Дата документу 12.03.2019 Справа № 332/3887/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 332/3887/18
Провадження №22-ц/807/758/19
Головуючий в 1-й інстанції - Андрюшина Л.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2019 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.
суддів:Крилової О.В., Полякова О.З.
секретарКамалова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 19 листопада 2018 року, постановлено у м. Запоріжжі у справі за заявою ОСОБА_6 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь банк» про поділ майна подружжя, що є об'єктом права спільної сумісної власності,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_6 звернулась до суду першої інстанції із заявою про забезпечення позову в якій просила накласти арешт на рухоме та нерухоме майно, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя - ОСОБА_6 та ОСОБА_5

Заяву обґрунтувала тим, що нею подана позовна заява про поділ майна подружжя і є підстави ставити під сумнів збереження спірного майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності, оскільки на час розгляду справи в суді, воно може бути реалізоване відповідачем, що в разі позитивного вирішення спору може суттєво утруднити його виконання або ж зробить його виконання взагалі неможливим.

Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 19 листопада 2018 року, заяву ОСОБА_6 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк» про поділ майна подружжя, що є об'єктом права спільної сумісної власності, задоволено частково. Накладено арешт на наступне нерухоме майно: 1) виробничу будівлю літ. М, інв. № 10007 загальною площею 174,2кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_2. 2) житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1. 3) земельну ділянку площею 0,0627га, кадастровий номер НОМЕР_1, розташовану за адресою: АДРЕСА_3. 4) нежиле приміщення, ХIII першого поверху літ. А-4, розташоване за адресою: АДРЕСА_4. 5) нежиле приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_5, які належать на праві приватної власності ОСОБА_5. У задоволенні решти вимог заяви про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на необґрунтованість висновків суду, порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те що, заявником ОСОБА_6 не доведено обставин, що вказують на можливість відповідачем у справі реалізувати спірне майно, що в майбутньому ускладнить виконання рішення суду. Крім того, судом першої інстанції в ухвалі не наведено причин застосування заходів забезпечення позову, ухвала є не мотивованою та не обґрунтованою.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За положенням ч. 1 п. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи заяву щодо забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заява є обґрунтованою та такою, що відповідає вимогам процесуального законодавства, з такою позицією погоджується і колегія суддів.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В силу ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до роз'яснень п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При цьому слід враховувати, що вжитті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Виходячи зі змісту ст.ст. 149-153 ЦПК України, забезпечення позову слід розуміти як вжиття судом заходів для охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання можливого прийнятого за його позовом позитивного рішення.

Згідно з п. 6, 7 ст. 153 ЦПК України, про забезпечення позову суд постановляє ухвалу, в якій зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується зокрема накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що між сторонами виник спір щодо поділу спільного сумісного майна подружжя, і відмова в забезпеченні позову призведе до можливості розпорядження відповідачем зазначеним майном, ще до вирішення спору судом, і тому є реальна загроза утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, який правомірно частково задовольнив заяву про забезпечення позову, оскільки вбачається, що між сторонами існує спір стосовно зазначеного майна.

Доводи апеляційної скарги висновків суду, не спростовують, оскільки зводяться лише до особистої незгоди з висновками суду щодо оцінки доводів заявника.

Доводів, які б вказували на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні оскаржуваної ухвали судді апеляційна скарга не містить.

З мотивів, викладених вище, колегія суддів приходить до висновку, що судом вжито заходів забезпечення позову з дотриманням вимог ЦПК України, підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 19 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 13 березня 2019 року.

Головуючий, суддя-доповідач С. В. Кухар

Судді: О. В. Крилова

О. З. Поляков