Житомирський апеляційний суд
Категорія 3 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2019 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Трояновської Г. С., Миніч Т. І.,

за участю секретаря Кучерявого О. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №296/10425/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на новостворене майно, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 08 січня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Галасюка Р.А. в м.Житомирі,

в с т а н о в и в :

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом, у якому просив визнати за ним право власності на прибудову, яка розташована по АДРЕСА_1, позначена у технічному паспорті літерою А-2, що складається із коридору 3-1, площею 5,1 кв.м., санвузла 3-2, площею 3,8 кв.м., кухні 3-3, площею 15,8 кв.м. Свої вимоги позивач мотивував тим, що він є власником 1/10 частини будинку розташованого по АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. Дана частина домоволодіння зареєстрована у КП «Міжміське обласне бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради 02.02.1974, за реєстровим №8772. У 1993 році він розпочав будівництво прибудови позначеної у технічному паспорті літерою А-2, яка складається із коридору 3-1, площею 5,1 кв.м., санвузла 3-2, площею 3,8 кв.м., кухні 3-3, площею 15,8 кв.м. Зазначав, що на початок будівельних робіт усі співвласники домоволодіння надали згоду на зведення останнім прибудови. Співвласниками вищевказаного домоволодіння на даний час є відповідачі по справі. 19 травня 1997 року з метою визнання права власності на добудову, позивачем було отримано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0106 га, на якій розташована вищевказана прибудова, виданий міським відділом земельних ресурсів на підставі рішення виконкому Житомирської міської ради. У 2000 році ОСОБА_1 було закінчено будівельні роботи прибудови. У період з 2000 року по 2008 року за відсутності позивача, ОСОБА_2 самовільно вселився до прибудови домоволодіння та продовжує там проживати. 20 серпня 2012 року позивач отримав декларацію про готовність об'єкта до експлуатації №ЖТ6, зареєстровану в інспекції ДАБН у Житомирській області. 24 січня 2014 року звертаючись до реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції Житомирської області із заявою про державну реєстрацію права власності на прибудову по АДРЕСА_1, отримав відмову у реєстрації права власності у зв'язку із відсутністю письмових згод усіх співвласників об'єкта нерухомого майна. А тому, оскільки будівля була зведена на земельній ділянці, яка була виділена йому для цієї мети із дотриманням будівельних та містобудівних норм, але без належного оформленого дозволу, що позбавляє його можливості набуття права власності на добудову до домоволодіння, просив суд задовольнити його позовні вимоги.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 08 січня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на прибудову за адресою АДРЕСА_1, позначену в технічному паспорті літеро А-2, що складається із коридору 3-1, площею 5,1 кв.м., санвузла 3-2, площею 3,8 кв.м., кухні 3-3, площею 15,8 кв.м.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу та вважає що воно є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. На обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_4 зазначає, що ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції порушив права співвласників нерухомого майна, також судом не було враховано, що даний предмет спору, за участю тих самих учасників процесу було розглянуто Корольовським районним судом м. Житомира 19.01.2015 та рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 17.02.2015 скасовано рішення суду першої інстанції, у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання права власності на новостворене майно відмовлено. Відтак, просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції обґрунтовував свою позицію тим, що прибудова побудована на земельній ділянці, яка була надана у користування позивачу, під час її будівництва були дотриманні містобудівні вимоги та вказане будівництво не порушує права інших осіб.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є власником 1/10 частини будинку, що розташований по АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого першою Житомирською державною нотаріальною конторою 04.01.1974 та зареєстрованого у реєстрі за №3-21. Співвласниками іншої частини нерухомого майна є відповідачі по справі. В натурі успадковані частки будинку позивачу та відповідачам виділені не були.

Відповідно до державного акту НОМЕР_1 про право власності на землю, ОСОБА_1 було передано у власність 0,0105 га земельної ділянки, що розташована по АДРЕСА_1

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу. В межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

При вирішенні справи суд враховує підставу (обгрунтування) та зміст позовних вимог (ч.1 ст.175 ЦПК України).

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 посилався на те, що прибудова по АДРЕСА_1, позначена на технічному паспорті літ.А-2, яка складається з коридору 3-1 площею 5,1 кв.м., санвузла 3-2 площею 3,8 кв.м, кухні 3-3 площею 15,8 кв.м., побудована ним на протязі 1993-2000 років за згодою відповідачів, а тому просив на підставі ст.376 ЦК України визнати на цим право власності на вказане нерухоме майно.

Відповідно до частин першої, другої, третьої ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Згідно ч.5 ст.376 ЦК України на вимогу власника ( користувача ) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Згідно до ч.1 ст. 358 ЦК України - право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Відповідно до ч.4 ст.357 ЦК України співвласник житлового будинку може зробити у встановленому порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав.

20 серпн 2012 року ОСОБА_1 отримав декларацію про готовність об'єкта до екслуатації № ЖТ 6, яка зареєстрована в інспекції ДАБН у Житомирській області.

Із рішення №10292022 від 25.01.2014 державного реєстратора Реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції Житомирської області вбачається, що розгляд заяви ОСОБА_1 про проведення державної реєстрації права власності: приватна, спільна часткова на житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_1 було зупинено. Підставами зупинення - не подання заявником усіх необхідних документів, зокрема: документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку, витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку ( у разі, коли в документі, що посвідчує речове право на земельну ділянку відсутні відомості про її кадастровий номер). А також, у разі коли державна реєстрація прав з видачою свідоцтва про право власності на нерухоме майно проводиться на реконструйований об'єкт нерухомого майна, що до проведення реконструкції належав на праві спільної власності, заявник, подає органові державної реєстрації прав письмову заяву згоду всіх співвласників об'єкта нерухомого майна щодо проведення його реконструкції. Якщо розмір відповідних часток у праві спільної власності змінився у зв'язку з проведенням реконструкції об'єкта нерухомого майна, заявник подає органові державної реєстрації прав письмову заяву співвласників про розподіл часток у спільній власності на реконструйований об'єкт нерухомого майна.

З матеріалів справи вбачається, що у квітні 2014 року ОСОБА_1 звертався до суду із позовом про визнання за ним права власності на прибудову, що розташована по АДРЕСА_1, позначену у технічному паспорті літерою А-2, що складається із коридору 3-1, площею 5,1 кв.м., санвузла 3-2, площею 3,8 кв.м., кухні 3-3, площею 15,8 кв.м. на підставі ст.331 ЦК України.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 19.01.2015 позов ОСОБА_1 було задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на прибудову за адресою АДРЕСА_1, позначену у технічному паспорті літерою А-2, що складається із коридору 3-1, площею 5,1 кв.м., санвузла 3-2, площею 3,8 кв.м., кухні 3-3, площею 15,8 кв.м. Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 17.02.2015 апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено, рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 19.01.2015 скасовано та ухвалено нове про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 Відмовляючи в задоволенні позову апеляційний суд виходив з того, що успадковані частки будинку ОСОБА_1 та відповідачам в натурі виділені не були. Тому вважати, що спірна прибудова добудована до частини будинку, яка належить тільки позивачу не є правильним. Відповідачі стверджують, що спірна прибудова побудована за участю і їх, а тому не є власністю лише позивача.

Згідно із ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З огляду на наведені вимоги закону та обставини справи, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про визнання права власності за ОСОБА_1 на прибудову до будинку АДРЕСА_1 позначену на технічному паспорті літерою А-2 на підставі ст.376 ЦК України.

Тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового - про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 08 січня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Дата складення повного судового рішення 13 березня 2019 року.

Головуючий

Судді