Справа № 452/1538/19
"26" листопада 2019 р. м.Самбір
Самбірський міськрайонний суд Львівської області
у складі судді Кравціва В.І.,
секретар судового засідання Топорович В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні підвальним приміщенням та відшкодування моральної шкоди,
за участю позивачки ОСОБА_1 ,
її представника адвоката Книша О.Я.,
відповідачки ОСОБА_2 ,
та її представника адвоката Ярмоловського Л.М.,
ОСОБА_1 8 травня 2019 року пред`явила до ОСОБА_2 позов про усунення перешкод у користуванні підвальним приміщенням в будинку АДРЕСА_1 шляхом зобов`язання відповідача надати позивачу дублікат ключа від замка зазначеного підвального приміщення та відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000,00 грн.
У обґрунтування свого позову ОСОБА_1 посилалася на те, що вона проживає у квартирі АДРЕСА_2 , вказана квартира належить на праві спільної часткової власності по Ѕ частині їй та ОСОБА_3 , а у квартирі АДРЕСА_3 цього ж будинку проживає відповідачка ОСОБА_2 і вони спільно користувалися підвальним приміщенням, яке ніким не приватизоване і є приміщенням загального користування, з лівої сторони від входу у вказане підвальне приміщення знаходились її продукти, різні речі та гідрофер, за допомогою якого подається вода до її квартиру, а з правої сторони від входу знаходяться речі та гідрофер ОСОБА_2 , підвальне приміщення закривається на металеві решітчаті двері та навісний замок, ключі від якого були у неї, позивачки, та у ОСОБА_2 , однак, приблизно в жовтні 2018 року ОСОБА_2 самовільно, без попередження, викинула з підвального приміщення всі її речі та продукти, за винятком гідрофера та змінила замок на дверях, а ключ від замка їй не дала.
У результаті цього вона, позивач, не має доступу до вказаного підвального приміщення, до гідрофера, не може поміняти водяні фільтри та не має де зберігати свої речі і продукти.
З метою добровільного врегулювання даного питання вона зверталася до ОСОБА_2 , однак, їй було відмовлено, так як відповідачка мотивувала тим, що це її підвал.
Після цього вона зверталась до Рудківської міської ради і на її звернення комісія міської ради провела обстеження підвального приміщення та встановили, що воно використовувалося нею, позивачкою, та ОСОБА_2 , однак, на даний час вона не має можливості ним користуватись, оскільки ОСОБА_2 перешкоджає у цьому, змінивши замок. Із ОСОБА_2 проведено розмову, та вказано, щоб вона надала ключ для можливості спільного користування приміщенням загального користування, однак відмовилася відмовилася надати ключ.
Відповідно до ст. 41 Конституції України та ч. 2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласники на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку.
Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Таким чином, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Тобто вона, ОСОБА_1 , є співвласником майна спірного багатоквартирного будинку, тому також має право вільно користуватися спільним майном багатоквартирного будинку з урахуванням умов та обмежень, встановлених законом або рішенням співвласників. Зміна замків у підвальному приміщені без відповідного повідомлення співвласників і є перешкодою в користуванні майном.
Також, відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Згідно з п. 3 ч. 2 статті 23 ЦК України, яка визначає загальні підстави відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода може полягати, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами, але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування.
Крім цього, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, порушення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення.
Ураховуючи наведене, просила стягнути з ОСОБА_2 у її користь моральну шкоду у розмірі 5 000 грн.
На підставі ухвали судді від 17 вересня 2019 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадженні у вказаній справі та призначено підготовче засідання на 4 жовтня 2019 року.
Згідно ухвали Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 7 жовтня 2019 року вжито заходи забезпечення позову шляхом встановлення ОСОБА_2 обов`язку вчинити певні дії надавати доступ ОСОБА_4 до підвального приміщення в будинку АДРЕСА_1 для обслуговування гідрофера до набрання рішенням законної сили.
Під час розгляду справи по суті позивач ОСОБА_1 та її представник у підтримання позовних вимог посилалися на обставини, викладені у позовній заяві.
Відповідач ОСОБА_2 подала відзив про заперечення позову, посилаючись на те, що вказаний будинок є історичним і до 1965 року такий належав громаді м. Рудки. З 11 червня 1965 року місце її проживання зареєстроване та вона проживає у цьому будинку, у квартирі АДРЕСА_3 , а напроти у квартирі АДРЕСА_4 поселилася ОСОБА_5 , яка проживає там до сьогодні.
Вона, Тиховська, та ОСОБА_5 привели будинок у порядок, винесли з нього сміття та непотріб і після цього у рівних частках поділили його між собою та користувалися без всяких непорозумінь.
У 1974 році розпочалося будівництво другого поверху, куди після його закінчення поселилися у квартиру АДРЕСА_5 ОСОБА_1 - баба позивачки, а у квартиру АДРЕСА_6 поселилася ОСОБА_6 , яка приєдналася до користування підвалом та вони виносили сміття, яке у підвал накидали будівельники. Однак ОСОБА_1 вважала, що у неї немає потреби користуватися цим підвалом, тому участі у прибиранні не приймала. Відтак, вони втрьох користувалися ним.
Три роки тому назад, до неї звернулася позивачка з проханням дозволити їй у частині підвалу, якою користується вона, Тиховська, вмонтувати гідросфер, на що вона, відповідачка надала дозвіл, але коли одного разу зайшла у підвал, то побачила, що половина підлоги її підвалу забетонована під гідрофер позивачки, а всі її речі, закрутки, ящики та мішки з фруктами і овочами перенесені під сходи, по яких вони ходять у підвал. Позивачка таку поведінку пояснила тим, що буде так як вона хоче, вчора було її, відповідачки, а нині буде її, позивачки. Щоб припинити такі дії, а саме, самоправні вчинки, вона, відповідачка, виставила її речі, а саме: пів мішка картоплі та малий ящик із буряком і морквою у коридор та змінила замок.
Після цього позивачка та її мати ОСОБА_3 погрожували їй фізичною розправою, через що вона змушена звернутися із письмовою заявою до Самбірського ВП ГУ НП у Львівській області.
Крім цього, 8 квітня 2019 року Рудківська міська рада надала позивачці відповідь, що комісією було проведено обстеження, за результатами якого виявлено незаконну добудову (кладову під сходовою кліткою), яка, згідно Правил пожежної безпеки в Україні порушує протипожежний стан будинку.
Щодо моральної шкоди, то така відшкодовується фізичній особі, якщо завдана неправомірними діями та за наявності вини особи, однак з її боку неправомірних дій щодо ОСОБА_1 не вбачається, крім цього відсутні будь-які обставини, передбачені п. 9 Постанови ПВСУ від 31 березня 1995 року № 4 (а. с. 47-50).
ОСОБА_1 17 жовтня 2019 року подала відповідь на відзив, у якому посилалася на те, що відповідачкою не надано жодних доказів про те, що будівля є історичною і що саме вона приводила у порядок підвал. Баба позивачки, вселившись у квартиру АДРЕСА_5 вказаного будинку у 1974 році, користувалася підвалом разом із ОСОБА_2 , оскільки до 2018 року стосунки були нормальними і загалом підвалом користувалися без скандалів мешканці всіх чотирьох квартир.
Також, вважає, що ОСОБА_2 вчинила неправомірно, спричинила їй, позивачу, моральну шкоду, через що вона вже два роки не має спокою через постійні сварки та конфлікти, стала дратівливою та замкнутою, боїться виходити у коридор, щоб не зустрітися із відповідачкою та не слухати від неї образи і погрози, терпить незручності через те, що не має можливості зробити закрутки на зиму, оскільки не має доступу до підвалу, протягом двох років терпить незручності від запаху картоплі та інших овочів, які змушена зберігати у квартирі, свій час витрачає для написання скарг до поліції, міської ради та до суду, що створює їй незручності та спричиняє моральну шкоду (а. с. 70-71).
Відповідачка ОСОБА_2 29 жовтня 2019 року подала заперечення на відповідь, посилаючись на обставини, викладені у відзиві (а. с. 75-79).
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Рудківська міська рада Самбірського району Львівської області, подала заяву про розгляд справи за відсутності її представника та не заперечення щодо задоволення позовних вимог.
Вислухавши пояснення учасників справи, показання свідків, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з таких підстав.
Із свідоцтва про право власності, Витягу про державну реєстрацію прав та технічного паспорта відомо, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на праві приватної спільної часткової власності належить по Ѕ частині квартири АДРЕСА_2 (а. с. 8, 9).
Із свідоцтва про право власності на квартиру від 05.01.1994 року та технічного паспорта видно, що квартира АДРЕСА_7 належить ОСОБА_2 (а. с. 52, 53-58).
Із актів обстеження комісії від 07 листопада 2019 року та 17 листопада 2018 року за заявою ОСОБА_3 за участю першого заступника міського голови Біндаса Р.Р., начальника Рудківського ВУЖКГ Бучака В.Я. та головного інженера Рудківського ВУЖКГ Миляна З.Р. вбачається, що комісією виявлено, що підвальне приміщення житлового будинку АДРЕСА_1 використовується мешканцями цього будинку; один із підвалів спільно використовується ОСОБА_2 , яка проживає у квартирі АДРЕСА_3 та ОСОБА_3 , яка проживає у квартирі АДРЕСА_5 ; неприязні стосунки між ними виникли через спільне використання підвального приміщення та інші побутові питання.
За результатами обстеження встановлено, що квартири є приватизованими, а отже, згідно Законів України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» та «Про приватизацію державного житлового фонду» власники квартир багатоповерхових будинків є співвласниками допоміжних приміщень у будинку (підвалів). Громадянам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 рекомендовано добровільно домовитися про спільне використання підвального приміщення (а. с. 15, 59).
Із заяви ОСОБА_3 , адресованої голові Рудківської міської ради, відомо, що вона звернулася з приводу надання доступу до підвального приміщення загального користування, який закрила ОСОБА_2 , до прийняття судового рішення (а. с. 40).
Також із відповідей начальника Самбірського ВП ГУ НП у Львівській області від 28.03.2019, 29.04.2019 та 14.05.2019 видно, що ОСОБА_1 неодноразово зверталася з приводу спору щодо користування підвальним приміщенням (а. с. 41, 42, 43).
Із відповіді начальника Самбірського ВП ГУ НП у Львівській області від 24.04.2019 убачається, що ОСОБА_2 також зверталася в поліцію щодо вчинення протиправних дій щодо неї ОСОБА_3 (а. с. 60, 83).
Із повідомлення виконавчого комітету Рудківської міської ради Самбірського району Львівської області від 3 жовтня 2019 року № 994/02-16 відомо, що комісією проведено обстеження підвального приміщення будинку АДРЕСА_1 та встановлено, що підвальне приміщення комунальної власності, розділене мешканцями будинку на три частини; за результатами обстеження рекомендовано ОСОБА_7 надати доступ до підвального приміщення ОСОБА_8 і спільно його використовувати; ОСОБА_9 відмовилася від спільного використання підвалу, пояснивши тим, що вона сама його облаштувала. Комісією було запропоновано зібрати всіх мешканців будинку і розділити вказане приміщення пропорційно до кількості наявних квартир (а. с. 39).
Свідок ОСОБА_3 показала, що у 2018 році виник спір. Вони з матір`ю прибирали на вулиці, прийшов зять відповідачки і сказав забиратися з підвалу. Їм закрили підвал, вони просили ключ, однак відповідачка відмовлялася, з цього приводу приходила комісія. Вони хотіли мати свою частину, щоб ніхто претензій не мав.
Свідок ОСОБА_10 показав, що він проводив ремонтні роботи, приблизно 9 років тому назад, він спускався у підвал, встановлював гідрофер, у підвалі були встановлені металеві двері, ніхто не заперечував проти виконання цих робіт.
Свідок ОСОБА_11 показала, що вона є старшою дочкою відповідачки ОСОБА_2 і у той час коли вони у 1972 -1973 роках чистили підвал від сміття, всі мешканці жахнулися і допомагати не хотіли, позивачки у той час ще на світі не було. ОСОБА_12 позивачки, сказала, що їй підвалу не потрібно. Також свідок показала, що її мати дійсно поміняла ключ до підвалу і не пускає сусідку ОСОБА_1 .
Надаючи оцінку вказаним обставинам, суд виходить із такого.
Право власності має фундаментальний характер, захищається нормами національного законодавства з урахуванням принципів статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Держави-учасниці Конвенції зобов`язані поважати право кожного на мирне володіння своїм майном та гарантувати його захист передусім на національному рівні. Зазначене положення в Україні закріплено на конституційному рівні принципом непорушності права власності, зокрема у ст. 41 Конституції України.
Згідно ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно ч. 2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.
За правилами ч. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року N 2482-XII власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.
Таким чином, на допоміжні приміщення багатоквартирного будинку поширюється правовий режим як спільної сумісної, так і спільної часткової власності, який передбачає особливий порядок здійснення правомочностей власника щодо володіння, користування і розпорядження. При цьому в законодавчому порядку не виокремлюються суб`єкти права спільної власності залежно від підстав набуття права власності на квартиру.
Правовим регулюванням відносин спільної сумісної власності в Україні визначаються особливості здійснення прав власників виходячи з її правового режиму. Ці особливості полягають у різних формах реалізації відповідного права: при спільній сумісній власності - шляхом взаємного волевиявлення усіх співвласників, при спільній частковій власності - лише за волею власника відповідної частки, виділеної в натурі з майна, що є у спільній сумісній власності.
За вказаним законодавством України допоміжне приміщення у дво- або багатоквартирному будинку, гуртожитку має своє функціональне призначення, яке полягає у забезпеченні експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців. Під поняттям "мешканці" треба розуміти власників, співвласників, наймачів, орендарів окремих житлових і нежитлових приміщень будинку, які проживають у будинку і становлять визначене коло суб`єктів, які реалізують право спільної власності на окремий її об`єкт - допоміжні приміщення.
Рішенням Конституційного Суду України від 9 листопада 2011 року N 14-рп/2011 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_13 щодо офіційного тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" встановлено, що в аспекті конституційного звернення положення пункту 2 статті 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" від 19 червня 1992 року N 2482-XII зі змінами необхідно розуміти так, що власники квартир дво- або багатоквартирних житлових будинків та житлових приміщень у гуртожитку, незалежно від підстав набуття права власності на такі квартири, житлові приміщення, є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою.

Відповідно до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 17.05.2005 року №76, допоміжні приміщення житлового будинку приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За правилами ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що підвальне приміщення в будинку АДРЕСА_1 є допоміжним приміщенням, яке належить співвласникам квартир у цьому будинку на праві спільної сумісної власності, між якими склався встановлений ними порядок користування цим приміщенням, однак у жовтні 2018 року відповідачка порушила цей порядок, виставила речі позивачки із підвального приміщення, поміняла замок на вхідних дверях і не надає позивачці можливості користуватися підвальним приміщенням, у тому числі до пристрою для подачі води до її, позивачки, квартири.

Отже, діями відповідачки порушено право позивачки на володіння та користування майном, яке належить їм на праві спільної сумісної власності, і воно підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідачки ОСОБА_2 надати позивачці ОСОБА_1 ключ від замка до дверей для виготовлення дубліката ключа, що буде відповідним способом захисту права позивачки.

Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У пункті п. 5 цієї Постанови зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п. 9 вказаної Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Однак, позивачкою не надано доказів про те, що неправомірними діями відповідачки їй, позивачці, була заподіяна моральна шкода, не надано доказів про розмір відшкодування завданої моральної (немайнової) шкоди, яку вона оцінює та з чого вона при цьому виходить.

Отже, відсутня сукупність всіх складових, які є підставами для відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов ОСОБА_1 задоволено частково, то із ОСОБА_2 у користь ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір пропорційно задоволених вимог, що становить 768,40 грн.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у користуванні підвальним приміщенням в будинку АДРЕСА_1 шляхом зобов`язання ОСОБА_2 надати ОСОБА_1 дублікат ключа від замка до зазначеного підвального приміщення, або надати ОСОБА_1 ключ від цього замка для виготовлення дубліката ключа до вказаного замка.

У решті частині позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000 грн. відмовити за недоведеністю позовних вимог.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в сумі 768,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, і може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду через суд, який ухвалив рішення, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Текст повного рішення буде складено 7 грудня 2019 року.

Суддя