Єдиний унікальний номер 233/4188/18 Номер провадження 22-ц/804/679/19
Номер провадження 22-ц/804/679/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Халаджи О. В.

суддів: Азевича В. Б.. Гапонова А. В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у письмовому провадженні в м. Бахмут цивільну справу № 233/4188/18, за апеляційною скаргою ОСОБА_2, в інтересах якої діє ОСОБА_3 на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 11 грудня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі грошової компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку ( суддя Бєлостоцька О. В., повний текст рішення виготовлений 17 грудня 2018 року)

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ПАТ «Українська залізниця» в якому зазначила, що з 08 липня 2016 року до 05 травня 2017 року вона перебувала у трудових правовідносинах із відповідачем по справі, обіймаючи посаду електромеханіка дільниці І групи у виробничому підрозділі «Донецька дистанція зв'язку» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця». 05 травня 2017 року звільнилась з роботи на підставі п.1 ст.36 КЗпП України. На день звільнення нарахована, але не виплачена відповідачем заробітна плата за період часу з березня 2017 року по 05 травня 2017 року та грошова компенсація за невикористану відпустку складає 8346 гривень 42 копійки.

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 11 грудня 2018 року позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі грошової компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі за період часу з березня 2017 року по травень 2017 року в розмірі 8346 (вісім тисяч триста сорок шість) гривень 42 копійки.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в дохід держави судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 коп.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_2, через свого представника ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу. Вважає рішення суду першої інстанції таким, що не відповідає нормам трудового та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, оскільки наявність належним чином заповненої трудової книжки позивача та виданого наказу про її звільнення з роботи від 05.05.2017 року №73/ОС та наявність роздрукованих розрахунків заробітної плати, виданих позивачу, яка використовувала їх як доказ існуючої заборгованості із заробітної плати, свідчить та розцінюється позивачем як обізнаність відповідача про існуючий обов'язок та його невиконання, що тягне за собою відповідне відшкодування у вигляді нарахування середнього заробітку. Також представник позивача зазначає, що наданий відповідачем Науково-правовий висновок Торгово-промислової палати України від 16 січня 2018 року №126/21-10.2 не є належним доказам, який би свідчив, що порушення роботодавцем позивача законодавства про працю відбулося під впливом дії форс-мажорних обставин, оскільки даний висновок, що викладений на бланку Торгово-промислової палати України, не є сертифікатом в розумінні ст.. 14-1 Закону України « Про Торгово-промислової палати України» від 02.12.1997 року № 671/97-ВР.

Просила рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 11 грудня 2018 року скасувати в частині середнього заробітку та ухвалити нове, яким задовольнити в цій частині позовні вимоги.

Відзив від відповідача на апеляційну скаргу не надійшов.

Згідно п. 2 ч.1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, що виникають з трудових відносин.

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою «Апеляційне провадження».

Згідно частини.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин,апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13.ст.7 ЦПК України, якою передбачено,що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами,якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

В даній справі спір виникає із трудових відносин та ціна позову становить, 106 563, 90 грн. тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму, а тому справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у письмовому провадженні.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_2 перебувала у трудових правовідносинах із відповідачем по справі, з 08 липня 2016 року працювала електромеханіком дільниці 1 групи в регіональній філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

В трудовій книжці позивачки наявний запис від 08 липня 2016 року на підтвердження того, що Донецька дистанція зв'язку «Державного підприємства «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у виробничий підрозділ «Донецька дистанція зв'язку» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» (а.с.9-11).

Наказом від 28 квітня 2017 року № 645-Н3-1 з 17 липня 2017 року зі складу регіональної філії «Донецька залізниця» виключено структурний підрозділ «Донецька дирекція залізничних перевезень» та виробничі підрозділи, зокрема - виробничий підрозділ «Донецька дистанція зв'язку» (а.с.82-84).

Наказом «Донецької дирекції залізничних перевезень» структурного підрозділу регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» № 236/ДНД від 17 березня 2017 року для всіх працівників виробничих підрозділів дирекції з 20 березня 2017 встановлено початок простою (а.с.80-81).

05 травня 2017 року ОСОБА_2 було попереджено про майбутнє скорочення та звільнення за п.1 ст.40 КЗпП України (а.с.87)

05 травня 2017 року позивачка по справі звільнена на підставі п.1 ст.36 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.9-11) та копією наказу № 73/ос від 05 травня 2017 року, зі змісту якого, окрім іншого вбачається, що ОСОБА_2 має право на компенсацію за 9 днів невикористаної відпустки (а.с.88).

Як вбачається з наданих позивачкою на підтвердження позовних вимог розрахункових листів, за березень 2017 року ОСОБА_2 нараховано заробітну плату в розмірі 5772 грн 06 копійок (в тому числі оплата простоїв 1240 грн 97 коп), в квітні 2017 року - 3770 грн 49 коп (в тому числі оплата простоїв 3701 грн 52 коп), в травні 2017 року - 3178 грн 05 коп (в тому числі оплата простоїв 791грн 52 коп та компенсація за 9 днів невикористаної відпустки 2328 грн 39 коп) (а.с.12-14).

Згідно із ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Суд стягнув з відповідача на користь позивачки заборгованість по заробітній платі в розмірі 8346, 42 та рішення у вказаній частині сторонами не оскаржено.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, тому рішення в частині стягнення на користь ОСОБА_2 заборгованості по заробітній платі в апеляційному порядку не переглядається.

Згідно із ч.1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Отже, за положеннями статті 117 КЗпП України обов'язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства.

Згідно статті 4 КЗпП України законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Частина перша статті 9 ЦК України кореспондується з вищевказаною статтею КЗпП України щодо застосування ЦК України до врегулювання відносин, зокрема, до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами.

З огляду на неврегульованість трудовим законодавством відносин з приводу відшкодування майнової шкоди, положення цивільного законодавства можуть поширюватися на такі відносини.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов'язання, за умови що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.

Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб'єкта господарської діяльності за собівартістю.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо.

Статтею 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» передбачено, що протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Відповідно до пункту 3.3 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) затвердженого рішенням Президії ТПП України від 18 грудня 2014 р. № 44(5) сертифікат (у певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (далі сертифікат) - документ, затвердженої Президією ТПП України форми, який засвідчує настання форс - мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом.

Пунктом 6.12 вказаного Регламенту визначено, що сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), після його внесення до Реєстру сертифікатів і підготовки тексту, роздруковується на бланку регіональної ТПП, що проводить засвідчення форс-мажорних обставин, і підписується уповноваженою особою, яка прийняла рішення про засвідчення форс-мажорних обставин, і відповідно першим віце-президентом або віце-президентом ТПП України / президентом, першим віце-президентом або віце-президентом регіональної ТПП. На сертифікаті ставиться печатка ТПП України / регіональної ТПП.

Відповідно до Науково-правового висновку Торгово-промислової палати України від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2 щодо унеможливлення виконання обов'язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні (звільненні) працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) відносно ПАТ «Укрзалізниця» засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності на території, непідконтрольній українській владі, у тому числі у м. Донецьк. З 20 березня 2017 року господарська діяльність та управління виробничими потужностями відповідача унеможливлено неправомірними діями третіх осіб. Майно ПАТ «Укрзалізниця», що знаходиться, в тому числі, в м. Донецьк, перебуває у незаконному володінні та під контролем третіх осіб. Фактично відповідач втратив контроль і доступ до своїх виробничих потужностей та іншого майна, у тому числі, до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, у тому числі затвердження та введення в дію штатного розпису, особових справ працівників. Початок дій форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) є 20 березня 2017 року. Унеможливлення виконання ПАТ «Укрзалізниця», регіональною філією «Донецька залізниця» обовязків, передбачених законодавством України про працю, зокрема, статей 47,83,115,116 КЗпП України спричинено впливом дії форс мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме актами тероризму на території м. Донецька, тривалими перервами в роботі транспорту, регламентними умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, які продовжують діяти і дату закінчення їх дії встановити неможливо. Ці форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є надзвичайними, непередбачуваними і мають неминучий характер, їх дії не можна уникнути за звичайних обставин при всій обачливості зобов'язаної сторони за трудовим договором (а.с.94-127).

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що затримка виплати належних позивачці сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, відбулася не з вини відповідача, а внаслідок настання обставин непереборної сили, що встановлено науково-правовим висновком Торгово-промислової палати України від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.02, який є доказом в розумінні цивільно - процессуального законодавства, а тому відсутні підстави для стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідні правові позиції висловлені у постановах Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року № 6-2159цс15, від 11 травня 2016 року № 6-383цс15, від 23 березня 2016 року № 364цс16, від 23 березня 2016 року № 365цс16, від 25 травня 2016 року № 948цс16, від 31 травня 2017 року № 6-2163 цс16, а також у постанові Верховного Суду від 15 серпня 2018 року у справі № 264/925/17 -ц.

Згідно з ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

У відповідності до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, які мають значення для вирішення справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач отримав не сертифікат, а висновок торгово - промислової палати, який оформлений не у відповідності до вимог Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України (обставин непереборної сили) і тому цей висновок не може використовуватись у якості доказу форс - мажорних обставин не можуть бути підставою для скасування рішення, оскільки такий висновок є належним доказом в розумінні цивільно - процессуального законодавства.

Виходячи з вказаної норми закону, до компетенції суду апеляційної інстанції не входять повноваження щодо переоцінки доказів, досліджених судом першої інстанції з додержанням встановленого порядку.

Судом першої інстанції судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст. 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, в інтересах якої діє ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 11 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 13 березня 2019 року.

Суддя-доповідач О. В. Халаджи

Судді: В. Б. Азевич

А. В. Гапонов