Постанова

Іменем України

27 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 663/1539/16-ц

провадження № 61-35857св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В.І., Коротуна В. М., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач -акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 20 лютого 2017 року у складі судді Шульги К. М. та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 04 травня 2017 року у складі колегії суддів: Склярської І. В., Базіль Л. В., Пузанової Л. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі -АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 06 грудня 2007 року АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 уклали кредитну угоду № 17868 (далі - кредитний договір), за умовами якої сума кредиту становить 1 200 дол. США зі сплатою відсотків та інших платежів відповідно до умов угоди та терміном повернення кредиту не пізніше 06 грудня 2010 року.

В забезпечення належного виконання ОСОБА_4 умов кредитного договору 06 грудня 2007 року між АТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_6 та ОСОБА_5 укладено два договори поруки № 17868.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_4 умов кредитного договору утворилася заборгованість, яка станом на 29 червня 2016 року становить 1 610,55 дол. США, яка складається з 399,12 дол. США заборгованості за кредитом, 412,70 дол. США заборгованості за відсотками за користування кредитом, 712,46 пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 10,05 дол. США штрафу (фіксованої частини),76,21 дол. США штрафу (процентної складової).

АТ КБ «ПриватБанк» просило позов задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 20 лютого 2017 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване недоведеністю заявлених банком позовних вимог та зверненням з цим позовом поза межами позовної давності, про застосування якої просив відповідач.

Короткий зміст рішення апеляційного суду

Ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 04 травня 2017 року рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 20 лютого 2017 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції при розгляді справи не допустив неправильного застосування норм матеріального та порушень норм процесуального права.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій 23 травня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 20 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 04 травня 2017 року і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали зСкадовського районного суду Херсонської області.

22 серпня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5 на касаційну скаргу.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

02 липня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 05 вересня 2018 року справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала скаргу та доводи на касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є незаконними та несправедливими, ухвалені з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Видача позичальнику 15 лютого 2008 року кредиту в розмірі 1 200 дол. США підтверджується заявою на видачу готівки, яка підписана особисто позичальником, та меморіальним ордером. ОСОБА_5 не просила застосувати позовну давність, а тому у судів були відсутні правові підстави для відмови у стягненні з неї як поручителя заборгованості за кредитним договором. Пунктом 6.8 кредитного договору сторони погодили термін позовної давності тривалістю в 5 років. В результаті договірного списання банком грошових коштів з карти позичальника останній платіж за договором здійснено 26 жовтня 2011 року, а з позовом банк звернувся до суду 06 липня 2016 року, тобто в межах позовної давності.

Заперечення ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5 на касаційну скаргу банку мотивовані тим, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними та обґрунтованими, ухвалені з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права.

15 лютого 2008 року ОСОБА_4 не укладав з банком договору про видачу траншу на суму 1 200 дол. США та не отримував грошові кошти за цим договором. Банк не надав та матеріали справи не містять доказів укладання такого договору. Між банком та ОСОБА_4 06 грудня 2007 року укладено один кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредит у сумі 1 200 дол. США, які протягом 2008 року повернув із урахуванням інших платежів, передбачених договором, тобто повністю виконав умови укладеного між сторонами договору.

Порука ОСОБА_5 на підставі положень частини четвертої статті 559 ЦК України припинена, оскільки кредитор з моменту настання строку виконання основного зобов'язання протягом шести місяців не пред'явив до неї вимоги. Поза межами строку дії кредитного договору ОСОБА_4 жодних платежів не здійснював, а 26 жовтня 2011 року банк самостійно без його відома та згоди здійснив списання з інших рахунків позичальника 9,58 дол. США в рахунок сплати заборгованості за кредитним договором, тому відсутні підстави вважати позовну давність перерваною.

Банк не довів належними доказами наявність заборгованості станом на 15 лютого 2008 року в сумі 1 200 дол. США та пропустив позовну давність.

Фактичні обставини справи

Суди встановили, що 06 грудня 2007 між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 укладено кредитну угоду № 17868.

За умовами угоди надання коштів здійснюється окремими частинами - траншами кредиту (транш - визначена сума коштів, обговорена в договорі про видачу траншу, надана в рамках кредитної угоди), сукупна величина сальдо по якій не буде перевищувати суму, обговорену пунктом 1.2 даної угоди (пункт 1.1 кредитної угоди).

Загальна сума кредиту в рамках кредитної угоди становить 1 200 дол. США (пункт 1.2 кредитної угоди).

Термін повернення кредиту й окремих частин - траншів кредиту, встановлюється договорами про видачу траншів кредиту, а також графіками погашення кредиту, відсотків і винагороди, що є невід'ємними додатками до договорів про видачу траншів, але не пізніше 06 грудня 2010 року (пункт 1.3 кредитної угоди).

В забезпечення належного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором 06 грудня 2007 року між АТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_6 та ОСОБА_5 укладено два договори поруки.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_4 умов кредитної угоди утворилася заборгованість, яка станом на 29 червня 2016 року становить 1 610,55 дол. США, яка складається з 399,12 дол. США заборгованості за кредитом, 412,70 дол. США заборгованості за відсотками за користування кредитом, 712,46 пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 10,05 дол. США штрафу (фіксованої частини), 76,21 дол. США штрафу (процентної складової).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених законом підстав для часткового задоволення касаційної скарги з огляду на наступне.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої, другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недоведеність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За правилом статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків. Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У липні 2016 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з цим позовом.

Згідно з наданим банком розрахунком заборгованості ОСОБА_4 06 грудня 2007 року отримав кредит у розмірі 1 200 дол. США, який повернув у січні 2008 року, у лютому 2008 року в рамках кредитної угоди банк вдруге надав ОСОБА_4 1 200 дол. США кредиту, який позичальник повністю не повернув у результаті чого, зокрема, за тілом кредиту має заборгованість у розмірі 399,12 дол. США.

З урахуванням наведеного, висновок суду першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, про недоведеність заборгованості позичальника перед банком за кредитною угодою не відповідає наявним у матеріалах справи доказам та є необґрунтованим.

Самі по собі доводи позичальника про неотримання 15 лютого 2008 року 1 200 дол. США не спростовують наданий банком розрахунок заборгованості, а вчинені ним дії на повернення кредиту в межах дії кредитної угоди суперечать таким доводам.

16 серпня 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду першої інстанції із заявою про застосування позовної давності.

За змістом статей 256-258 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно з пунктом 6.8 кредитної угоди термін позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за цією угодою встановлюється сторонами тривалістю в 5 років.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Оскільки умовами кредитної угоди встановлено строк її дії до 06 грудня 2010 року, то саме з 07 грудня 2010 року для банку почався перебіг позовної давності.

Доводи банку про переривання перебігу позовної давності договірним списанням коштів з карти позичальника не ґрунтуються на вимогах закону з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Самостійне списання позивачем з рахунку позичальника грошових коштів з метою погашення заборгованості за кредитним договором, а також таке списання після спливу строку дії кредитного договору не є дією боржника, що свідчить про визнання ним свого боргу, і не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності.

Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою. Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього або без його схвалення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) зроблено висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Позовна давність може бути застосована лише щодо вимог про захист прав або інтересів.

Оскільки після спливу строку кредитування у позивача було відсутнє право нараховувати проценти за кредитом, пеню та інші платежі, передбачені кредитним договором, тому вимоги банку про стягнення грошових коштів нарахованих після 06 грудня 2010 року, є необґрунтованими.

Звернувшись до суду з цим позовом у липні 2016 року, АТ КБ «ПриватБанк» пропустив позовну давність для захисту своїх цивільних прав та інтересів, які існували у межах дії кредитної угоди. Правові підстави для застосування позовної давності до вимог банку, заявлених після закінчення строку дії кредитної угоди, відсутні.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції на наведене уваги не звернув та дійшов безпідставних висновків про відмову в задоволенні позову з підстав недоведеності заявлених позовних вимог та пропуску позовної давності, які самі по собі є взаємовиключними. Апеляційний суд допущені судом першої інстанції порушення не усунув.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову банку в частині нарахованої заборгованості в межах дії кредитної угоди за спливом позовної давності, про застосування якої просив відповідач, у решті позовних вимог - за необґрунтованістю.

Порука ОСОБА_5, ОСОБА_6 за договорами поруки, укладеними між сторонами, з підстав передбачених частиною четвертою статті 599 ЦК України, є припиненою, оскільки умова договорів поруки (пункт 10) про його дію до повного виконання зобов'язань за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України.

З урахуванням наведеного, доводи касаційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» про необхідність стягнення кредитної заборгованості з поручителя, яка не заявляла клопотання про застосування позовної давності, на увагу не заслуговують.

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись статями 400, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 20 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 04 травня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В. М.Коротун

В. П.Курило