Провадження № 22-ц/801/335/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 рокуСправа № 127/24891/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого судді - Голоти Л.О. (суддя-доповідач),

суддів: Денишенко Т.О., Рибчинського В.П.,

розглянув у письмовому провадженні справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29 листопада 2018 року, ухвалене у складі судді Іщук Т. П., -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2018 року Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося у суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що відповідно до умов Кредитного договору б/н від 05 жовтня 2012 року ОСОБА_3 отримав кредиту в розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі, встановленому Тарифами.

У звязку з неналежним виконанням умов кредитного договору відповідачем, станом на 19 вересня 2018 року виникла заборгованість за кредитом в розмірі 11868,48 грн., з яких: 7671,13 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 4780,98 грн. нарахована пеня, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 541,36 грн. - штраф (процентна складова). Позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в розмірі 11868,48 грн. за кредитним договором № б/н від 05 жовтня 2012 року.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29 листопада 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 05 жовтня 2012 року у розмірі 2772,10 грн., з яких: 2163,90 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 108,20 грн. - штраф (процентна складова).

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь АТ «Приватбанк» судовий збір у розмірі 412,31 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором позивачем з 01 травня 2016 року до розміру заборгованості було включено нараховані проценти (170,70 грн.) та пеня (50 грн.), тобто загальний розмір заборгованості, на яку нараховувалися проценти, було збільшено на 220,50 грн. Аналогічна ситуація мала місце продовж усього періоду з 01 травня 2016 року до 19 вересня 2018 року. Між тим, наданий банком розрахунок заборгованості за процентами за процентною ставкою 3,6 % на місяць з 01 травня 2016 року не може бути взятий судом до уваги як належний, достатній та допустимий доказ, тобто у цій частині вимог відповідно до положень статті 81 ЦПК України позов є недоведеним.

Суд дійшов висновку, що стягненню підлягають лише проценти у розмірі 2163,90 грн., де 142,18 грн. - заборгованість по процентам станом на 31 травня 2015 року, 1865,8 грн. заборгованість по процентам за період з 01 червня 2015 року по 01 травня 2016 року, 155,92 грн.- заборгованість по процентам за ставками 2,5 % на місяць та 2,9 % на місяць з 01 травня 2016 року, який є доведеним.

Також суд зазначив, що підстави для одночасного стягнення пені у розмірі 4780,98 гривень та 1041,36 гривень штрафу відсутні, оскільки штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, а тому, зважаючи на порушення відповідачем своїх зобовязань, суд дійшов висновку про стягнення штрафу з відповідача.

При цьому, суд також вказав, що враховуючи те, що розмір доведених вимог становить 2163,90 грн., то процентна складова штрафу (5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих та прострочених процентів і комісій) становить 108,20 грн., а також 500 гривень штраф (фіксована складова).

Не погоджуючись із рішенням суду, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що враховуючи наявність між сторонами договірних кредитних правовідносин та передбачуваний розмір відсотків за користування позикою та відповідальність за порушення зобовязань, суд дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення заборгованості за тілом кредиту, відсотками, пенею та штрафами в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вона задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини.

Відповідно до укладеного з ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитного договору № б/н від 05 жовтня 2012 року, ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік (2,5% на місяць), з 01 вересня 2014 року - 34,80 % на рік (2,9% на місяць), з 01 квітня 2015 року - 43,20 % на рік (3,6% на місяць).

Зі змісту Заяви позичальника вбачається, що останній ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку; він згоден, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, Памяткою клієнта, а також Тарифами складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг. Вказані письмові документи містять усі істотні умови договору про надання фінансових послуг, передбачені статтею 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а тому в силу положень статті 638 ЦК України даний договір вважається укладеним.

Відповідач коштами користувався, що підтверджується випискою по картковому рахунку.

Відповідач належним чином не виконував зобовязання відповідно до умов договору, у звязку з чим, за розрахунками позивача, станом на 19 вересня 2018 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 11868,48 грн., з яких: 7671,13 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 4780,98 грн. - нарахована пеня, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 541,36 грн. - штраф (процентна складова). При цьому суд звертає увагу, що позивачем заявлені вимоги лише щодо стягнення заборгованості по відсоткам та штрафні санкції, про стягнення тіла кредиту позивачем вимогу не заявлено.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції вірно виходив з того, що відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором позивачем з 01 травня 2016 року до розміру заборгованості було включено нараховані проценти (170,70 грн.) та пеня (50 грн.), тобто загальний розмір заборгованості, на яку нараховувалися проценти, було збільшено на 220,50 грн. Аналогічна ситуація мала місце продовж усього періоду з 01 травня 2016 року до 19 вересня 2018 року. Між тим, наданий банком розрахунок заборгованості за процентами за процентною ставкою 3,6 % на місяць з 01 травня 2016 року не може бути взятий судом до уваги, тому у цій частині вимог відповідно до положень статті 81 ЦПК України позов є недоведеним.

Окрім цього, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно зі статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на час підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг) процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Згідно із частиною третьою цієї статті фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У частині четвертій указаної статті передбачено, що в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Відповідно до пункту 3 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2002 року № 1155 (далі - Правила), рекомендоване поштове відправлення - це поштове відправлення (лист, поштова картка, бандероль, скенограма, дрібний пакет, мішок «M»), що приймається для пересилання без зазначення суми оголошеної цінності вкладення з видачею відправникові розрахункового документа про прийняття і доставляється (вручається) адресатові (одержувачу) під розписку.

Згідно з пунктом 114 Правил адресовані фізичним особам рекомендовані поштові відправлення, рекомендовані повідомлення про вручення реєстрованих поштових відправлень (поштових переказів), повідомлення про надходження переказів, що пересилаються телеграфом або електронною поштою, а також усі повторні повідомлення про надходження поштових відправлень (поштових переказів) вручаються особисто адресату (одержувачу), а в разі його відсутності - повнолітнім членам сім'ї за умови пред'явлення ними документа, що посвідчує особу.

У разі підвищення банком процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Зазначений висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1374цс17 та постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 389/3409/16-ц.

За змістом частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до пункту 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачено право банку проводити зміну тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк, за виключенням випадків зміни розмірів наданого кредиту (кредитного ліміту) зобов'язаний не менш ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картрахунку згідно з пунктом 1.1.3.1.9 цього договору. Якщо протягом семи днів банк не отримав повідомлення від клієнта про незгоду з умовами, то рахується, що клієнт прийняв нові умови. Право зміни розміру наданого на платіжну картку кредиту (кредитного ліміту) банк залишає за собою в односторонньому порядку за власним рішенням і без попереднього повідомлення клієнта.

Згідно з Тарифами банку базова відсоткова ставка становила 36 % річних.

Установлено, що процентна ставка за користування кредитом була збільшена банком з 01 вересня 2014 року до 34,80 % на рік, а з 01 квітня 2015 року до 43,20 % річних.

У відповідності до правової позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 12 вересня 2012 року № 6-57цс12, боржник вважається належним чином повідомлений про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, коли банком не лише відправлено на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й доведено факт його вручення адресатові під розписку.

Однак, позивачем не надано суду доказів про вручення відповідачеві під розписку повідомлення про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку, а тому таке збільшення є незаконним.

За таких обставин, наданий позивачем розрахунок про стягнення заборгованості за кредитним договором по процентам судом першої інстанції вірно не взято до уваги, оскільки банком в односторонньому порядку збільшено розмір процентної ставки, а наданий позивачем розрахунок щодо розміру заборгованості по процентам суперечить наведеним вище обставинам справи та нормам матеріального права.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що стягненню з відповідача підлягають лише проценти у розмірі 2163,90 грн., де 142,18 грн. - заборгованість по процентам станом на 31 травня 2015 року, 1865,8 грн. заборгованість по процентам за період з 01 червня 2015 року по 01 травня 2016 року, 155,92 грн.- заборгованість по процентам за ставками 2,5 % на місяць та 2,9 % на місяць з 01 травня 2016 року, який є доведеним.

Підстави для одночасного стягнення пені у розмірі 4780,98 гривень та 1041,36 гривень штрафу відсутні, оскільки штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, а тому, зважаючи на порушення відповідачем своїх зобовязань, суд дійшов обґрунтованого висновку про стягнення штрафу з відповідача.

Аналогічна правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15, відповідно до якого вимоги про стягнення з боржника за одне й те саме порушення одночасно штрафу та пені є подвійною цивільно-правовою відповідальністю, та порушує статтю 61 Конституції України.

Враховуючи те, що розмір доведених вимог становить 2163,90 грн., то процентна складова штрафу (5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих та прострочених процентів і комісій) становить 108,20 грн., а також 500 гривень штраф (фіксована складова).

Частиною першою статті 634 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 05 жовтня 2012 року у розмірі 2772,10 грн., з яких: 2163,90 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 108,20 грн. - штраф (процентна складова).

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують ці висновки та не дають підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права, тому колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29 листопада 2018 року у даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя Підпис Л. О. Голота

Судді: Підпис Т. О. Денишенко

ОСОБА_4 Рибчинський

Згідно з оригіналом

Головуючий суддя Л. О. Голота