Ухвала

31 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 752/10323/17

провадження № 61-17923ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

розглянувши клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_3 є матір`ю її померлого чоловіка. Вказувала, що починаючи з 1999 року відповідачка неодноразово пропонувала їй та чоловіку продати свою квартиру в м . Луцьк , в якій вони мешкали, та переїхати до м. Києва, збудувавши для себе житло на вказаній земельній ділянці, яка належала відповідачці, і на ній розташовувався невеликий старий будинок разом з господарськими спорудами, які було збудовано ще в 1970-ті роки. Вони з чоловіком погодилися переїхати і спільними зусиллями, за рахунок власних заощаджень та коштів, отриманих від продажу житла в м. Луцьк, збудували на вказаній земельній ділянці житлову прибудову площею 97,1 кв. м, погріб площею 10,4 кв. м та навіс площею 41,4 кв. м, будівельна вартість цих об`єктів склала 695 539,00 грн.

Проте, ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловік помер, відносини з відповідачкою погіршилися, остання відмовилася подавати відповідні документи, необхідні для прийняття в експлуатацію.

На підставі викладеного позивач, зважаючи на те, що вона разом з чоловіком збудували це нерухоме майно за власні кошти та за згодою відповідачки, однак ці об`єкти не приймаються до експлуатації, просила суд визнати за нею право власності на будівельні матеріали, що складають житлову прибудову площею 97,1 кв. м, погріб площею 10,4 кв. м та навіс площею 41,4 кв. м, та розташовані на земельній ділянці по АДРЕСА_1 .

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 11 липня 2019 року позов задоволено, визнано за ОСОБА_1 право власності на будівельні матеріали, що складають житлову прибудову площею 97,1 кв. м, погріб площею 10,4 кв. м та навіс площею 41,4 кв. м, та розташовані на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 . Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 6 955,40 грн судових витрат.

Постановою Київського апеляційного суду від 05 вересня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено. Рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 у жовтні 2019 року засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 05 вересня 2019 року у вищевказаній справі, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати та залишити в силі рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 11 липня 2019 року.

Ухвалою Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали справи № 752/10323/17 із Голосіївського районного суду міста Києва, надано учасникам справи строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

У жовтні 2019 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до Верховного Суду із клопотанням в якому просить вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на житлову прибудову літ. «А-3», що входить до складу житлового будинку загальною площею 294,4 кв. м, житловою площею 176,1 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Розглядаючи клопотання про забезпечення позову, Верховний Суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Суд касаційної інстанції при розгляді касаційних скарг діє в порядку та межах, визначених цивільним процесуальним законодавством України, його повноваження обмежені правилами Глави 2 Розділу V Цивільного процесуального кодексу України «Касаційне провадження».

За правилом частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

За правилами статті 400 цього Кодексу під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вирішення питання про забезпечення позову правилами зазначеної Глави ЦПК України не передбачене та до компетенції Верховного Суду не відноситься.

Отже, відповідно до визначених процесуальним законом повноважень та функцій Верховний Суд здійснює перевірку рішень судів першої та апеляційної інстанцій, що виключає можливість вирішення процесуального питання забезпечення позову на цій стадії розгляду справи за поданим клопотанням позивача у справі.

З огляду на вищевикладене, клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову у цій справі задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 260, 400 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. Ю. Гулейков О. В. Ступак Г. І. Усик