ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«05» березня 2019 року

м. Харків

справа № 640/13156/18-ц

провадження № 22ц/818/1305/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Бровченка І.О., Колтунової А.І.,

за участю секретаря - Ігнатової Т.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1, представник позивача - ОСОБА_2,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Експерт-2012»,

треті особи - Київський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області, Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України», представник третьої особи - Августова М.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк Украйни» на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 24 жовтня 2018 року в складі судді Бородіної Н.М.

в с т а н о в и в:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Експерт-2012», треті особи: Київський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області, Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» про визнання звіту недійсним та просив визнати недійсним звіт про оцінку майна, а саме, чотирьохкімнатної квартири АДРЕСА_1 від 02 листопада 2016 року, складений суб'єктом оціночної діяльності Товариством з обмеженою відповідальністю «Експерт-2012», в рамках виконавчого провадження за виконавчим листом № 2018/2-165/11/08, виданий Київським районним судом м. Харкова від 18 січня 2012 року.

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову.

Заява мотивована тим, що реалізація чотирьохкімнатної квартири АДРЕСА_1 за оціночною вартістю, яка оскаржується, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду про визнання недійсним звіту про оцінку майна.

Зазначив, що ринкова вартість квартири складає 3 560 180, 00 грн., що суттєво відрізняється від вартості, визначеної у виконавчому провадженні. Тому, якщо вказана квартира буде реалізована за ціною 1 631 760, 00 грн., це призведе до порушення його майнових прав та фактичного недоотримання грошових коштів в рамках виконавчого провадження в розмірі 1 928 420, 00 грн.

Просив до вирішення справи по суті зупинити передачу на реалізацію (на електронні торги) арештованого майна, а саме, чотирьохкімнатної квартири АДРЕСА_1 до Державного підприємства «СЕТАМ».

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 24 жовтня 2018 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову - задоволено; зупинено передачу арештованого майна - квартири АДРЕСА_1, на реалізацію.

Не погоджуючись з ухвалою суду, Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні заяви про забезпечення позову у даній справі та покласти судові витрати на ОСОБА_1

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми процесуального права.

Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не врахував, що задовольняючи заяву щодо забезпечення позову, суд перешкоджає банку у задоволенні своїх законних вимог у виконавчому провадженні шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки; що позивач вже звертався до суду із аналогічною позовною заявою і його позов залишено без задоволення.

21 лютого 2019 року від ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він вважав, що ухвала суду є законною, а апеляційна скарга - необгрунтованою. При цьому, посилався на те, що у разі проведення торгів за ціною меншою на 1 520 480,00 грн. держава ризикує недоотримати до бюджету більш ніж 1 520 480,00 грн.; що обраний ним захід забезпечення позову відповідає чинному законодавству.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши виділені матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» необхідно залишити без задоволення, ухвалу суду - залишити без змін.

Ухвала суду першої інстанції, з висновком якої погоджується судова колегія, мотивована тим, що захід забезпечення позову має тимчасовий характер і діє до прийняття рішення, яким закінчується розгляд справи по суті, а відчуження майна за ціною, яка є спірною, може мати негативний вплив та наслідки такого відчуження, а також унеможливить ефективний захист прав позивача.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до частини 1 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з частиною 2 статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

Відповідно до роз'яснень, що містяться у пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов'язком. Тому, при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просив заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Таким чином, підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Виділені матеріали справи свідчать про те, що в провадженні суду знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Експерт-2012», треті особи: Київський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області, Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» про визнання звіту недійсним.

На виконанні Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції знаходиться провадження по виконанню виконавчого листа № 2018/2-165/11/08, виданого Київським районним судом м. Харкова від 18 січня 2012 року про звернення стягнення на заставне майно, а саме: чотирьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Початкова ціна продажу складає 2 039 700,00 грн.

На замовлення ОСОБА_1 проводилася оцінка заставного майна. Із висновку про вартість майна вбачається, що станом на 25 липня 2018 року вартість заставної квартири складає 3 560 180, 00 грн.

Зміст заяви ОСОБА_1 фактично зводиться до невідповідності визначеної вартості квартири реальній ринковій вартості, що дає підстави для зупинення передачі на реалізацію (на електронні торги) арештованого майна до вирішення справи по суті.

За положеннями статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» для проведення оцінки нерухомого майна виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання. Виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем. Оскарження в судовому порядку результатів визначення вартості чи оцінки майна не зупиняє передачі майна на реалізацію, крім випадків зупинення передачі майна на реалізацію судом.

Встановивши, що поданий позов про визнання недійсним звіту про оцінку майна стосується майнових прав позивача, суд першої інстанції правильно дійшов висновку щодо вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення передачі на реалізацію арештованого майна.

Посилання представника банка на те, що задовольняючи заяву щодо забезпечення позову, суд перешкоджає банку у задоволенні своїх законних вимог у виконавчому провадженні шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, що спричинить збитки Акціонерному товариству «Укрексімбанк» безпідставні, оскільки захід забезпечення позову має тимчасовий характер та діє до прийняття рішення по суті справи.

Доводи представника банка щодо того, що позивач вже звертався до суду із аналогічною позовною заявою і позов позивача залишено без задоволення не впливають на вирішення даної справи, оскільки ОСОБА_1 заявлено позов з інших підстав та в межах позову подано заяву про забезпечення позову.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Гонсбі проти Греції» (Hornsby v. Greeceвід 19 березня 1997 року, заява № 18357/91, § 40 зазначається, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система договірної сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін.

Обгрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав, а існування загрози їх порушення повинно мати очевидний та об'єктивний характер.

Заява про забезпечення позову має бути обґрунтованою, її доводи мають підтверджуватися доказами. Позивач зобов'язаний довести, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має дотримуватися балансу прав та інтересів сторін спору, вживати заходи забезпечення позову лише у разі співмірності вимог заяви вимогам позову та лише за умови дотримання принципу правомірного обмеження прав та інтересів протилежної сторони спору.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 28 листопада 2018 року у справі № 359/5561/17.

З огляду на наведене, враховуючи те, що відчуження майна за спірною ціною може мати негативний вплив та в подальшому унеможливить ефективний захист прав позивача та те, що такий захід забезпечення позову має тимчасовий характер та діятиме до прийняття рішення по сутті справи, колегія суддів приходить до висновку що ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права і підстав для її скасування з доводів, викладених у апеляційній скарзі немає.

Враховуючи те, що ухвалу суду постановлено з додержанням норм процесуального права, підстав для її зміни або скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до постановлення помилкової ухвали.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України - залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 24 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді І.О. Бровченко

А.І. Колтунова

Повний текст постанови складено 07 березня 2019 року.