Номер провадження: 22-ц/813/3337/19
Номер справи місцевого суду: 494/1401/18
Головуючий у першій інстанції Дєтков О. Я.
Доповідач Кравець Ю. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

11.03.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в особі судді-доповідача Кравця Ю.І, розглянувши питання про відкриття провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу судді Березівського районного суду Одеської області Дєткова О.Я. від 03.12.2018 року про повернення позовної заяви ОСОБА_3 до Управління освіти, молоді, спорту, культури, охорони здоров'я, соціальної політики виконавчого комітету Березівської міської ради про визнання неправомірними дій, бездіяльності, зобов'язання вчинити дії, визнання неправомірним, незаконним та необґрунтованим п'ятий пункт наказу №62-ОД від 09.10.2018 року, його скасування,

встановив:

05.11.2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду з зазначеним позовом.

Ухвалою судді Березівського районного суду Одеської області від 03.12.2018 року позовну заяву ОСОБА_3 повернуто

Вказану ухвалу оскаржує в апеляційному порядку ОСОБА_3 В скарзі ставиться питання про скасування ухвали та направлення питання про відкриття провадження для продовження розгляду до суду першої інстанції в іншому складі суду.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 08.02.2019 року було відмовлено у задоволені клопотання ОСОБА_3 про звільнення від сплати судового збору у зв'язку з наступним.

Відповідно до ч.1 ст.136 ЦПК України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

Частиною другою статті 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Таким спеціальним законом є Закон України «Про судовий збір».

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім'ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров'ю.

Тобто відстрочення сплати судового збору є правом а не обов'язком суду.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Враховуючи те, що заявником не надано доказів на підтвердження незадовільного майнового стану та відсутності грошових коштів для сплати судового збору, або доказів того, що апелянт є особою, зазначеною у п.2 ч.1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір», предмет спору та заявлені позовні вимоги не стосуються захисту соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров'ю, підстав для відстрочення сплати судового збору не вбачається.

Враховуючи вищенаведене, апеляційна скарга була залишена без руху у зв'язку з тим, що в порушенні п.3 ч.4 ст. 356 ЦПК України апелянтом не додані документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Крім того апеляційна скарга була залишена без руху з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 9 ЦПК України цивільне судочинство в судах провадиться державною мовою.

Частиною першою статті 10 Конституції України встановлено, що державною мовою в Україні є українська мова.

У рішенні Конституційного Суду України від 14.12.1999 року (справа № 10-рп/99) зазначено, що українська мова як державна є обов'язковим засобом спілкування на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування (мова актів, роботи, діловодства, документації тощо), а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначаються законом (частина п'ята статті 10 Конституції України).

Відповідно до частини четвертої статті 9 ЦПК України учасники судового процесу, які не володіють або недостатньо володіють державною мовою, мають право робити заяви, надавати пояснення, виступати в суді і заявляти клопотання рідною мовою або мовою, якою вони володіють, користуючись при цьому послугами перекладача, в порядку, встановленому цим Кодексом.

З огляду на зазначене, апеляційна скарга повинна бути викладена державною (українською) мовою.

Зазначений правовий висновок викладений в ухвалі Верховного Суду від 21.01.2019 року (справа № 61-49091ск18) та є обов'язковим для інших судів.

Апелянту було роз'яснено, що вона не позбавлена права звернутися до перекладача з метою приведення апеляційної скарги у відповідність до вимог закону.

Встановлено строк апелянту у десять днів з дня отримання нею даної ухвали для усунення вказаних недоліків скарги. Роз'яснено наслідки невиконання даної ухвали.

З наявного у матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що копію ухвали апеляційного суду було отримано апелянтом 23.02.2019 року.

26.02.2019 року до Одеського апеляційного суду надійшла заява від ОСОБА_3, в якій повідомляється, що усунути недоліки у зазначеній ухвалі Одеського апеляційного суду від 08.02.2019 року вона не має можливості у зв'язку з тим що несе непосильні витрати на похорони та поминки матері, що підтверджується свідоцтвом про смерть матері, яке додається до заяви.

Дослідивши матеріали справи та заяву ОСОБА_3, суд дійшов до висновку, що оскільки апелянтом не надано доказів на підтвердження незадовільного майнового стану та відсутності грошових коштів для сплати судового збору (доказів того, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу ОСОБА_3 за попередній календарний рік), або доказів того, що апелянт є особою, зазначеною у п.2 ч.1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір», предмет спору та заявлені позовні вимоги не стосуються захисту соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров'ю, не надано апеляційної скарги, викладеної державною (українською) мовою,вимоги ухвали про залишення апеляційної скарги без руху у встановлений строк апелянтом не виконано.

Відповідно до положення статей 185, 357 ЦПК України у разі невиконання ухвали суду про залишення скарги без руху у встановлений строк, скарга вважається неподаною і повертається особі, яка її подала.

Апелянт не позбавлений права після усунення недоліків повторно звернутись до апеляційного суду в установленому законом порядку.

Керуючись ст. ст. 185, 357 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу судді Березівського районного суду Одеської області Дєткова О.Я. від 03.12.2018 року про повернення позовної заяви ОСОБА_3 до Управління освіти, молоді, спорту, культури, охорони здоров'я, соціальної політики виконавчого комітету Березівської міської ради про визнання неправомірними дій, бездіяльності, зобов'язання вчинити дії, визнання неправомірним, незаконним та необґрунтованим п'ятий пункт наказу №62-ОД від 09.10.2018 року, його скасування - вважати неподаною та повернути.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11.03.2019 року.

Суддя Одеського апеляційного суду Ю.І. Кравець