ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6107/19 Справа № 176/2912/18 Суддя у 1-й інстанції - Павловська І. А. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2019 року Дніпровський Апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Куценко Т.Р.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом Акціонерного товариства «Акцент- Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Акцент- Банк»

на заочне рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 01 квітня 2019 року, -

В С Т А Н О В И В:

21 грудня 2018 року АТ Акцент-Банк звернулось до суду з позовом де просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № б/н від 14.12.2011 р. у розмірі 133 846,74 грн. та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог посилалось на те, що є правонаступником ПАТ Акцент-Банк, у зв`язку з тим, що рішенням загальних зборів акціонерів від 25.04.2018 змінено організаційно-правову форму та назву позивача з ПАТ Акцент-Банк на АТ Акцент-Банк.

Відповідно до укладеного договору № б/н від 14.12.2011 ОСОБА_1 отримав кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжне картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості. Однак, відповідач ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання, щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами, належним чином не виконує, що призвело до утворення заборгованості розмір якої, станом на 31.10.2018 року складає 133846,74 грн. (3199,18 грн. заборгованість за кредитом, 119197,72 грн. заборгованість за відсотками, 4600,00 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 6349,84 грн. штраф (процентна складова), яку відповідач добровільно не погашає. Оскільки відповідач не виконує взятих на себе зобов`язань, позивач просив стягнути із ОСОБА_1 на свою користь зазначену суму заборгованості (а.с.3-5).

Заочним рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 01 квітня 2019 року у задоволенні позовних вимог - відмовлено (а.с.66-67).

В апеляційній скарзі АТ Акцент-Банк, посилаючись на порушення судом 1 інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі (а.с.69-71).

Учасники справи правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, передбаченим ст. 360 ЦПК України, не скористались.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України).

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику, як малозначна.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Судом 1 інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг, підписав заяву №б/н від 14.12.2011 року, розмір бажаного кредитного ліміту в заяві зазначено 5000,00 грн.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://a-bank.com.ua/terms, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд 1 інстанції виходив з того, що позивачем суду не надано доказів того, що відповідна банківська картка передбачена умовами заяви-анкети, була видана відповідачу, як і не надано суду відомостей, що підтверджують тип та строк дії цієї картки, що є істотними умовами договору, також не надано доказів зарахування кредитних коштів на картку (встановлення кредитного ліміту у зазначеному розмірі, т.п.).

Також, позивачем не надано суду доказів відкриття на ім`я відповідача рахунку, виписки по даному рахунку, який і мав би підтвердити рух грошових коштів, наявність або відсутність заборгованості, та з якого суд мав би встановити який саме розмір грошових коштів було отримано позичальником.

Із вказаними висновками суду 1 інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

У частині першій статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

У частині першій статті 634 цього Кодексу передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновку щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 140131цс19) відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладений у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14) та зроблено висновок, що «у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Аналізуючи вище викладене, посилання Банку вимоги ст.ст. 633, 634 ЦК України та переконання у тому, що відсутність підпису позивальника на Умовах та правилах не свідчить про те, що він не був ознайомлений з ними є помилковими, оскільки в конкретному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин положення статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (http://a-bank.com.ua/terms) неодноразово змінювалися самим АТ Акцент-Банк в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом (21.12.2018 р.), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

До матеріалів справи Банком долучено заяву, яка містить текст про погодження споживача з Умовами та Правилами надання банківських послуг, але не конкретизовано яка саме редакція Умов та Правил надання банківських послуг погоджена споживачем.

Крім того, долучений до матеріалів справи розрахунок заборгованості не доводить факту отримання відповідачем кредиту у будь-якому розмірі, не доводить погодження сторонами усіх істотних умов кредитного договору (а.с.7).

Окрім зазначеного, анкета-заява, яка підписана ОСОБА_2 від 14.12.2011 р. про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у А-Банку не містить відомостей про те, яку саме карту виявив бажання оформити на своє ім`я ОСОБА_2 - Універсальна, Пенсійна, Gold, Зарплатна карта, Зберкнижка, Дебетова. Поміж вказаного анкета-заява не містить відомостей про те, що ОСОБА_2 отримав пам`ятку клієнта, в тому числі Тарифи і основні умови обслуговування та кредитування.

Зокрема Банком не надано доказів на підтвердження видачі ОСОБА_2 кредитної карти, строку її дії, розміру наданого кредитного ліміту, розміру процентів за користування кредитом та інших тарифів, а тому застосування Умов та правил надання банківських послуг в будь-якій редакції не є можливим.

Вказана правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від від 13 червня 2018 року у справі № 700/3902/15-ц, від 07 червня 2018 року у справі № 755/17553/16, від 06 червня 2018 року у справі № 364/594/17,від 24 травня 2018 року у справі № 630/366/16-ц, від 10 травня 2018 року справа № 357/16301/15-ц.

Відповідно до ч.3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

З огляду на вищевикладене, виписка по карті за період з 14.12.2011 по 22.04.2019 р., яка долучена до апеляційної скарги (а.с.73-75) колегією суддів не приймається, оскільки апелянт не був позбавлений права подати такі докази до суду 1 інстанції, причини, які б свідчили про неможливість подання таких доказів до місцевого суду апелянтом не наведено.

Посилання апелянта на те, що судом 1 інстанції на адресу Банку не направлялось жодного запиту щодо надання додаткових доказів є безпідставними, оскільки відповідно до положень ч.5,7 ст. 81 ЦПК України докази подаються саме сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

З цих же підстав не приймається й до уваги, долучений до апеляційної скарги фотознімок клієнта банку з карткою. Крім того, колегія суддів зазначає, що такі докази не є належними та допустимими доказами на підтвердження видачі відповідачеві кредитної картки, оскільки на ній не відображено інформації щодо номера картки, строку її дії, та на підставі якого саме договору вона видавалась.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду 1 інстанції в апеляційній скарзі не наведено, таким чином, колегія суддів вважає, що справа розглянута всебічно, встановлені правовідносини, що склалися між сторонами, яким надана вірна правова оцінка, досліджені наявні докази, висновки суду першої інстанції обґрунтовані чинними нормами матеріального права.

Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права, правові підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Акцент-Банк залишити без задоволення.

Заочне рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 01 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: