ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

Справа № 644/7745/18

Провадження № 22-ц/818/1450/19

12 березня 2019 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого - Сащенко І.С.

суддів - Тичкової О.Ю., Овсяннікової А.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1;

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Харківський тракторний завод»;

розглянув в порядку спрощеного апеляційного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргуПриватного акціонерного товариства «Харківський тракторний завод» на рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 07 грудня 2018 року (суддя Клименко А.М.) по справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Харківський тракторний завод» про стягнення моральної шкоди у зв'язку з професійним захворюванням,-

встановив:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПАТ «Харківський тракторний завод»про стягнення моральної шкоди у зв'язку з професійним захворюванням.

В обґрунтування позову зазначала, що з 16 липня 1980 року по 18 травня 2009 року, з 29 березня 2010 року по 22 серпня 2016 року, в тому числі з 1986 року по 2000 рік, а також з 29 березня 2010 року по 22 серпня 2016 року, вона працювала у відповідача муляром із застосуванням нітроемалевих фарб у шкідливих та важких умовах праці. У 2012 році їй була призначена пенсія за віком на пільгових умовах за Списком № 2 «Виробництв, робіт, професій і показників з шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах». В результаті шкідливих умов праці ОСОБА_1 отримала професійне захворювання, що підтверджується Актом розслідування причин виникнення хронічного захворювання від 18 липня 2016 року, а спеціальною комісією з розслідування професійного захворювання у позивача виявлено діагноз «ХОЗЛ токсичної етіології І стадії, емфізема легень І ступеню, легенева недостатність, хронічна часто рецидивуюча попереково - крижова радиокулопатія на фоні остеохондрозу, спондилоартрозу, деформуючого спондильозу попереково - крижового відділу хребта з вираженим м'язово - тонічним і алогічним синдромами з порушенням функції хребта і нижніх кінцівок, хронічна двостороння сенсоневральна приглухуватість».

Просила стягнути на її користь моральну шкоду у зв'язку з отриманим професійним захворюванням одноразово в розмірі 100000 гривень.

Справу розглянуто за відсутності сторін.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07 грудня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Харківський тракторний завод» відшкодування моральної шкоди у зв'язку з професійним захворюванням у розмірі 50000 гривень. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ПрАТ «Харківський тракторний завод» звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати за постановити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Скарга мотивована неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що до вимог про відшкодування моральної шкоди у випадках, передбачених трудовим законодавством застосовується тримісячний строк позовної давності. Стосовно суті позовних вимог вказав, що згідно статті 23 ЦК України, статті 237-1 КЗпП України обов'язковою умовою відшкодування моральної шкоди є порушення законних прав особи. З боку відповідача жодних порушень прав позивача при здійсненні ним своїх трудових обов'язків не відбулося. Крім того, про працю зі шкідливими умовами позивач була попереджена.

Згідно зі ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та покладаючи обов'язок з відшкодування моральної шкоди на відповідача, суд першої інстанції виходив із того, що вина АТ «ХТЗ» у виникненні у ОСОБА_1 професійного захворювання встановлена актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 18 липня 2016 року, затвердженого начальником Головного управління Держпраці у Харківській області (а.с. 10), сумнівів щодо об'єктивності та достовірності якого у суду не має.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.

Матеріалами справи встановлено, що з 16 липня 1980 року по 18 травня 2009 року, з 29 березня 2010 року по 22 серпня 2016 року, в тому числі з 1986 року по 2000 рік, а також з 29 березня 2010 року по 22 серпня 2016 року, позивач працювала муляром із застосуванням нітроемалевих фарб, тобто у шкідливих та важких умовах праці (а.с. 4-7).

Згідно з актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 18 липня 2016 року, від шкідливих умов праці позивач отримав професійне захворювання, а спеціальною комісією з розслідування професійного захворювання у позивача встановлено діагноз «ХОЗЛ токсичної етіології І стадії, емфізема легень І ступеню, легенева недостатність, хронічна часто рецидивуюча попереково - крижова радиокулопатія на фоні остеохондрозу, спондилоартрозу, деформуючого спондильозу попереково - крижового відділу хребта з вираженим м'язово - тонічним і алогічним синдромами з порушенням функції хребта і нижніх кінцівок, хронічна двостороння сенсоневральна приглухуватість».

Зазначеним Актом також встановлено, що причиною виникнення професійного захворювання стала тривала робота в умовах дії комплексу шкідливих виробничих факторів: ксилолу 56,3-74,4 мг/м3 при ГДК - 50,0 мг/м3; виробничого шуму 83,2 дБА при ГДР 80 дБА; сольвент-нафти 174,5-178,2 мг/м3 при ГДК - 100 мг/м3; уайт - спіриту 351,8 - 371,8 мг/м3 при ГДК - 300 мг/м3, статичне навантаження при утриманні вантажу однією рукою 45000 кг*с при нормі 43000 кг*с за зміну; робоча поза (знаходження у вимушеній позі) більше 25 % часу зміни при нормативному значенні до 25 % часу зміни; несприятливого мікроклімату 31-32 при ГДР 15-27 0С. Недосконалість технологічних процесів, недосконалість санітарно - технічних установок.

Адміністрація АТ «Харківський тракторний завод» визнана особою, яка порушила законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, а саме ГОСТ 12.1.005-88 «Общие санитарно - гигиенические требования к воздуху рабочей зоны»; ГОСТ 12.1.003-83 «Шум. Общие требования безопасности»; ДСН 3.3.6.037-99 «Санітарні норми виробничого шуму, ультразвуку та інфразвуку»; Гигиеническая классификация труда № 4137-86 від 12 серпня 1986 року (по показателям вредности и опасности факторов производственной среды, тяжести и напряженности трудового процесса). Санітарні норми мікроклімату виробничих приміщень ДСН 3.3.6.042-99 (а.с. 10, 11).

Відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12ААА № 459769 від 20.09.2017 року, ОСОБА_1 при повторному огляді встановлена третя групи інвалідності, з 01.09.2017 року по 18.09.2017 року, з переоглядом 01 жовтня 2019 року. Визначено потреби у медичній допомозі ( а.с.8).

Відповідно до виписки з Акту огляду МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 10 ААА № 078775 від 20.09.2017 року, ОСОБА_1 при повторному огляді встановлена ступінь втрати професійної працездатності 50 % та третя група інвалідності з 01.09.2017 року по 18.09.2017 року, з переоглядом 01 жовтня 2019 року. Визначено потреби у медичній та соціальній допомозі ( а.с.9).

Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків.

Згідно частин першою та третьою статті 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Частиною першою статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008 р. встановлено, що обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду.

Відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та КЗпП України (згідно із частиною восьмою статті 36 Закону про державне соцстрахування).

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

Частиною 3 ст.1166 ЦК України визначено, що шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках встановлених законом.

У відповідності до ст.4 ЗУ «Про охорону праці», державна політика в області охорони праці, базується; зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов'язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв'язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Так, матеріалами справи встановлено та підтверджується актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 18.07.2016, що причиною професійного захворювання позивача є тривала робота в умовах дії комплексу шкідливих виробничих факторів. Рівень фізичних перевантажень. Перебування в вимушеній робочій позі більше 25% часу зміни при нормативному значенні до 25% часу зміни. Несприятливого мікроклімату 31-32 при ГДР 15-27 С. Також недосконалість технологічних процесів, недосконалість санітарно-технічних установок (а.с. 11).

Отже, встановлено факт заподіяння позивачу моральної шкоди у зв'язку з отриманням ним на виробництві, де вона пропрацювала протягом 20 років в умовах шкідливих факторів професійного захворювання, у зв'язку з чим вона отримала професійне захворювання та втратила професійну працездатність у загальному розмірі 50%, отримала третю групу інвалідності, внаслідок чого вона отримала стійке погіршення стану здоров'я, вимушена носити жорсткий корсет, проходити лікувальну фізкультуру, необхідно систематично проходити курси амбулаторного лікування.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло з вини відповідача, яким не виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.

Доводи апеляційної скарги про добровільне виконання робіт позивачем у шкідливих умовах праці безпідставні та необгрунтовані, не спростовують наявність у відповідача обов`язку виконати вимоги частини другої статті 153 КЗпП України та статті 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачено обов`язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до вимог нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання приписів законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці й нести відповідальність у вставленому законом порядку за їх невиконання.

Посилання ПрАТ «Харківський тракторний завод» в апеляційній скарзі на пропуск строку позовної давності позивачкою, судовою колегією не приймаються.

Позовна давність на вимогу, що випливає із порушення особистих немайнових прав, в тому числі, про відшкодування моральної шкоди, відповідно до п.1 ч.1ст. 268 ЦК України не поширюється.

З огляду на вищезазначене суд першої інстанції правильно визнав, що відповідач є особою, що несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди, а доводи відповідача в апеляційній скарзі є необґрунтованими та фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

На думку колегії суддів, розмір моральної шкоди визначено судом першої інстанції виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, судом враховано конкретні обставини по справі, ступінь втрати професійної працездатності позивача 50%, встановлення третьої групи інвалідності, стан здоров'я позивача, тривалість страждань і переживань, настання у зв'язку з цим негативних змін у житті, необхідність лікування, втрату у зв'язку з цим життєвих зв'язків, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, що вимагає додаткових зусиль для організації свого життя.

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 5 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, №23, ЄСПЛ, від 18 липня 2007 року).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.367, ч.1 ст.369, ст.ст.374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд -

постановив:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Харківський тракторний завод» - залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.С.Сащенко

Судді А.І. Овсяннікова

О.Ю. Тичкова