Справа №705/843/19
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження

11 березня 2019 року м. Умань

Суддя Уманського міськрайонного суду Черкаської області Мазуренко Ю.В. розглянувши заяву, що подана в порядку окремого провадження ОСОБА_1, яка діє на підставі доручення в інтересах ОСОБА_2, заінтересована особа - «…Уманська міська рада (Служба у справах дітей)…», про встановлення факту, що має юридичне значення, -

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2019 року ОСОБА_1, яка діє на підставі доручення в інтересах ОСОБА_2 звернулася до Уманського міськрайонного суду Черкаської області із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. В якості заінтересованої особи в позові вказано - «…Уманська міська рада (Служба у справах дітей)…». В заяві заявник посилається на те, що ОСОБА_2 являється матір'ю дитини - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сама піклується про нього. У заяві вказано, що відомості про батька в актовому записі про народження дитини були внесені зі слів матері, відповідно до ст. 135 СК України. Заявник зазначає, що ОСОБА_2 перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Уманської міської ради та відповідно до Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» отримувала допомогу на дитину, як одинока матір. Також в заяві зазначено, що ОСОБА_2 було надано дозвіл на роботу (робочу візу) в державі Ізраїль. 21.05.2018 року ОСОБА_2 уклала шлюб з громадянином Ізраїлю та для оформлення громадянства держави Ізраїль її сину ОСОБА_2 необхідно надати в органи МВС країни Ізраїль документи про те, що ОСОБА_2 є єдиним опікуном свого сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Тому, в заяві про встановлення факту, що має юридичне значення ставиться питання:

«…Встановити факт, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 є єдиним опікуном свого малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження…».

Слід зазначити, що суддя Уманського міськрайонного суду Мазуренко Ю.В. перебувала на лікарняному з 20 лютого 2019 року.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з положеннями ч.1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

Частиною 7 статті 19 ЦПК України передбачено, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до вимог ст. 318 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено: 1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

Так, в заяві заявник вказує заінтересовану особу - «…Уманська міська рада (Служба у справах дітей)…».. Однак, заінтересовані особи - це суб'єкти, які можуть мати інтерес у зв'язку зі встановленням конкретного юридичного факту. Їх інтерес завжди має процесуальний та опосередкований характер. Матеріально-правового інтересу у справі такі особи не мають. Заінтересованими будуть лише ті особи, взаємовідносини яких із заявником залежать від обставин, що підлягають встановленню і можуть вплинути на їх права та обов'язки. Отже, участь у справі заінтересованих осіб обумовлюється тим, що з встановленням окремих обставин заявник може реалізувати свої права у правовідносинах, в яких беруть участь й зазначені особи, їх суб'єктивні права і обов'язки мають юридичний зв'язок із суб'єктивними правами та обов'язками заявників і опосередковуються одним і тим же встановленням певних обставин.

В заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, вказується мета встановлення юридичного факту, оскільки вона дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки. В заяві необхідно також вказати причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, та вказати докази його існування. З урахуванням зазначеної в заяві мети, суд визначає коло осіб, які можуть бути залучені до участі у справі.

Суд встановлює юридичні факти, які є новими, оскільки саме на підставі таких фактів у особи виникають суб'єктивні права. Такі юридичні факти зазначаються у судових рішеннях, які відіграють роль первинних документів, оскільки саме в них містяться відомості, які є якісно новими по відношенню до існуючих, і саме вони породжують виникнення у особи суб'єктивних прав.

Частинами 1,2 статті 315 ЦПК України, передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту:

1) родинних відносин між фізичними особами;

2) перебування фізичної особи на утриманні;

3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню;

4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення;

5) проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу;

6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім'ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті;

7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження;

8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті;

9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх установлення.

В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбаченоіншого порядку їх установлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Перелік юридичних фактів, що підлягають установленню в судовому порядку, котрий містився у ч.1 ст.315 ЦПК, не є вичерпним.

При цьому, опіка та піклування - це система заходів, спрямованих на забезпечення особистих і майнових прав та інтересів неповнолітніх дітей, а також повнолітніх осіб, які за віком чи станом здоров'я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати свої обов'язки.

Відповідно до чинного законодавства України, опіка встановлюється над неповнолітніми особами, які не досягли 14 років (малолітні особи), та осіб віком від 14 до 18 років (неповнолітні особи). У випадку встановлення опіки або піклування над малолітніми або неповнолітніми особами головною функцією є забезпечення належного виховання та захист їх особистих немайнових і майнових прав та інтересів. Встановлення опіки або піклування над дитиною відбувається у випадку якщо: батьки померли; невідомі, визнані в судовому порядку безвісно відсутніми або померлими; позбавлені судом батьківських прав або прийнято рішення про відібрання дитини і передачу її під опіку незалежно від того, позбавлені вони батьківських прав чи ні, оскільки перебування з ними небезпечне для життя дитини, визнані у встановленому порядку недієздатними або обмежено дієздатними (психічно хворі, розумово відсталі або перебувають на тривалому стаціонарному лікуванні в лікувально-профілактичному закладі чи на державному утриманні в будинках-інтернатах), понад шість місяців не можуть займатись вихованням своїх дітей (засуджені до позбавлення волі на тривалий час за скоєння злочину, за станом здоров'я (інваліди 1 II групи), тощо), понад шість місяців не проживають разом з дитиною та без поважних причин не беруть участі в її вихованні та утриманні, не виявляють щодо дитини батьківської уваги та турботи, підкинули (залишили) дитину, і це підтверджено відповідними актами, складеними органами внутрішніх справ, відмовились від дітей в установленому законом порядку, виїхали на постійне місце проживання або на постійне місце роботи за кордон чи перебувають у довготривалому відрядженні, перебувають під слідством.

Процедура встановлення опіки та піклування чітко регламентована чинним законодавством України, встановлення опіки та піклування здійснюється уповноваженими державою органами. У статті 56 ЦК України вказано, що органами опіки та піклування є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад. Права та обов'язки органів, на які покладено здійснення опіки та піклування, щодо забезпечення прав та інтересів фізичних осіб, які потребують опіки та піклування, встановлюються законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 58 ЦК України, опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними.

Статтею 60 ЦК України визначено, що суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Суд встановлює піклування над фізичною особою у разі обмеження її цивільної дієздатності і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування.Суд встановлює опіку над малолітньою та/або неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Відповідно до ст. 243 СК України опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України.

При цьому, відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 6 листопада 1992 р. № 9, одинокою матір'ю вважають жінку, яка не перебуває у шлюбі та у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено у встановленому порядку за вказівкою матері; вдову; іншу жінку, яка виховує і утримує дитину сама. Отже, основним критерієм для визначення статусу одинокої матері є: виховання та утримування дитини без участі батька. Статус матері одиначки має і ряд пільг. Так, згідно статтею 183 і Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми", одинока мати має право на отримання допомоги.

При вирішенні питання щодо прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, крім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов'язаний з'ясувати питання про підсудність та юрисдикційність.

Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній.

Згідно з п.1 ч.1 ст.186 ЦПК суд своєю ухвалою відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

В зв'язку з викладеним вище, суд вважає за необхідне відмовити заявнику ОСОБА_1, яка діє на підставі доручення в інтересах ОСОБА_2 у відкритті провадження за її заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Керуючись ст. 15, ст. 234 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті провадження за заявою, що подана в порядку окремого провадження ОСОБА_1, яка діє на підставі доручення в інтересах ОСОБА_2, заінтересована особа - «…Уманська міська рада (Служба у справах дітей)…», про встановлення факту, що має юридичне значення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ю.В. Мазуренко