Провадження №: 2/752/779/19
04 листопада 2019 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді Хоменко В.С.
при секретарі Павлюх П.В.,
розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні Голосіївського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю, -
у серпні 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . звернулись до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності за кожною з них на 1/2 частку квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , за набувальною давністю.
Позовні вимоги мотивували тим, що ще задовго до своєї реєстрації 05.04.1994 році за адресою: АДРЕСА_1 , безперешкодно користуються вказаною квартирою, в той час як відповідач з моменту набуття права власності - 28.07.1993 року, жодного дня у вказаній квартирі не проживала, не приймала участі у сплаті комунальних платежів, не цікавилась станом квартири та взагалі в ній не з`являлась.
Вважають, що оскільки добросовісно та відкрито користуються нерухомим майном на протязі більше десяти років, набули право власності на 1/2 частку квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кожна за набувальною давністю.
Ухвалою від 04.09.2017 року відкрито провадження у справі (а.с. 44).
Ухвалою від 19.11.2018 року справу прийнято до провадження суддею Хоменко В.С. з розглядом справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 13.02.2019 року (а.с. 81-82).
Ухвалою від 13.02.2019 року підготовче провадження у справі закрито та призначено судовий розгляд на 11.04.2019 року (а.с. 91).
11.04.2019 року справа не розглядалась, розгляд справи призначено на 14.08.2019 року (а.с. 99).
14.08.2019 року справа не розглядалась, розгляд справи призначено на 04.11.2019 року (а.с. 104).
У судове засідання 04.11.2019 року позивачі не з`явились, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності та зазначенням того, що позов підтримують, проти ухвалення заочного рішення не заперечують.
Відповідач ОСОБА_3 , котра в установленому законом порядку про дату, час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином, в судове засідання не з`явилась, причини неявки суд не повідомила, відзив на позов не подала.
Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами.
На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу з постановленням заочного рішення, проти чого не заперечують позивачі, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.
Згідно довідки форми № 3 від 22.02.2017 року № 1492 у приватизованій двокімнатній квартирі № АДРЕСА_1 , загальною площею 50,45 м2 з 05.04.1994 року зареєстровані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 6).
Згідно договору дарування від 25.06.1993 року ОСОБА_4 подарувала, а ОСОБА_3 прийняла в дар квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 8-9).
За даними інформаційної довідки № КВ-2017 № 2689 від 23.02.2017 року КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» квартира АДРЕСА_1 на праві власності зареєстрована за ОСОБА_3 на підставі договору дарування, посвідченого Другою Київською державною нотаріальною конторою 25.06.1993 року, № 3с-584, зареєстровано в бюро 28.07.1993 року в книзі 26-151 за реєстровим № 2694 (а.с. 10).
ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 12).
Згідно охоронного свідоцтва (бронь) № 1793 від 01.10.1985 року за ОСОБА_6 , його дружиною - ОСОБА_1 та дочкою ОСОБА_2 у зв`язку із виїздом на роботу в м. Урай Тюменської області зберігається право на житлову площу (3/4 житлової площі) в АДРЕСА_1 строком по 12.08.1988 року (а.с. 14).
Згідно охоронного свідоцтва (броня) № 1414 від 24.09.1991 року за ОСОБА_1 та дочкою ОСОБА_2 у зв`язку із виїздом на роботу в м. Урай Тюменської області заброньовано нею житлове приміщення розміром 28.4 м2 в АДРЕСА_1 строком по 07.08.1994 року (а.с. 15).
З матеріалів справи вбачається, що заборгованість за комунальні послуги за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 24.07.2017 року відсутня (а.с. 16, 17-23).
З матеріалів справи також вбачається, що позивачем ОСОБА_1 укладено договори про надання послуг електрозв`язку, користування електричною енергією, надання доступу до послуг телеінформаційної мережі за адресою: АДРЕСА_1 , останній призначено субсидію, заборгованість з отриманих послуг відсутня (а.с. 30-42).
Судом встановлено, що ще до своєї реєстрації 05.04.1994 році за адресою: АДРЕСА_1 , позивачі безперешкодно користуються вказаною квартирою, відповідач з моменту набуття права власності - 28.07.1993 року, жодного дня у вказаній квартирі не проживала, не приймала участі у сплаті комунальних платежів, не цікавилась станом квартири та взагалі в ній не з`являлась.
Доказів в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України на підтвердження зворотного в розпорядження суду не надано.
Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.
Згідно Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.
При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:
- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;
- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;
- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (ч. 3 ст. 344 ЦК України).
Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч. 2 ст. 344 ЦК України) (п. 9 Постанови).
Враховуючи положення ст. ст. 344, 335 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.
Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України про те, що правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК України набрав чинності з 01.01.2004 року, положення ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 01.01.2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 01.01.2011 року.
При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 01.01.2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 01.01.2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю (п. 11 Постанови).
Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень ст. ст. 15, 16 ЦК України, а також ч. 4 ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.
Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.
Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») (п. 14 Постанови).

З наведеного суд приходить до висновку про те, що позивачі більше 10 років відкрито, безперервно володіють вищевказаним нерухомим майном, а тому набули право власності за набувальною давністю на квартиру № АДРЕСА_1 .

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь кожного з позивачів судовий збір у розмірі 2 500,00 грн. (а.с. 1).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 15, 16, 344 ЦК України, ст. ст. 10, 12, 76-81, 141, 197-198, 200, 206, 259, 263-265, 280-284, 352 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку квартири № АДРЕСА_1 , за набувальною давністю.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку квартири № АДРЕСА_1 , за набувальною давністю.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2 500,00 грн. (дві тисячі п`ятсот гривень 00 копійок).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 2 500,00 грн. (дві тисячі п`ятсот гривень 00 копійок).

Відомості щодо учасників справи:

Позивачі:

- ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ;

- ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_6 .

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 18.11.2019 року.

Суддя В.С. Хоменко