Справа № 313/182/19
Провадження № 2/313/253/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.02.2019 року смт.Веселе

Веселівський районний суд Запорізької області в складі :

головуючого судді : Кравцова С.О.

при секретарі : Василенко Л.В.

розглянувши у судовому засіданні Веселівського районного суду Запорізької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Веселівської селищної ради Запорізької області про визнання права власності на квартиру, суд -

ВСТАНОВИВ :

08.02.2019 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до Веселівського районного суду Запорізької області з позовом до Веселівської селищної ради Запорізької області про визнання права власності на квартиру.

Обгрунтовуючи свій позов зазначила, що 28 травня 1999 року між нею та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу № 254 (надалі - Договір). За умовами вказаного Договору - продавець продав, а покупець придбав квартиру № 14, яка розташована за адресою: 72202, Запорізька область Веселівський район, смт. Веселе, вул. Чкалова буд. 3. Встановлена в ході біржових торгів ціна становила 4800.00 грн., які продавець отримав повністю після підписання цього Договору.

Укладений договір сторонами нотаріально не посвідчувався, факт вчинення правочину посвідчено директором товарно-сировинної біржі «Власність» та зареєстровано в журналі реєстрації за номером 254.

01.06.1999 року вказаний Договір додатково був зареєстрований за № 1096 у Веселівському районному бюро технічної інвентаризації, що відповідало діючому на той час законодавству і чим фактично було визнано за позивачкою право на вказану квартиру.

30 січня 2019 року позивачка вирішила провести відчуження належної їй квартири. З метою оформлення у визначеному порядку договору купівлі-продажу нерухомого майна вона звернувся із необхідним пакетом документів до Веселівської державної нотаріальної контори. Але постановою від 30.01.2019 року № 92/02-31 державний нотаріус ОСОБА_3 відмовив у вчиненні нотаріальної дії, а саме у здійсненні правочину купівлі-продажу квартири. Підставою для відмови стало не посвідчення нотаріально договору купівлі-продажу від 28.05.1999 року № 254 і відповідно невідповідність чинному на той час законодавству.

Не визнання права власності на житловий будинок, виключає можливість укладення договору купівлі-продажу, чим обмежує право власності та позбавляє можливості розпорядитися ним. Тому, іншої можливості підтвердити право власності окрім звернення до суду із відповідним позовом не має.

Ухвалою Веселівського районного суду Запорізької області від 08 лютого 2019 року відкрито провадження у цивільній справі.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явилась, надала заяву , в якій просить слухати справу за її відсутністю, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача до суду не з'явився, надав заяву про розгляд справи в його відсутність, не заперечує проти задоволення позову.

У зв'язку із здійсненням судом розгляду справи за відсутності учасників справи, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Судом встановлено, що відповідно договору купівлі-продажу нерухомого майна від 28.05.1999 року № 254 ОСОБА_1 придбала у ОСОБА_2 квартиру, загальною яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Встановлена в ході біржових торгів ціна становила 4800.00 грн., які продавець отримав повністю після підписання цього Договору.

01.06.1999 року вказаний Договір додатково був зареєстрований за № 1096 у Веселівському районному бюро технічної інвентаризації, що відповідало діючому на той час законодавству і чим фактично було визнано за позивачкою право на вказану квартиру.

Відповідно до технічного паспорту квартира складається із трьох кімнат, загальна площа - 66,08 м2, житлова площа 39,35 м2.

Загальна вартість спірного майна відповідно висновку субєкта оціночної діяльності ОСОБА_4 станом на 23.01.2019 року, разом становить 93833 грн. 60 коп.

Як зазначалося вище, 28.05.1999 року, сторони домовились відносно усіх істотних умов договору купівлі-продажу, про предмет договору і ціну та відбулося повне виконання договору як збоку покупця, який здійснив оплату, так і з боку продавця, яка прийняла оплату та передала у володіння і користування квартиру, тобто виконали всі істотні умови договору купівлі- продажу.

Таким чином, договір не містить умов, які б суперечили закону, зареєстрований на товарно-сировинної біржі «Власність», а отже є вчиненим у встановленому законом порядку і відповідно дійсним.

За наявною у суду інформації, ОСОБА_2, померла 09.04.2008 року та в неї відсутні спадкоємці будь-якої черги. На сьогоднішній день дана спадщина у встановленому порядку не прийнята та не визнана відумерлою.

На час укладання договору купівлі-продажу нерухомості діяв Цивільний кодекс УРСР від 18.07.1963 року, який у подальшому втратив чинність з 01.01.2004 року на підставі Цивільного кодексу України від 16.01.2003 року.

Статтею 227 ЦК УРСР передбачалася обов'язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) і його реєстрація у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

Але, як встановлено судом, вказана вимога закону щодо обов'язкового нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу квартири при укладенні договору не була дотримана, так як договір був оформлений та зареєстрований у товарно-сировинній біржі «Власність» відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року, про що зазначено у тексті договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі не підлягають нотаріальному посвідченню. Таким чином, суперечливі норми законодавства призвели до того, що укладений Позивачем договір купівлі-продажу та зареєстрований товарною біржею не був посвідчений у нотаріальному порядку.

Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Біржовий договір з моменту його реєстрації на біржі є вчиненим правочином.

Реєстрація в бюро технічної інвентаризації за позивачем права власності на спірну квартиру на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого біржею, а не нотаріусом, станом на грудень 1997 року не суперечила чинному законодавству. Правила державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13 грудня 1995, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за № 31, передбачали підставу для державної реєстрації договорів купівлі - продажу, міни зареєстрованих біржею.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 4 Закону України «Про власність», що діяв на час виникнення спірних правовідносин, власник на свій розсуд, користується та розпоряджається належним йому майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Він може використовувати майно для здійснення господарської та іншої, не забороненої законом діяльності, зокрема, передавати його безоплатно або за плату у володіння та користування іншим особам.

Згідно ч. 1 ст. 13 Закону України "Про власність" об'єктами права приватної власності є жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, земельні ділянки, насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, грошові кошти, акції, інші цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення.

Відповідно до положень ст. 328 ЦК України (в редакції від 16.01.2003 р.), який набрав чинності з 01.01.2004 року, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набути правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Судом встановлено, що для позивача підставою звернення до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу дійсним стала та обставина, що він на даний час позбавлена можливості зареєструвати право власності на нерухоме майно, яке було придбано ним на підставі угоди, оформленої та зареєстрованої на товарній біржі, і розпорядитися ним на свій розсуд, оскільки, договір купівлі-продажу не був нотаріально посвідчений, державна реєстрація права власності може бути проведена лише після визнання договору купівлі-продажу квартири, який посвідчений товарною біржею дійсним на підставі рішення суду.

Аналізуючи надані у справі докази в їх сукупності, суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача ОСОБА_1 оскільки, у судовому засіданні встановлено, що при укладенні правочину договору купівлі-продажу квартири сторони договору домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджено письмовими доказами, якими є вищезазначена біржова угода, відбулося повне виконання договору та вище вказана квартира передана позивачу, за договором купівлі-продажу до позивача перейшло право власності на квартиру. З моменту укладення договору та по теперішній час жодна із сторін не заявила про недійсність правочину купівлі-продажу квартири. Таким чином, суд приходить до переконання, що визнання правочину договору купівлі-продажу квартири дійсним не призведе до порушення прав будь-яких інших осіб та іншим шляхом захистити свої права у позивача немає можливості. Суд не має сумніву в достовірності документів, наданих позивачем, як доказів.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 15 Закону України "Про товарну біржу", ст.ст. 11, 15, 215, 328, 334, 391, 392 ЦК України, ст.ст. 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Веселівської селищної ради Запорізької області про визнання права власності на квартиру - задовольнити в повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на квартиру № 14, яка розташована за адресою: 72202, Запорізька область Веселівський район, с.м.т. Веселе, вул. Чкалова буд. 3, загальною площею - 66,08 м2, житловою площею - 39,35 м2.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя

Веселівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_5