Ухвала

21 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 757/39237/16-ц

провадження № 61-2999ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Лесько А. О. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 01 березня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 08 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Державної казначейської служби України, Державної служби статистики про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися з позовом до Державної казначейської служби України, Державної служби статистики, в якому просили стягнути на їх користь відшкодування моральної шкоди в розмірі 60 000,00 грн, завданої незаконними діями та рішенням Державної інспекції України з контролю за цінами, з проведенням такого стягнення за рахунок державного бюджету.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 01 березня 2018 року позов задоволено частково.

Відшкодовано ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 за рахунок державного бюджету моральну шкоду, завдану незаконними діями та рішеннями органу державної влади, шляхом безспірного списання з єдиного казначейського рахунку грошових коштів у розмірі 2 000,00 грн кожному.

Вирішено питання судових витрат.

Постановою Київського апеляційного суду від 08 листопада 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 задоволено частково; апеляційну скаргу Державної казначейської служби України задоволено.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 01 березня 2018 року скасовано і ухвалено нове про відмову в задоволенні позову.

08 грудня 2018 року (відповідно до відтиску поштового штемпеля на конверті) ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 направили касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просили передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, скасувати рішення Печерського районного суду міста Києва від 01 березня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 08 листопада 2018 року та ухвалити нове рішення про задоволення позову, а також постановити у справі окрему ухвалу.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01 січня 2018 року визначено в розмірі 1 762,00 грн.

Ціна позову у даній справі становить 60 000,00 грн, що станом на 01 січня 2018 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 762,00 грн Х 100 = 176 200,00 грн).

Отже, зазначена справа є малозначною в силу вимог закону.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

При цьому Верховним Судом також перевірено, чи мають місце обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, та зазначених обставин не встановлено.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 подали касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 01 березня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 08 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Державної казначейської служби України, Державної служби статистики про відшкодування моральної шкоди.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особам, які подавали касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя А. О. Лесько