Справа № 477/2622/19 Головуючий у 1-ї інстанції Полішко В.В.
Провадження № 22ц/812/1879/19 Доповідач в апеляційній інстанції Ямкова О.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 листопада 2019 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Ямкової О.О.,

суддів: Колосовського С.Ю., Локтіонової О.В.,

із секретарем: Гавор В.Б.,

за участю: позивачів - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

представника позивачів - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на ухвалу судді Жовтневого районного суду Миколаївської області Полішко В.В., постановлену 17 жовтня 2019 року у місті Миколаєві зі складанням її повного тексту, по справі

за позовом

ОСОБА_2 і ОСОБА_1

до Миколаївської міської ради,

Товариства з обмеженою відповідальністю (ТОВ) «ЕКО ЕНЕРДЖИ ПРО»,

третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Миколаївської області

(ГУ Держгеокадастру)

про усунення перешкод шляхом зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2019 року ОСОБА_2 і ОСОБА_1 звернулися до суду із позовною заявою до Миколаївської міськради, ТОВ «ЕКО ЕНЕРДЖИ ПРО», третя особа - ГУ Держгеокадастру, в якій просили усунути перешкоди в користуванні належними їм земельними ділянками сільськогосподарського призначення шляхом зобов`язання відповідачів відновити стан цих ділянок, у зв`язку з фактичним захопленням їх площі, внаслідок співпадіння з площею земельної ділянки, яка надана міською радою в оренду товариству, що встановлено електронним документом при відмові у реєстрації права власності позивачів у відповідному реєстрі.

15 жовтня 2019 року позивачами подана заява про забезпечення позову шляхом заборони відповідачам проводити роботи з підготовки земель площею 36 га, що надані в оренду, для встановлення обладнання та його монтажу, відповідно до якого не застосовувати техніку для рівняння та обвалування орендованої земельної ділянки.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду Миколаївської області від 17 жовтня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 і ОСОБА_1 відмовлено з мотивів недоведеності необхідності забезпечення позову.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду Миколаївської області від 21 жовтня 2019 року позовна заява ОСОБА_2 і ОСОБА_1 залишена без руху і позивачам надано строк на усунення недоліків.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , діючи через свого представника - адвоката Зозулю О.М., просить скасувати ухвалу суду, посилаючись на її незаконність, та ухвалити нову, якою забезпечити поданий ним позов.

Стверджувала, що товариство вирівняло надану їй в оренду земельну ділянку для встановлення свого обладнання, внаслідок чого в місцях співпадіння орендованої земельної ділянки і ділянок, що знаходяться у власності позивачів, останні приведені у стан, що не дає можливості їх у подальшому використовувати з метою сільськогосподарського призначення.

На її думку, суд не врахував зв`язок дій відповідачів з порушенням прав позивачів та необхідністю забезпечення позову.

У письмовому відзиву на подану апеляційну скаргу відповідач ТОВ «ЕКО ЕНЕРДЖИ ПРО» вважав її доводи необґрунтованими, та зазначав, що у випадку застосування заходів забезпечення позову, вони призведуть до втручання у господарську діяльність товариства, значним збиткам та втраті робочих місць, що не буде сприяти росту зайнятості населення у регіоні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймають участь при розгляді справи, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення із наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , суд першої інстанції вважав її безпідставною, у зв`язку з недоведеністю її вимог, а саме: не доведено як необхідність забезпечення позову у такий спосіб, так і існування загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення про задоволення позову.

З такими висновками суду слід погодитися.

Так, відповідно до змісту статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Положеннями статті 150 ЦПК України, встановлені види забезпечення позову та зазначено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позовними вимогами.

За роз`ясненнями, викладеними у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовними вимогами.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачами пред`явлено негаторний позов, у зв`язку з діями відповідачів, неправомірність яких на час розгляду поданого позову ще не встановлена, та не обґрунтована у спосіб, що дозволяє збір доказів на досудовій стадії шляхом надання висновку експерта.

В той же час позивачі вважали за співмірне застосування такого виду забезпечення позову, як заборону здійснювати підприємству господарську діяльність на усій виділеній в оренду земельній ділянці площею 36га, - заявленим ними вимогам про усунення перешкод в частині електронного часткового співпадіння з площею належних ним чотирьох земельних ділянок, окремими загальними площами по 4,04 та 0,03га.

Тому, обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, позивачі посилалися на ймовірну загрозу неможливості в подальшому виконання судового рішення, у випадку задоволення його вимог.

Таким чином позивачі, вимагаючи заборонити діяльність товариства на земельної ділянки площею 36га без ідентифікуючих ознак можливого захоплення частини належних ним земельних ділянок, не надали доказів на обґрунтування необхідності такого втручання держави в господарську діяльність підприємства.

Тобто позивачами у поданій ними заяві про забезпечення позову не обґрунтовані наслідки невжиття зазначених ним заходів забезпечення позову, та не зазначено, яким чином невжиття їх у майбутньому спричинить утруднення чи зробить неможливим виконання рішення суду, що є за законом його процесуальним обов`язком (статті 12, 81 ЦПК України).

Колегією суддів також враховується, що відповідно до усталеної прецедентної практики ЄСПЛ, напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: (а) чи є втручання законним; (б) чи переслідує воно «суспільний інтерес» (public interest, general interest, general interest of the community); (в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям (must be a reasonable relationship of proportionality between the means employed and the aims pursued). За констатацією ЄСПЛ відсутність додержання хоча б одного критерію є порушенням державою статті 1 Першого протоколу.

Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного інтересу», при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду» (national authorities enjoy a certain margin of appreciation) з огляду на те, що національні органи влади краще знають потреби власного суспільства і знаходяться в кращому становищі, ніж міжнародний суддя, для оцінки того, що становить «суспільний інтерес». Це поняття має широке значення, втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі публічного, загального інтересу (public, general interest), який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно здійснюватися з дотриманням принципу «пропорційності» (principle of proportionality) - «справедливої рівноваги (балансу)» (fair balance) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» не означає обов`язкового досягнення соціальної справедливості в кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар» (individual and excessive burden).

Відтак, при розгляді питання про забезпечення позову, суд повинен брати до уваги як права позивача, на захист яких може бути вжиті заходи забезпечення позову, так і інших учасників процесу, права яких можуть бути порушені застосовуваними заходами.

Враховуючи те, що позивачами не вказані ідентифікаційні ознаки площі можливого захоплення земельних ділянок, відносно яких вони просили застосувати заходи забезпечення позову, та недоведена як необхідність забезпечення позову у такий спосіб, так і існування загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення про задоволення позову, судом першої інстанції зроблено обґрунтований висновок про відсутність підстав для задоволення поданої заяви про забезпечення позову на стадії прийняття позову до розгляду.

Тому, виходячи із загальних принципів розумності і справедливості, дотримання судом першої інстанції процесуального законодавства, судова колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали.

Інші доводи апеляційної скарги позивача зводяться до помилкового розуміння норм матеріального і процесуального права, і на законність судового рішення щодо забезпечення позову не впливають

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375 381-382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу судді Жовтневого районного суду Миколаївської області від 17 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий О.О. Ямкова

Судді С.Ю. Колосовський

О.В. Локтіонова