РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2019 року

м. Рівне

Справа № 569/20907/18

Провадження № 22-ц/4815/1379/19

Головуючий суддя в суді 1 інстанції : Ковальов І.М.

Рішення ухвалене в м. Рівне

Дата ухвалення повного тексту рішення не зазначено

Рівненський апеляційний суд:

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий : Боймиструк С.В.,

судді: Гордійчук С.О., Шимків С.С.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 02 серпня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Рівненський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області про включення сум платежів до загального розміру платежів, в якості аліментів,

В С Т А Н О В И В :

В листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Рівненського міського суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет позову Рівненський міський відділ державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Рівненській області про включення сум платежів до загального розміру платежів, в якості аліментів.

Позов мотивує тим, що Рівненським міським судом Рівненської області був виданий виконавчий лист від 17 березня 2016 року №569/14286/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання спільних малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі в розмірі 1200,00 гривень на кожну дитину щомісячно і до досягнення дітьми повноліття, починаючи з дня пред`явлення позову 12 жовтня 2015 року.

Вказує, що належним чином сплачує кошти на утримання дітей. Постанови про відкриття виконавчого провадження не отримував. Відповідно, мав усі підстави вважати, що виконавчого провадження з виконання вищевказаного рішення суду не існує. Проте, 02 квітня 2018 року, банк у якому відкрито його рахунки повідомив його про арешт коштів на підставі постанови про арешт коштів боржника від 21.03.2018 ВП №50691001 стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей.

04 квітня 2018 року ним подано до Рівненського МВ ДВС ГТУЮ у Рівненській області дублікати квитанцій про сплату аліментів за період з жовтня 2015 року та відповідну заяву. Однак відповідачкою не визнається сплата позивачем коштів зазначених в дублікатах квитанцій в якості аліментів на дітей.

Зазначає, що сплачував аліменти у безготівковій формі через відділення банку або за допомогою терміналу. Лише ті квитанції, за якими здійснював оплату через термінал не містять призначення платежу, однак у нього відсутні інші підстави для перерахування коштів відповідачці.

За наведеного, вважає, що є всі підстави для звернення до суду з позовом про включення здійснених ним платежів за наданими квитанціями до загального розміру нарахованих до сплати коштів зі сплати аліментів за період з жовтня 2015 року по березень 2018 року.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 02 серпня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 про включення сум платежів до загального розміру платежів, в якості аліментів відмовлено за недоведеністю позовних вимог.

Рішення мотивовано тим, що позивачем не було надано жодних доказів того, що суми платежів сплачених ним за наданими квитанціями без зазначення ним платежу здійснені в рахунок сплати аліментів.

У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі ОСОБА_1 не погоджується з ухваленим рішенням, вважає його таким, що не відповідає в повній мірі вимогам ст.ст. 263, 264, 265 ЦПК України.

Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно не надав оцінки обставинам на які посилався позивач і які підтверджено матеріалами виконавчого провадження, оглянутим в ході судового розгляду та поясненнями третьої особи.

Вказує, що відповідачка недобросовісно скористалась можливістю не визнати частину здійснених ОСОБА_1 аліментних платежів виключно через те, що в квитанціях відсутнє призначення платежу, що пов`язано з тим, що позивач їх здійснив не з рахунку, а через банкомат без зазначення призначення.

Також вказує, що судом безпідставно не взято до уваги та не надано оцінки тому факту, що до винесення постанови ДВС від 21 березня 2018 року позивачу не було відомо про наявність відкритого виконавчого провадження.

Крім того, судом першої інстанції не надано оцінки як доказу паперовій формі декларації відповідачки, звітний період 2016 рік, зокрема доходи, задекларовані відповідачкою у розділі 11"Доходи у тому числі подарунки" 28800 грн "Аліменти". Цей доказ беззаперечно свідчить про те, що відповідачка визнавала сплачені ним кошти в якості аліментів і задекларувала отримані суми саме як аліменти.

У позовній заяві наведено таблицю здійснених позивачем проплат, в якій наглядно показано суми та дати платежів у їх співвідношенні. Зокрема з дат та сум платежів чітко вбачається, що платежі, які не визнає відповідачка, відповідають розміру аліментних платежів за один місяць (1200х2=2400 грн), дати платежів початок місяця за який вноситься платіж або кінець місяця, що передує місяцю за який сплачуються аліменти.

З цих міркувань просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві, представник ОСОБА_2 адвокат Воронюк К.Ю. вважає її доводи безпідставними та необґрунтованими.

Зазначає, що позивач та відповідач почали проживати окремо, ними було досягнуто згоди про те, що позивач буде добровільно та в повному обсязі так само як відповідач брати участь у додаткових витратах на дітей. Так, в період з листопада 2015 року по квітень 2018 року позивачем були сплачені кошти на особистий рахунок відповідача в розмірі 31 350,00 грн, однак без призначення платежу "Аліменти", враховуючи усну домовленість позивача та відповідача, а також талановиті можливості їхніх дітей, відповідачем були використані дані грошові кошти в якості додаткових потреб дітей. Однак, не сприйняті та не зараховані в якості аліментів, оскільки позивач не вказував призначення платежу "Аліменти", а відтак, відносилась на додаткові витрати на дітей у зв`язку із їхніми талановитими здібностями.

Вказує, що твердження позивача про відповідність розміру сплачених сум аліментів, про позбавлення можливості зазначити призначення платежу, а також про відсутність інших зобов`язань базується лише на припущеннях та не доведені належними та допустимими доказами. Крім того, факт недоведеності сплати коштів в якості аліментів також був встановлений ухвалою Рівненського міського суду від 30.05.2018 у справі №569/6882/18, яка не була оскаржена та набрала законної сили 15.06.2018.

Звертає увагу суду, що електронна декларація на яку вказує позивач не може бути належним та допустимим доказом визнання відповідачем сплачених позивачем коштів в якості аліментів, оскільки позивач зазначає періоди та суми, які вигідні йому. Крім того, розмір аліментів, який зазначений в електронній декларації отриманий виключно на підставі здійснених платежів позивачем, які містять в собі призначення платежу "Аліменти".

З урахуванням наведеного просять, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно з ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 274, ч.1 ст. 368, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду у порядку письмового та спрощеного позовного провадження, як малозначна справа.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, судом першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не надано доказів того, що суми платежів сплачених ним за наданими квитанціями без зазначення ним платежу здійснені в рахунок сплати аліментів.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають дійсним обставинам справи та вимогам закону.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судами установлено, що 04 квітня 2016 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції Миронюк А.Ю. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання виконавчого листа №569/14286/15-ц виданого 17 березня 2016 року Рівненським міським судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання їхніх малолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в твердій грошовій сумі в розмірі по 1200 грн. на кожну дитину щомісячно і до досягнення дітьми повноліття, починаючи з дня пред`явлення позову 12 жовтня 2015 року.

Постановою державного виконавця Рівненського міського відділу ДВС ГТУЮ у Рівненській області Яковенком Є.Р. від 21 березня 2018 року накладено арешт на грошові кошти та всі рахунки ОСОБА_1

Постановою державного виконавця Рівненського міського відділу ДВС ГТУЮ у Рівненській області Яковенком Є.Р. від 05 квітня 2018 року знято арешт з рахунків ОСОБА_1 .

Ухвалою Рівненського міського суду від 30 травня 2018 року по цивільній справі №569/6882/18 за скаргою ОСОБА_2 на рішення та дії державного виконавці Рівненського міського відділу ДВС ГТУЮ у Рівненській області Яковенка Є.Р. про зняття арешту з коштів боржника скаргу задоволено частково; визнано дії державного виконавця Рівненського міського відділу ДВС ГТУЮ у Рівненській області Яковенка Є.Р щодо винесення постанови від 05 квітня 2018 року про зняття арешту з коштів боржника у виконавчому провадженні №50691001 неправомірними; скасовано постанову державного виконавця Рівненського міського відділу ДВС ГТУЮ у Рівненській області Яковенка Є.Р. від 05 квітня 2018 року про зняття арешту з коштів боржника у виконавчому провадженні №50691001. В решті вимог ОСОБА_2 відмовлено. В зазначеній ухвалі місцевий суд дав оцінку доказам в справі та дійшов висновку, що частина оплат здійснених ОСОБА_1 не є сплатою аліментів. Ухвала суду набрала законної сили та ОСОБА_1 не оскаржувалась.

Постановою державного виконавця Рівненського міського відділу ДВС ГТУЮ у Рівненській області Яковенком Є.Р. від 06 липня 2018 року скасовано документ «постанова про зняття арешту з майна» від 05 квітня 2018 року, що видав ОСОБА_7 при примусовому виконанні виконавчого листа №569/14286/15-ц виданий 17 березня 2016 року Рівненським міським судом.

Постановою державного виконавця Рівненського міського відділу ДВС ГТУЮ у Рівненській області Яковенком Є.Р. від 06 липня 2018 року накладено арешт на грошові кошти та всі рахунки ОСОБА_1

Звернувшись в суд із даним позовом, позивач наполягав на тому, що суми платежів сплачених за квитанціями від 03 листопада 2015 року по 02 лютого 2018 року на загальну суму 31 350,00 грн. сплачені в рахунок аліментів, що стягуються з нього на підставі рішення суду. Однак відповідач у відзиві на позов та на апеляційну скаргу, зазначала, що дані кошти були сплачені позивачем на її рахунок без зазначення платежу спрямовані на додаткові витрати стосовно їх спільних дітей, а не в рахунок аліментів, як зазначає позивач. Позивачем згідно чеків на загальну суму 40 800 грн. було зазначено призначення платежу «Аліменти», дані суми сторонами не оспорювались.

Статтею 71 Закону України "Про виконавче провадження" визначений порядок стягнення аліментів. У зазначеній статті визначено, що порядок стягнення аліментів визначається законом. За наявності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за 3 місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за 3 місяці. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України.

Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Тобто, оскільки визначення суми заборгованості із сплати аліментів, визначається виконавцем, то в разі незгоди з визначеним розміром заінтересована особа має право оскаржити такі дії виконавця, чого ОСОБА_1 зроблено не було, а тому колегія суддів вважає, що позивачем невірно обрано спосіб захисту права, яке він вважає порушеним.

З огляду на відмову місцевим судом в задоволенні заявлених ОСОБА_1 вимог в межах даної справи, підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає.

Що стосується судових витрат понесених апелянтом, то колегія суддів їх не переглядає, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 02 серпня 2019 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складений 14 листопада 2019 року.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: С.О. Гордійчук

С.С. Шимків