Справа № 372/99/16-ц
Провадження 6-126/19
ухвала

Іменем України

08 листопада 2019 року Обухівський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді Потабенко Л.В.,

при секретарі Буртовій О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області подання приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Чижика Андрія Павловича про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа до виконання ним зобов`язання,

В С Т А Н О В И В:

31.10.2019 року приватний виконавець звернувся до Обухівського районного суду Київської області з вищевказаним поданням, в якому просить встановити тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон (за межі України) ОСОБА_1 без вилучення паспортних документів до повного погашення заборгованості з примусового виконання виконавчого листа №2-322/16 від 10.08.2016 року Обухівського районного суду Київської області, про стягнення з неї на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості в сумі 437 594,36 грн., основну винагороду приватного виконавця в розмірі 43 759,43 грн., витрати виконавчого провадження в розмірі 551,00 грн. Обгрунтовуючи заявлене подання, приватний виконавець вказує на те, що у нього на виконанні перебуває виконавче провадження № 56538643 від 06.06.2018 року з примусового виконання виконавчого листа № 2-322/16 виданого 10.08.2016 року Обухівським районним судом Київської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість в сумі 437 594,36 грн. 06.06.2018 року приватним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження, копія якої була направлена боржнику. 06.06.2019 року приватним виконавцем направлено виклик щодо надання пояснень за фактом невиконання рішення суду, однак на виклики боржник не з`явився, причини неявки суд не повідомив. 12.04.2019 року приватним виконавцем повторно направлено виклик щодо надання пояснень за фактом невиконання рішення суду за адресою визначеною у виконавчому документі, однак на виклик боржник не з`явився, причини неявки не повідомив. 17.05.2019 року до приватного виконавця надійшла заява представника стягувача ПАТ «Укрсоцбанк» від 06.05.2019 року про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, в якій він просить обмежити у праві виїзду боржника ОСОБА_1 за межі України до повного виконання рішення суду. Приватний виконавець посилається на те, що згідно відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби Українки боржник періодично виїжджає до інших країн, а тому виникає реальна загроза невиконання рішення суду.

Приватний виконавець в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи неодноразово повідомлявся належним чином.

Суд, дослідивши подання та матеріали цивільної справи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 17.05.2016 року рішенням Обухівського районного суду Київської області позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 399983 грн.62 коп. та 30730 грн.04 коп., сплачений позивачем судовий збір в сумі 6460 грн. 70 коп., 420 грн. витрати за оплату оголошення в газету, а всього 437594 грн. 36 коп.

10.08.2016 року, на виконання заява, представнику ПАТ «Укрсоцбанк» направлено виконавчий лист № 2-322/16 про стягнення з ОСОБА_1 437594 грн. 36 коп.

05.06.2018 року представник ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до приватного виконавця Київського виконавчого округу Чижик А.П. з заявою про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом № 2-322/16.

06.06.2018 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Чижиком А.П. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 56538643 про примусове стягнення виконавчого листа № 2-322/16 від 10.08.2016 року.

Згідно ч. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Крім того, згідно правового висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, який міститься у постанові від 31 липня 2019 року, винесеної за результатами розгляду цивільної справи № 554/13475/15-ц, державний виконавець повинен не лише направити боржнику копію постанови про відкриття виконавчого провадження, але й встановити факт отримання боржником копії цієї постанови, якою встановлено строк для добровільного виконання рішення суду.

Приватним виконавцем долучено до подання копію супровідного листа про направлення постанови про відкриття виконавчого провадження боржнику, однак не надано жодного доказу на підтвердження отримання вказаної постанови боржником.

Згідно ч. 2 ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження», розшук майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням.

12.04.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Чижиком А.П. винесено постанову про звернення стягнення на заробітку плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Як вбачається з подання приватного виконавця, останній зазначає, що боржником не вчинено жодних дій, спрямованих на виконання рішення суду.

Разом з тим, до матеріалів подання не додано жодного доказу умисного невиконання боржником ОСОБА_1 зобов`язань за рішенням суду у повному обсязі або частково, що позбавляє суд можливості прийти до висновку про невиконання боржником зобов`язань за рішенням суду.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України «Про порядок виїзду з України громадян України», регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів.

Відповідно до п.5 ч. 1 ст. 6 вказаного Закону, право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежене у випадках, коли: він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань.

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Згідно п.19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за судовим рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Виходячи з викладеного, тимчасове обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням, як цього просить у поданні приватний виконавець, застосовується судом виключно у випадку ухилення боржником від виконання зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Подання державного виконавця обґрунтоване виключно перебуванням Копилової Г.О. у статусі боржника, при цьому приватний виконавець не надав суду доказів, які свідчать про наявність у боржника реальної можливості виконати зобов`язання, покладені на неї рішенням суду, та ухилення боржника від сплати боргу.

Сама по собі наявність у боржника невиконаних зобов`язань, про що вказує приватний виконавець у поданні, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього обов`язків.

Таким чином, звернувшись з поданням про обмеження у праві виїзду за межі України, приватний виконавець всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту ухилення боржника ОСОБА_1 від виконання своїх зобов`язань.

Згідно ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежене у випадках, коли, зокрема, він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або погашення заборгованості зі сплати аліментів.

Пунктом 15 Правил перетинання державного кордону громадянами України, постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27 січня 1995 року також передбачено, що громадянину може бути відмовлено у виїзді з України, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням.

Враховуючи викладене, застосування такого заходу, як тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України, є правом суду, з врахуванням всіх обставин, які свідчать про ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі статтею 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно і свою власну. На здійснення цих прав не встановлюються жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для охорони здоров`я або моралі, чи з метою захисту прав і свобод інших осіб.

У справі «Гочев проти Болгарії» від 26.11. 2009 року, Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч.3 ст.2 Протоколу №4 до Конвенції, і, по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому, при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів необхідно пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдане лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості; проте, навіть якщо зазначене обмеження свободи пересування було виправданим з самого початку, воно може стати непропорційним і таким, що порушує права людини, якщо воно автоматично продовжуватиметься протягом тривалого періоду. Тому застосування такого обмеження має періодично переглядатися судом (принаймні в останній інстанції) з метою з`ясування доцільності його подальшого застосування, причому обсяг судового розгляду повинен дозволити суду взяти до уваги всі фактори, у тому числі й ті, що стосуються пропорційності такого обмеження.

У справі «Хлюстов проти Росії» від 11.07.2013 року, ЄСПЛ застосував вказані стандарти при вирішенні питання щодо заборони виїзду боржника за кордон у зв`язку з невиконанням судового рішення про стягнення заборгованості. Зокрема, у цій справі ЄСПЛ визнав порушенням ст.2 Протоколу №4 до Конвенції через те, що рішення про заборону виїзду за кордон було застосовано «автоматично», тобто лише у зв`язку з тим, що боржник добровільно не сплатив заборгованість, без належного обґрунтування з врахуванням індивідуальної ситуації заявника.

Застосовуючи зазначені стандарти до цієї справи, суд звертає увагу на те, що стаття 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» передбачає можливість тимчасового обмеження права громадянина України, який має паспорт, на виїзд за кордон, зокрема, у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання таких зобов`язань. Тобто Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань та/або судового рішення, а за ухилення від їх виконання. При цьому, під ухиленням від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням необхідно розуміти такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним таких обов`язків. Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до ст. 13 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

На підставі викладеного, керуючись ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404 - VIIІ, Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-XII, п.8 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затверджених постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57, ст.ст. 2,7, 260, 261, 441 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволені подання приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Чижика Андрія Павловича про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа до виконання ним зобов`язання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали виготовлений 13.11.2019 року.

Суддя: