Провадження №2/200/3457/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 січня 2019 року суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Єлісєєва Т.Ю. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2, про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з вказаним позовом. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 11.03.2009 року між банком та ОСОБА_3 укладено кредитний договір б/н, за умовами якого позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язання з повернення кредиту та сплати відсотків, у ОСОБА_3 утворилась заборгованість в розмірі 12036,16 грн., з яких 6796,20 грн. заборгованість за тілом кредиту, 5189,96 грн. відсотки за користування кредитом, 50 грн. пеня. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, після смерті якого спадщину прийняв ОСОБА_2 14.05.2018 року ОСОБА_2 направлено претензію кредитора спадкодавця, однак, остання залишена відповідачем без уваги.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07.09.2018 року позов прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідачеві було запропоновано надати відзив на позов, але від нього відзиву на позов не надано.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 11.03.2009 року між ОСОБА_3 та АТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір б/н, шляхом підписання позивальником заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку. ОСОБА_3 виявив бажання отримати кредит в розмірі 500 грн.. шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну картку.

Відповідно до розрахунку позивача, ОСОБА_3 скористався кредитом, однак у зв'язку з неналежним виконанням прийнятих на себе зобов'язань станом на 10.06.2018 року має заборгованість в розмірі 12036,16 грн., з яких 6796,20 грн. заборгованість за тілом кредиту, 5189,96 грн. відсотки за користування кредитом, 50 грн. пеня.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1.

Після смерті ОСОБА_3 з заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Немирівського районного нотаріального округу Люлюко Л.М. звернувся син спадкодавця ОСОБА_2, про що свідчить лист Немирівської державної нотаріальної контори №150/01-16 від 03.02.2017 року та лист приватного нотаріуса Немирівського районного нотаріального округу Люлюко Л.М. від 17.02.2017 року. Кредиторські вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» включено у спадкову масу.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплачені відсотки.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно з ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, зміна умов зобов'язання тощо.

Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% від простроченої суми.

Відповідно до ч.5 ст.177 ЦПК України позивач зобов'язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об'єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

За змістом ст.84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Згідно з ч. 2 ст. 1282 ЦК України, вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи..

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Позивачем не доведено наявності та обсягу спадкового майна, що залишилось після смерті позичальника ОСОБА_6, за рахунок якого відповідач, як спадкоємець, в порядку ст.1282 ЦК України, мав би задовольнити вимоги кредитора. Більш того, позивачем не тільки не надано суду відповідних доказів належності померлому ОСОБА_6 на день смерті рухомого та/або нерухомого майна, а й не зазначено про існування такого майна в натурі, тобто з індивідуальним визначенням об'єктів цивільних прав, з чого суд робить висновок про те, що доведення ПАТ КБ «ПриватБанк» своїх вимог ґрунтується на припущенні належності померлому позичальнику якогось майна.

Згідно же з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відтак, позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» мав подати докази наявності спадкової маси ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з позовною заявою, оскільки відсутність таких доказів унеможливлює пред'явлення вимоги до спадкоємця, який у випадку прийняття спадщини відповідає за зобов'язаннями спадкодавця виключно в межах вартості спадкового майна.

У випадку, коли у сторони відсутні такі докази та не має можливості надати їх самостійно, за положеннями ст.ст.81, 83, 84, 177 ЦПК України позивач зобов'язаний подати клопотання про витребування доказів одночасно з позовною заявою, чого в даному випадку ПАТ КБ «ПриватБанк» зроблено не було.

Окремо суд звертає увагу на той факт, що заборгованість за кредитним договором від 11.03.2009 року продовжувала нараховуватись позивачем після смерті позичальника, про що свідчить наданий до суду розрахунок, виконаний станом на 10.08.2018 року.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб'єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об'єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов'язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Беручи до уваги недоведеність позовних вимог, відсутність доказів, які б дозволяли суду встановити належність померлому позичальнику майна, на яке можливо накласти стягнення, заборону суду самостійно збирати докази, суд вважає необхідним відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог повністю.

Крім цього, на підставі ст. 141 ЦПК України, судовий збір відшкодуванню не підлягає.

На підстав вищевикладеного, керуючись ст.ст.265, 354, 355 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2, про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Судовий збір не відшкодовувати.

Рішення може бути оскаржено сторонами шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду або через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного тексту рішення суду.

Суддя Т.Ю. Єлісєєва