Єдиний унікальний номер судової справи № 489/233/19
Провадження № 22-ц/812/531/19
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

12 березня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах :

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Кушнірової Т.Б.,

при секретарі судового засідання - Цуркан І.І.,

за участі позивача - ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження, -

апеляційну скаргу

акціонерного товариства «Укрсоцбанк»

на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17 січня 2019 року, постановлену у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Тихоновою Н.С., за заявою ОСОБА_2 про застосування заходів забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_2 до акціонерного товариства «Укрсоцбанк», Нечаянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області про скасування рішення про державну реєстрацію,-

В С Т А Н О В И Л А

У січні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до АТ «Укрсоцбанк», Нечаянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області про скасування рішення про державну реєстрацію, а саме на квартиру АДРЕСА_1. Одночасно з позовом, позивач подав заяву в якій просив в порядку забезпечення позову накласти арешт на вищезазначену квартиру.

Заява мотивована тим, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17 січня 2019 року вищезазначену заяву про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1, заборонено здійснення відносно неї будь-яких угод, пов'язаних з її відчуженням.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції АТ «Укрсоцбанк» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу скасувати і постановити у справі нову ухвалу, якою відмовити у задоволені заяви про забезпечення позову.

З відзиву наданого представником позивача вбачається, що вони просять у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

У суді апеляційної інстанції представник Товариства ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримала, просила про її задоволення.

Позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 у судовому засіданні апеляційну скаргу не визнали, просили її відхилити, залишивши ухвалу суду першої інстанції без змін, як таку, що постановлена з дотриманням вимог процесуального права.

Представник Нечаянської сільської ради у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, направив заяву про розгляд справи за їх відсутності.

В силу ст.372 ЦПК України справу розглянуто за відсутність осіб, які не з'явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, осіб, які з'явилися у судове засідання, перевіривши відповідність оскаржуваної ухвали вимогам цивільно-процесуального закону, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

З таким висновком погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Як вбачається із матеріалів справи між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 07 грудня 2006 року укладено кредитний договір №6640/750-К750, за умовами якого останній отримав кредитні кошти у розмірі 68 488 доларів США, з кінцевим терміном повернення до 06 жовтня 2021 року( а.с.14-17).

В якості забезпечення виконання зобов'язань за вищезазначеним договором іпотекодавець за іпотечним договором від 07 грудня 2006 року передав іпотедержателю майнові прав на незакінчену будівництвом квартиру АДРЕСА_1 ( а.с.18-22).

На підставі рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради №178 від 25 січня 2008 року ОСОБА_2 отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно на квартиру АДРЕСА_1 ( а.с.11).

Відповідно до інформаційної довідки №152097814 від 09 січня 2019 року, право власності на спірну квартиру зареєстровано за АТ «Укрсоцбанк» 21 листопада 2018 року( а.с.9-10).

Відповідно до ч.ч.1,2ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною третьою статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути спів мірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч.1ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати з обґрунтуванням його необхідності; ціну позву, про забезпечення якого просить заявник та інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до ч.5ст. 153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

З аналізу статей 150-153 ЦПК України можна дійти висновку, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

У п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» ( далі - Постанова) роз'яснено, що суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги не тільки інтереси позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Виходячи з вказаних норм, підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів про забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду.

Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.

Стаття 6 Конвенції гарантує кожному при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків право на справедливий і відкритий розгляд у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод "Право на ефективний засіб юридичного захисту" встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Так, згідно п. 43 рішення ЄСПЛ по справі "Шмалько проти України" право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач заявив вимоги про визнання незаконним рішення державного реєстратора при проведені державної реєстрації права власності на спірну квартиру.

В заяві про забезпечення позову позивач зазначив, що АТ «Укрсоцбанк» будучи власником спірного майна, може здійснити дії, спрямовані на його відчуження, що в подальшому, у разі задоволення позову, утруднить виконання рішення суду,

Враховуючи, що предметом спору є дійсність рішення державного реєстратора на підставі якого може здійснюватися перехід права власності на спірне майно, що може утруднити виконання рішення суду у випадку задоволення позову, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно дійшов висновку про застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну квартиру.

Доводи представника відповідача про те, що вжиті заходи забезпечення позову порушують їх права як власника, не можуть слугувати підставою для скасування оскарженої ухвали, оскільки правовий зміст такого заходу забезпечення, як «арешт майна», який встановлений цивільно-процесуальним законом, зводиться лише до обмеження прав власника щодо розпорядження майном до вирішення спору по суті.

У § 23 рішення у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року № 63566/00, ЄСПЛ зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Посилання представника Товариства у суді апеляційної інстанції на те, що на даний час відсутні наміри відчужувати спірне майно колегія суддів відхиляє, оскільки у такому випадку відсутні підстави для заперечення проти накладення заборони саме відчуження, так як такий вид забезпечення ніяким чином не обмежить права володільця, за винятком наявності наміру здійснити відчуження такого майна.

Аргументи апеляційної скарги, що оскаржувана ухвала перешкоджає господарській діяльності Товариства, адже юридично обмежує реалізацію законних прав власника майна, не можуть бути підставою для скасування ухвали про забезпечення позову, оскілкьи заходи забезпечення позову носять тимчасовий характер та несуть легетимну мету - забезпечення виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Укрсоцбанк» відхилити, ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту у випадку та з підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Т.Б. Кушнірова

__________________________________________________________________

Повний текст постанови складено 12 березня 2019 року.