ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5815/19 Справа № 209/3163/17 Суддя у 1-й інстанції - Байбара Г. А. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2019 року Дніпровський Апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Демченко Е.Л.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом Публічного акціонерного товариства ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 грудня 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 09.10.2013 року в розмірі 78788,51 грн., яка складається з наступного: 43820,90 грн. - заборгованоість за кредитом; 21526,69 грн. - заборгованінсть за відсотками; 9212,90 грн. - заборгованість за пенею; 500,00 - штраф (фіксована частина); 3728,02 грн. - штраф (процентна складова) та 1600 грн. сплаченого судового збору. В обгрунтування позовних вимог посилалось на те, що 09 жовтня 2013 року ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 уклали кредитний договір б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 6000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою" і "Тарифами Банку" складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом у заяві. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору, на підставі яких відповідач при укладенні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Пунктом 1.1.7.11 договору було передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту його підписання, і якщо на протязі цього строку жодна із сторін не проінформує другу сторону про розірвання даного договору, він автоматично лонгується на той же строк. В порушення умов кредитного договору та законодавства України, ОСОБА_1 свої зобов`язання не виконала, а саме не здійснювала погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки. У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань відповідач станом на 25 жовтня 2017 року має заборгованість в розмірі 78788,51 грн., яка складається з наступного: 43820,90 грн. - заборгованоість за кредитом; 21526,69 грн. - заборгованінсть за відсотками; 9212,90 грн. - заборгованість за пенею; 500,00 - штраф (фіксована частина); 3728,02 грн. - штраф (процентна складова) (а.с.3-5).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпроджержинська Дніпропетовської області від 06 грудня 2018 року позовні вимоги ПАТ КБ ПриватБанк до ОСОБА_1 - задоволені.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ ПриватБанк заборгованість за кредитним договором у розмірі 78788,51 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 43 820,90 грн., заборгованості по відсоткам у розмірі 21 526,69 грн., заборгованості по пені у розмірі 9 212,90 грн., штраф у розмірі 500 грн. (фіксована частина), штраф (процентна складова) у розмірі 3 728,02 грн. та 1600 грн.(а.с.117-119).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на порушення судом 1 інстанції норм матеріального та процесуального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи, а тому просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Учасники справи правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, передбаченим ст. 360 ЦПК України, не скористались.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України).

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику, як малозначна.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду 1 інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступних підстав.

Судом 1 інстанції встановлено, 09 жовтня 2013 року ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 уклали кредитний договір б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 6000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою" і "Тарифами Банку" складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується її підписом у заяві (а.с. 9-27).

Також, на підтвердження укладання кредитного договору б/н 09 жовтня 2013 року, позивачем надані виписка по рахунку та фото клієнта з карткою (а.с. 73-76, 77).

Суд встановив, що підписанням Анкети-заяви, позичальник приєдналася до запропонованих банком умов та тарифів.

Судом 1 інстанції також встановлено, що станом на 25 жовтня 2017 року відповідач має заборгованість в розмірі 78788,51 грн., яка складається з наступного: 43820,90 грн. - заборгованоість за кредитом; 21526,69 грн. - заборгованінсть за відсотками; 9212,90 грн. - заборгованість за пенею; 500,00 - штраф (фіксована частина); 3728,02 грн. - штраф (процентна складова), що підтверджується розрахунком заборгованості, який перевірений судом (а.с. 6-8).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що спірний кредитний договір діє та ПАТ КБ ПриватБанк виконав свої зобов`язання по наданню грошових коштів повністю, а ОСОБА_1 в сою чергу не оспорювала дійсність чи умови кредитного договору. А тому суд вважав, що позовні вимоги банку є доведеними та обґрунтованими.

Однак із зазначеними висновками суду 1 інстанції погодитись не можливо, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У частині першій статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

У частині першій статті 634 цього Кодексу передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновку щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 140131цс19) відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладений у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14) та зроблено висновок, що «у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Відповідно до пункту 2.1.1.2.1 «Умов та правил надання банківських послуг» для надання послуг банк відкриває клієнту картку, її вид визначений у пам`ятці клієнта/довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладення договору є дата отримання картки, зазначена в заяві.

Як вбачається із Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 09.10.2013 року, вона не містить відомостей про те, яку саме карту виявила бажання оформити на своє ім`я ОСОБА_1 - Універсальна, Пенсійна, Gold, Зарплатний пакет. Поміж вказаного анкета-заява не містить відомостей про те, що ОСОБА_1 отримала п`ятку клієнта, в тому числі Тарифи і основні умови обслуговування та кредитування. Крім вказано, графа Бажаний кредитний ліміт не заповнена (а.с.9).

На підтвердження свої позовних вимог та укладання кредитного договору від 09.10.2013 року, Банком було надано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт Універсальна, 30 днів пільгового періоду, витяг з Умов та правил надання банківських послуг, розрахунок заборгованості за договором № б/н від 09.10.2013 р. станом на 31.10.2015 р. та станом на 25.10.2017 р. (а.с.6,7-8,10, 11-25), однак такі докази беззаперечно не свідчать про укладення між Банком та ОСОБА_1 кредитного договору від 09.10.2013 року.

Зокрема Банком не надано доказів на підтвердження видачі ОСОБА_1 кредитної карти, строку її дії, розміру наданого кредитного ліміту, розміру процентів за користування кредитом та інших тарифів, а тому застосування Умов та правил надання банківських послуг в будь-якій редакції не є можливим.

Вказана правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від від 13 червня 2018 року у справі № 700/3902/15-ц, від 07 червня 2018 року у справі № 755/17553/16, від 06 червня 2018 року у справі № 364/594/17,від 24 травня 2018 року у справі № 630/366/16-ц, від 10 травня 2018 року справа № 357/16301/15-ц.

Посилання суду 1 інстанції на те, що підтвердженням укладання кредитного договору б/н від 09.10.2013 р. є фото клієнта з карткою, не є належними та допустимими доказами на підтвердження видачі відповідачці кредитної картки, оскільки на ній не відображено інформації щодо номера картки, строку її дії, та на підставі якого саме договору вона видавалась.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з"з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Однак рішення суду 1ї інстанції зазначеним вимогам закону не відповідає, а тому підлягає скасуванню на підставі п.1,2,3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову, оскільки висновки суд 1 інстанції про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості є передчасними, зроблені з порушенням норм матеріального та процесуального права, так як ПАТ КБ ПриватБанк не надав належним та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог.

Відповідно до ч.13. ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат, таким чином з ПАТ КБ ПриватБанк необхідно стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 2 400 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 грудня 2018 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 2 400 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: