Постанова

Іменем України

06 березня 2019 року

м. Київ

справа № 201/3600/16-ц

провадження № 61-16468св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

ОлійникА. С. (суддя-доповідач), Кузнєцова В. О., Стрільчука В. А.,

учасники справи:

заявник - «Суффле Негоус СА» (Франція),

боржник - ОСОБА_4,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 лютого 2017 року у складі судді Демидової С. О. та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 червня 2017 року у складі колегії суддів: Максюти Ж. І., Демченко Е. Л., Куценко Т. Р.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2016 року «Суффле Негоус СА» звернулося до суду з клопотанням про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України ухвали Високого Суду Правосуддя Англії від 24 жовтня 2014 року в частині, що стосується ОСОБА_4

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 лютого 2017 року вказане клопотання - задоволено. Надано дозвіл на примусове виконання на території України ухвали Високого Суду Правосуддя Англії від 24 жовтня 2014 року в частині, що стосується ОСОБА_4 Зобов'язано ОСОБА_4 вчинити такі дії: надати адвокатам (солісіторам) заявника письмові свідчення, завірені відповідною посадовою особою: 1.1 із зазначенням всіх активів компанії «Юнігрейн ЕлЕлПі», що знаходяться у всьому світі (включаючи, зокрема, будь-які права за договором або договорами страхування, який (які) стосуються посадки на мілину судна «Азовський вітер» та/або навантаженого на нього вантажу чи який (які) пов'язані з такою посадкою або таким вантажем), вартість яких перевищує 25 000,00 доларів США, при цьому незалежно від того, чи оформлено їх на його ім'я, чи знаходяться вони в одноособовій або спільній власності та чи має він майнові права на них на підставі закону, фактичного права власності тощо, а також із зазначенням вартості всіх таких активів, їхнього місцезнаходження і відомостей про них; 1.2 Із фіксуванням усіх платежів або інших операцій, пов'язаних із передачею активів (включаючи, зокрема, звільнення від зобов'язань щодо погашення будь-якої заборгованості), починаючи з 21 березня 2012 року, вартість яких перевищує 25 000,00 доларів США на момент здійснення платежу, які передано відповідачем нижчезазначеній компанії або нижчезазначеним компаніям чи отримано компанією «Юнігрейн Груп ЕлЕлПі» від будь-якої такої компанії або від будь-яких таких компаній: 1.2.1 «Камет Трейдінг Лімітед» (Kamet Trading Limited), 1.2.2 «Саброса Трейдінг Кампані СА» (Sabrosa Trading Company SA), 1.2.3 ТОВ «Юнігрейн Джорджіан Груп» (Unigrain Georgian Group Ltd), 1.2.4 ТОВ «Юнігрейн Україна Груп» (Unigrain Ukrain Group Ltd).

Надано дозвіл на примусове виконання на території України ухвали Високого Суду Правосуддя Англії від 24 жовтня 2014 року в частині, що стосується ОСОБА_4 та зобов'язано його надіслати свої письмові свідчення за такою адресою: «Гейтлі ЕлЕлПі», 1 Патерностер-сквер, Лондон, ЕС4М 7DX (Gateley LLP, 1 Paternoster Square, London, EC4M 7DX), вказавши одержувачем ОСОБА_8, або направити електронною поштою на адресу: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Надано дозвіл на примусове виконання на території України ухвали Високого Суду Правосуддя Англії від 24 жовтня 2014 року в частині, що стосується ОСОБА_4 Стягнуто з ОСОБА_4 10 000,00 фунтів стерлінгів, що за курсом Національного банку України станом на 22 лютого 2017 року складає 335 785,00 грн.

Ухвалу суду першої інстанції мотивовано тим, що хвала Високого Суду Правосуддя Англії від 24 жовтня 2014 року набрала чинності, відсутні підстави для відмови у задоволенні вказаного клопотання, тому суд дійшов висновку про задоволення клопотання та надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено. Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 лютого 2017 року залишено без змін.

Ухвалу суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що наявність чи відсутність трудових відносин між співвідповідачами у справах про визнання та примусове виконання рішень іноземних судів не є підставою для відмови у визнанні та виконанні іноземного рішення суду згідно із положеннями статті 396 ЦПК України 2004 року. Боржник був належним чином повідомлений про судовий розгляд справи, тому відсутні підстави для відмови у визнанні та виконанні ухвали англійського суду на території України. Під час розгляду справи в апеляційному суді представником стягувача надано копію листа направленого боржником стягувачу, в якому він погоджується надати відомості, запитувані рішенням іноземного суду, вказаний лист надіслано боржником саме електронною поштою.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У липні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою на судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, у якій просить скасувати вказані судові рішення та ухвалите нове рішення, яким у задоволенні клопотання про дозволу на примусове виконання на території України рішення іноземного суду відмовити.

Надходження касаційної скарги та заперечення на касаційну скаргу до суду касаційної інстанції

05 липня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_4

У вересні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення «Суффле Негоус СА» (Франція) на касаційну скаргу ОСОБА_4

У квітні 2018 року справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційну скаргу мотивовано тим, що судами першої та апеляційної інстанцій не взято до уваги, що саме «Юнігрейн груп ЕлЕлПі», а не ОСОБА_4, є боржником у вказаній справі, з урахуванням чого має визначатися підсудність за місцезнаходженням майна саме «Юнігрейн груп ЕлЕлПі», яке на території України відсутнє.

Судами першої та апеляційної інстанцій не взято до уваги, що докази повідомлення ОСОБА_4 про розгляд справи в іноземному суді не є належними та допустимими доказами в частині доказування обставин його повідомлення про час та місце розгляду справи Високим Судом Правосуддя Англії.

ОСОБА_4 з 27 вересня 2013 року звільнений з посади керівника представництва «Юнігрейн груп ЕлЕлПі» в Україні, не користувався електронною поштою, на яку направлено повідомлення про розгляд справи Високим Судом Правосуддя, оскільки на час ухвалення вказаним судом судового рішення майже рік не мав доступу до корпоративної електронної пошти.

Розписка про вручення судового повідомлення має відомості про те, що ОСОБА_9 04 листопада 2014 року отримала ухвалу Високого Суду Правосуддя Англії та попередження про відповідальність, для подальшого вручення їх ОСОБА_4 Однак матеріали справи не містять інформацію про вручення їх безпосередньо ОСОБА_4

Вказані обставини свідчать про порушення іноземним судом Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах від 15 листопада 1965 року.

Притягнення до відповідальності працівника представництва у зв'язку з невиконанням зобов'язань особою, якій належить таке представництво, суперечить чинному законодавству України та порушує встановлений в Україні публічний порядок. Відповідальність компанії за своїми зобов'язаннями є відокремленою від відповідальності її засновників, акціонерів, директорів, що є фундаментальним принципом англійського права, закріпленого прецедентною практикою.

Клопотання про визнання та виконання рішень іноземних судів (арбітражі) суд розглядає у визначених ними межах і не може обговорювати правильність вказаних рішень по суті, вносити до них будь-які зміни.

Доводи особи, яка подала заперечення на касаційну скаргу

Заперечення «Суффле Негоус СА» (Франція) на касаційну скаргу ОСОБА_4 мотивовано тим, що останній є солідарним боржником згідно з ухвалою англійського суду, тому суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про задоволення клопотання.

Апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що питання підсудності вирішується на стадії відкриття провадження у справі, тому після його відкриття питання підсудності не розглядається, а інші заперечення щодо відповідальності боржника надаються по суті спору.

Постановляючи оскаржувану ухвалу Високий суд Правосуддя Англії визначив права та обов'язки як відповідача «Юнігрейн груп ЕлЕлПі», так і відповідача ОСОБА_4, оскільки їхні права і обов'язки є спільними і виникли з однієї підстави, тому за своєю природою вони також є солідарними.

Згідно з положеннями процесуального права Англії у випадку надіслання документів електронним способом, документ вважається врученим того ж дня або ж наступного робочого дня, тому доводити технічне вручення електронних документів стягувану немає потреби з огляду на презумпцію, передбачену законом.

Вручення представнику житлово-комунальної організації вважається належним врученням ОСОБА_4 згідно з абзацом 3 частини п'ятої статті 74, частини третьої статті 76 ЦПК України 2004 року, пункту 6.9 та пункту 6.26 ЦПК Англії. Відповідно до частини третьої статті 76 ЦПК України 2004 року, якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено на місці проживання, повістку під розписку вручають будь-якому з повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з нею, а за їх відсутності - відповідній житлово-експлуатаційній організації.

З огляду на зазначене, боржником не доведено неналежне його повідомлення.

Конвенція про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах від 15 листопада 1965 року має офіційне і автентичне тлумачення у вигляді практичного керівництва щодо його застосування, яке здійснено органом, який здійснював підготовку змісту вказаної Конвенції і обов'язково має враховуватися при її застосуванні.

Боржник не обґрунтував зв'язок українського законодавства із нормами англійського права, навівши практику англійських судів, оскільки оспорення оскаржуваної ухвали по суті є недопустимим.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 10 липня 2014 року компанія «Суффле Негоус СА» звернулася до Високого Суду Правосуддя Англії з заявою про розкриття інформації проти компанії «Юнігрейн Груп ЕлЕлПі» з метою одержання даних щодо активів компанії, а також банківських операцій. Зазначена інформація необхідна для виконання арбітражного рішення Арбітражного трибуналу Міжнародної асоціації торгівлі зерновими та кормами від 26 березня 2012 року.

24 липня 2014 року оригінал заяви та її копії надіслані на адресу компанії «ЮнігрейнГруп ЕлЕлПі», а також на електронну адресу боржника із наданням встановленого 14-денного строку для надання відповіді (а. с. 15 - 16).

26 серпня 2014 року та 28 серпня 2014 року боржника повідомлено про можливість призначення судового засідання (а. с. 18, 20).

Листом від 01 вересня 2014 року боржника повідомлено про розгляд справи 24 жовтня 2014 року (а. с. 22).

Ухвалою Високого Суду Правосуддя Англії від 24 жовтня 2014 року у справі за позовом«Суффле Негоус СА», до «Юнігрейн груп ЕлЕлПі», згідно з якою боржника зобов'язано вручити адвокатам (солісіторам) позивача в Англії письмові свідчення, складені під присягою та посвідчені відповідною особою (нотаріусом), наступного змісту: 1.1 із зазначенням всіх активів відповідача, що знаходяться у всьому світі (включаючи зокрема, будь-які права за договором або договорами страхування, який (які) стосуються посадки на мілину судна «Азовський вітер» та/або навантаженого на нього вантажу чи який (які) пов'язані з такою посадкою або таким вантажем), вартість яких перевищує 25 000,00 доларів США, при цьому незалежно від того, чи оформлено їх на його ім'я, чи знаходяться вони в одноособовій або спільній власності та чи має він майнові права на них на підставі закону, фактичного права власності тощо, а також із зазначенням вартості всіх таких активів, їхнього місцезнаходження і відомостей про них. 1.2 Із фіксуванням усіх платежів або інших операцій, пов'язаних із передачею активів (включаючи, зокрема, звільнення від зобов'язань щодо погашення будь-якої заборгованості), починаючи з 21 березня 2012 року, вартість яких перевищує 25 000,00 доларів США на момент здійснення платежу, які передано відповідачем нижчезазначеній компанії або нижчезазначеним компаніям чи отримано відповідачем від будь-якої такої компанії або від будь-яких таких компаній: 1.2.1 «Камет Трейдінг Лімітед» (Kamet Trading Limited), 1.2.2 «Саброса Трейдінг Кампані СА» (Sabrosa Trading Company SA), 1.2.3 ТОВ «Юнігрейн Джорджіан Груп» (Unigrain Georgian Group Ltd), 1.2.4 ТОВ «Юнігрейн Україна Груп» (Unigrain Ukrain Group Ltd). 2. Вищезазначений афідевіт вручити за такою адресою: «Гейтлі ЕлЕлПі», 1 Патерностер-сквер, Лондон, ЕС4М 7DX (Gateley LLP, 1 Paternoster Square, London, EC4M 7DX), вказавши одержувачем ОСОБА_8, або направити електронною поштою на адресу: ІНФОРМАЦІЯ_1. 3. Зобов'язати відповідача сплатити всі витрати заявника, пов'язані з відповідною заявою та які сумарно оцінено у розмірі 10 000,00 фунтів стерлінгів, однак відповідач має право звернутися із заявою стосовно результатів цієї оцінки, при цьому будь-яку таку заяву необхідно подати до 07 листопада 2014 року, а рішення за результатами її розгляду повинно бути складено на паперовому носії.

Зазначеною ухвалою попереджено ОСОБА_4, уповноважену службову особу компанії «Юнігрейн груп ЕлЕлПі», щодо можливості бути звинуваченим у неповазі до суду та оштрафовано, у разі невиконання компанією «Юнігрейн груп ЕлЕлПі» вказаної ухвали (а. с. 26-33).

Ухвалу від 14 жовтня 2014 року Високим Судом Правосуддя Англії прийнято за відсутності відповідача.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваних судових рішень, обговоривши доводи касаційної скарги, заперечення на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Питання щодо визнання та виконання рішень іноземних судів в Україні регулюється Конвенцією про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень від 10 червня 1958 року, яка ратифікована Українською РСР відповідно до Указу Президії Верховної Ради Української РСР від 22 серпня 1958 року «Про ратифікацію Конвенції про визнання і виконання іноземних арбітражних рішень» (далі - Нью-Йоркська конвенція).

Відповідно до статті 6 Закону України «Про правонаступництво України» Україна підтвердила свої зобов'язання за міжнародними договорами, укладеними Українською РСР до проголошення незалежності України.

Згідно з роз'ясненням Міністерства закордонних справ України від 07 лютого 2000 року № 4.3/8-076.137 Нью-Йоркська конвенція набрала чинності для України 10 січня 1961 року.

Згідно зі статтею 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Укладення міжнародних договорів, які суперечатьКонституції України, можливе лише після внесення відповідних змін доКонституції України.

За правилами статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України», якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про міжнародні договори України»чинні міжнародні договори України підлягають сумлінному дотриманню Україною відповідно до норм міжнародного права. Згідно з принципом сумлінного дотримання міжнародних договорів Україна виступає за те, щоб й інші сторони міжнародних договорів України неухильно виконували свої зобов'язання за цими договорами.

З огляду на наведене положення Нью-Йоркської конвенції, що регулюють спірні правовідносини, є обов'язковими до виконання Україною, є пріоритетними та мають вищу юридичну силу щодо національного законодавства України (за виключенням Конституції України).

У частині першій статті І Нью-Йоркської конвенції передбачено, що цей міжнародний договір застосовується до визнання і виконання арбітражних рішень, постановлених на території іншої держави, ніж держава, де запитуються їх визнання і виконання, за спорами, сторонами в яких можуть бути як фізичні, так і юридичні особи. Її належить застосовувати також щодо арбітражних рішень, які не вважаються внутрішніми рішеннями у тій державі, де запитуються їх визнання та виконання.

За правилами статті ІІ цієї Конвенції кожна договірна держава визнає письмову угоду, за якою сторони зобов'язуються передавати в арбітраж всі або будь-які спори, що виникли або можуть виникнути між ними у зв'язку з будь-яким конкретними договірними або іншими правовідносинами, об'єкт яких може бути предметом арбітражного розгляду. Термін «письмова угода» включає арбітражне застереження в договорі, або арбітражну угоду, підписану сторонами, або міститься в обміні листами або телеграмами.

Відповідно до статті ІІІНью-Йоркської конвенції кожна договірна держава визнає арбітражні рішення як обов'язкові та виконує їх відповідно до процесуальних норм тієї території, де запитуються визнання та виконання цих рішень, на умовах, викладених у статтях Конвенції.

Відповідно до частини першоїстатті 390 ЦПК України 2004 року (процесуального закону України, чинного на момент постановлення оскаржуваних судових рішень) рішення іноземного суду (суду іноземної держави; інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних чи господарських справ; іноземних чи міжнародних арбітражів) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Згідно зі статями391,392 ЦПК України 2004 року рішення іноземного суду може бути пред'явлено до примусового виконання в Україні протягом трьох років з дня набрання ним законної сили і розглядається судом за місцем проживання (перебування) або місцезнаходженням боржника. Якщо боржник не має місця проживання або місцезнаходження на території України або його місце проживання або місцезнаходження невідоме, питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцезнаходженням в Україні майна боржника.

Верховний Суд під час розгляду справи керується тим, що клопотання про визнання й виконання рішень іноземних судів (арбітражів) суд розглядає у визначених ними межах і не може вдаватися до оцінки правильності цих рішень по суті, вносити до них будь-які зміни.

Згідно із наведеними нормами права Україна як держава за загальним правилом визнає та виконує іноземні арбітражні рішення на підставі норм міжнародного права, імплементованих у національному законодавстві, не здійснюючи оцінки їх правильності по суті.

Задовольняючи клопотання про надання дозволу на виконання рішення іноземногосуду, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з його обґрунтованості.

Верховний Суд погоджується з таким висновком судів першої та апеляційної інстанцій, а доводи касаційної скарги його не спростовують з огляду на таке.

Доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_4 не відповідає за зобов'язання «Юнігрейн груп ЕлЕлПі» є необгрунтованим, оскільки 24 жовтня 2014 року Високим Судом Правосуддя у Лондоні, постановлено ухвалу, згідно з якою з покладено обов'язок як на «Юнігрейн груп ЕлЕлПі», так і на ОСОБА_4 вчинити певні дії, тому на титульній сторінці вказаної ухвали зазначено попередження про персональну відповідальність ОСОБА_4 за невиконання обов'язків, визначених оскаржуваною ухвалою.

З огляду на зазначене, обгрунтованим є висновок судів першої та апеляційної інстанцій про те, що шляхом постановлення ухвали Високий Суд Правосуддя Англії визначив права та обов'язки як компанії «Юнігрейн груп ЕлЕлПі», так і ОСОБА_4

Крім того, правильним є висновок судів про те, що виконання зобов'язань, покладених на боржника на підставі ухвали англійського суду не залежить від наявності між боржником та компанією «Юнігрейн груп ЕлЕлПі» трудових відносин, оскільки його зобов'язано надати будь-яку інформацію, яка йому відома з питань, передбачених у пунктах 1.1 та 1.2., яка стала йому відома внаслідок трудової діяльності у компанії «Юнігрейн груп ЕлЕлПі», володіння якою не припинено у зв'язку із припиненням відповідної трудової діяльності, тому це не є підставою для відмови у такому визнанні та виконанні згідно із статтею 396 ЦПК України 2004 року.

Доводи касаційної скарги про порушення під час розгляду справи правил підсудності є необгрунтованими, питання дотримання підсудності вирішується на стадії відкриття провадження, тому відсутні підстави для скасування ухвал суду першої та апеляційної інстанцій про надання дозволу на виконання рішення іноземного суду.

Верховний Суд відхиляє доводи касаційної скарги про неналежне повідомлення боржника про судовий процес.

Суд апеляційної інстанції, залишаючи ухвалу суду першої інстанції без змін, виходив з того, що належність повідомлення сторони про судовий процес підлягає визначенню згідно з процесуальним законодавства держави місця проведення судового розгляду, зокрема у вказаній справі ухвалу постановлено Високим Судом Правосуддя Англії, тому належність повідомлення боржника про розгляд справи підлягає встановленню виключно на основі процесуального законодавства Англії.

У письмових роз'ясненнях ОСОБА_10, кваліфікованого англійського адвоката (солісітора), від 19 лютого 2016 року, зокрема у пунктах 10-15, проаналізовано відповідність способу вручення боржнику електронних повідомлень про судовий процес цивільному процесуальному праву (додаток 8 до Клопотання).

Судом апеляційної інстанції встановлено, згідно з пунктами 6.9 та 6.26 ЦПК Англії, витяги яких прикладено у додатках 6 та 7 до роз'яснень, направлення електронних листів є одним із юридично можливих способів вручення судових повідомлень фізичним особам, які є сторонами судового процесу. У пунктах 10, 11 і 13 роз'яснень ОСОБА_10, зокрема, вказує про вручення боржнику конкретних електронних листів для цілей повідомлення його про судовий процес.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що боржник одержував повідомлення про судовий процес не лише шляхом електронного листування, але й шляхом особистого вручення.

04 листопада 2014 року представником стягувача за довіреністю від 28 жовтня 2014 року вручено працівнику житлово-експлуатаційного підприємства № 3 нотаріально завірену копію ухвали англійського суду за адресою місця проживання боржника, що є належним врученням документа згідно з вимогами статей 74 та 76 ЦПК України 2004 року (додатки 8, 9 та 10 до клопотання). Вказане також узгоджується із положеннями статті 19 Конвенції, згідно з якими ця Конвенція не торкається дії положень внутрішнього права Договірної Держави, які дозволяють інші, ніж передбачені в попередніх статтях способи передачі документів, які приходять із-за кордону для вручення на її території.

З огляду на встановлені судами фактичні обставини, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обгрунтованого висновку, що боржник належним чином повідомлений про судовий розгляд справи, тому відсутні підстави для відмови у визнанні та виконанні ухвали англійського суду на території України.

Верховний Суд бере до уваги, що під час розгляду справи в апеляційному суді представником стягувача надано копію листа, направленого боржником стягувачу, в якому він погоджується надати відомості, запитувані рішенням іноземного суду, який надіслано боржником електронною поштою.

Згідно із статтею 400 ЦПК України установлення фактичних обставин у справі, дослідження доказів і надання їм правової оцінки не належить до компетенції касаційного суду.

З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що доводи касаційної скарги не спростовують висновки судів першої та апеляційної інстанцій, зводяться до переоцінки доказів у справі та незгоди ОСОБА_4 із ухваленими у справі судовими рішеннями.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», (CASE OF SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE), рішення від 10 лютого 2010 року).

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили обставини справи, повно та всебічно дослідили докази у справі, надали їм належну оцінку, та дійшли обґрунтованого висновку про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України ухвали Високого Суду Правосуддя Англії від 24 жовтня 2014 року в частині, що стосується ОСОБА_4та ухвалили судові рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

В.О. Кузнєцов

В.А. Стрільчук