У х в а л а

11 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 204/1851/19

провадження № 61-19469ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Осіяна О. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 липня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Конструкторське бюро «Дніпровське» про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до акціонерного товариства «Конструкторське бюро «Дніпровське» (далі - АТ «Конструкторське бюро «Дніпровське»)про стягнення суми боргу.

Обґрунтовуючи вимоги тим, що 01 квітня 2016 року між нею та АТ «Конструкторське бюро «Дніпровське»був укладений цивільно-правовий договір, згідно з яким вона зобов`язалася своїми силами та на свій ризик, за рахунок та з використанням засобів АТ «Конструкторське бюро «Дніпровське» за відповідними завданнями надавати послуги, що пов`язані з реалізацією рухомого та нерухомого майна АТ «Конструкторське бюро «Дніпровське». Замовник мав сплачувати виконавцю винагороду. Загальна вартість надання послуг за договором складається із сукупної вартості наданих виконавцем та прийнятих замовником послуг за відповідним завданням. Оплата винагороди має здійснюватися поетапно залежно від результатів виконаних завдань замовника. Підставою для проведення розрахунку за надані нею, за завданням замовника, послуги є підписаний сторонами та скріплений печатками акт здавання-приймання наданих послуг.

Станом на день звернення ОСОБА_1 до суду із зазначеним позовом були підписані, але не оплачені протягом 10 календарних днів з моменту підписання сторонами акту та скріплення його печатками такі послуги: замовлення від 01 квітня 2016 року, підписано акт здавання-приймання наданих послуг від 29 квітня 2016 року на суму 21 285 грн, тобто строк оплати настав 09 травня 2016 року; замовлення від 05 травня 2016 року, підписано акт здавання-приймання наданих послуг від 28 червня 2016 року на суму 9 500 грн, тобто строк оплати настав 08 липня 2016 року; замовлення від 04 липня 2016 року, підписано акт здавання-приймання наданих послуг від 07 листопада 2016 року на суму 12 625 грн, тобто строк оплати настав 17 листопада 2016 року. Таким чином, сума боргу АТ «Конструкторське бюро «Дніпровське» перед нею становить 43 410 грн.

Оскільки, АТ «Конструкторське бюро «Дніпровське» добровільно не виконало вимоги договору, ОСОБА_1 змушена звернутися до суду та просила суд стягнути з АТ «Конструкторське бюро «Дніпровське» на її користь суму боргу у розмірі 43 410 грн.

Заочним рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 липня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що заявлені вимоги недоведені та необґрунтовані.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 09 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Заочне рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 липня 2019 року залишено без змін.

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить судові рішення першої та апеляційної інстанції скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Станом на 01 січня 2019 року прожитковий мінімум для працездатних осіб був установлений у розмірі 1 921 грн.

Ціна позову у справі становить 43 410 грн, яка станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921*100=192 100).

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Касаційна скарга не містить посилання на випадки, що передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Таких випадків не встановлено й Верховним Судом.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Конструкторське бюро «Дніпровське» про стягнення заборгованостіза касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 липня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 жовтня 2019 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя О. М. Осіян