05 березня 2019 року місто Чернігів
Справа №751/355/19
Провадження№2/751/460/19
Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а
в складі: головуючого - судді Маслюк Н.В.
секретаря судового засідання Дасюк Н.В.
учасники справи:
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернігова в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 виклад позиції позивача
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання такою, що втратила право користування квартирою № 5 в будинку № 22 по вулиці Пирогова в місті Чернігові (а.с.2-4).
Заявлені вимоги позивачі обґрунтовує тим, що є власником квартири АДРЕСА_1. Разом з нею в даній квартирі зареєстрована з 2009 року, але не проживає двоюрідна сестра - ОСОБА_2 Зазначає, що на сьогоднішній час їй не відоме місце проживання відповідача. Посилаючись на ст. 405 ЦК України, вважає, що ОСОБА_2 втратила право користування даним житловим приміщенням.
ІІ. Процесуальні дії у справі та заяви (клопотання) учасників справи, пояснення учасників справи в судовому засіданні.
Ухвалою суду від 30 січня 2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.
У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві.
Відповідач в судове засідання не прибув, про день та час розгляду справи повідомлений у відповідності до п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило, відзив у порядку ст. 178 ЦПК України не надав.
Суд, у відповідності до ч.1 ст. 223 ЦПК України визнав можливим провести розгляд справи по суті у відсутності відповідача.
З урахуванням вищевикладеного судом постановлена протокольна ухвала про заочний розгляд справи, відповідно до положень ст. ст. 223 ч. 4, 280, 281 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.
ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин
Як вбачається із свідоцтва про право власності на житло від 21.03.1996 року, ОСОБА_1 належить квартира АДРЕСА_1 (а.с.8). Свідоцтво видане згідно розпорядження №231 від 05.03.1996 року.
Право власності за ОСОБА_1 на вищевказану квартиру зареєстровано в КП «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради за №12-5059.
Згідно довідок Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради від 08.01.2019 року та від 12.02.2019 року у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані позивач та відповідач (а.с.9).
Згідно акту КП «Новозаводське» від 11.01.2019 року вбачається, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрована, але не проживає з 2009 року по теперішній час (а.с.10).
У судовому засіданні 05.03.2019 року був допитаний свідок ОСОБА_4 - сусід позивача, який підтвердив, що відповідачка не проживає у вказаній квартирі з моменту її реєстрації, він ніколи її не бачив.
ІV. Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін
Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 457/967-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, Першого Протоколу та Протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює права власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які правочини, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).
Згідно положень ст.ст.17, 319 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до статті 150 ЖК України, громадяни, які мають у власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Відповідно ч.2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Обставин, які б свідчили, що позивач або будь-які інші особи коли-небудь перешкоджали або в цей час перешкоджають відповідачу в користуванні спірним житлом, та що з цього питання відповідач звертався до суду або до правоохоронних органів судом не встановлено.
Враховуючи, що відповідач добровільно змінив своє місце проживання, за вказаною адресою не проживає з 2009 року, поважність причин відсутності відповідача у вказаному житлі в судовому засіданні встановлено не було, збереження реєстрації за відповідачем перешкоджає позивачам вільно користуватися та розпоряджатися належним їм майном, а отже, відповідно до ст.405 ч.2 ЦК України, позов обґрунтований та підлягає задоволенню.
V. Розподіл судових витрат.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходив із того, що відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір у разі задоволення позову покладається на відповідача, однак за відсутності такої вимоги суд не стягує судового збору, сплаченого при подачі позовної заяви до суду.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 12, 19, 42, 81, 89, 206, 259, 263, 265, 274-279, 280-282, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 316, 317, 319, 321, ч.2 ст. 405 Цивільного кодексу України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою №5 в будинку №22 по вул. Пирогова в м. Чернігові.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст заочного рішення суду складено 10.03.2019 року.
Суддя Н. В. Маслюк