Справа № 203/3020/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2019 року Кіровським районний суд м.Дніпропетровська в складі:

головуючого судді - Казака С.Ю.

при секретарі - Дикаленко А.В.

за участі представника скаржника - Васильєва П.С.

представників заінтересованих осіб - Головко С.А., Астаркіної Є.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи - Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», Центральний відділ державної виконавчої служби м.Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області в особі головного державного виконавця Астаркіної Євгенії Павлівни, про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Кіровського районного суду м.Дніпропетровська надійшла вищезазначена скарга ОСОБА_1 , в якій остання посилалась на те, що в рамках виконавчого провадження №54839440 державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби м.Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 05.10.2017 року було накладено арешт та 29.11.2017 року оголошено у розшук її автомобіль марки BMW Х5 н/з НОМЕР_1 . 19.02.2019 року було вчинено виконавчі дії, внаслідок яких в неї працівниками поліції було вилучено вказаний автомобіль. Також зазначила, що арештований та вилучений автомобіль з 28.03.2014 року знаходився у заставі ПАТ КБ «Надра» відповідно до договору від 11.12.2007 року, з терміном дії застави до 27.03.2024 року. В заставу автомобіль було передано до ухвалення судом рішення від 19.11.2015 року у справі про стягнення з неї коштів на користь стягувача. Інформація про заставу є відкритою, тому державний виконавець мав право та обов`язок до моменту накладення арешту та оголошення у розшук автомобіля, пересвідчитись про наявність застави, наявність якої позбавляє виконавчу службу реально виконати рішення суду. При цьому, скаржник також посилалась на відсутність передбачених ст.51 Закону України «Про виконавче провадження» підстав, які б давали можливість звернути стягнення на заставлене майно; невідповідність постанови про розшук майна боржника від 29.11.2017 року вимогам ч.3 ст.36 Закону України «Про виконавче провадження». В зв`язку з цим, скаржник просила визнати неправомірними дії державного виконавця щодо прийняття постанов від 05.10.2017 року та 29.11.2017 року про арешт та розшук майна боржника; визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця щодо невинесення постанови про зняття з розшуку автомобіля; а також зобов`язати відділ виконавчої служби скасувати постанови від 05.10.2017 року та 29.11.2017 року, скасувати в реєстрі обтяжень рухомого майна запис про арешт транспортного засобу, винести постанову про зняття з розшуку автомобіля та припинити його розшук. Також просила поновити їй строк для подачі скарги до суду,

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 підтримав скаргу та, посилаючись на викладені в ній підстави, просив її задовольнити.

Представник Центрального відділу державної виконавчої служби м.Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області в наданих письмових запереченнях та поясненнях під час розгляду скарги не заперечував факту винесення оскаржуваних постанов про арешт майна боржника та оголошення його у розшук. При цьому зазначив, що станом на 31.10.2019 року відділом не вживались заходи щодо опису та арешту транспортного засобу боржника, до відділу не надходила інформація про затримання органами поліції належних боржнику транспортних засобів. Також зазначив, що 27.08.2019 року до ПАТ КБ «Надра» було направлено листа з метою отримання інформації про розмір заборгованості ОСОБА_1 та про наявність згоди на звернення стягнення на заставний автомобіль. Згідно отриманої від ПАТ КБ «Надра» заяви останнє надало згоду на звернення стягнення на автомобіль BMW Х5 н/з НОМЕР_1 , що перебуває у заставі банку. В зв`язку з цим, представник виконавчої служби просив відмовити в задоволенні скарги, оскільки відділом не вживались заходи щодо опису та арешту майна боржника; до відділу не надходила інформація про затримання транспортного засобу; звернення стягнення на заставне майно врегульовано ст.51 Закону України «Про виконавче провадження».

Представник іншої заінтересованої особи, стягувача у виконавчому провадженні - Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечував, підтримавши позицію представника виконавчої служби.

Перевіривши викладені в скарзі доводи, заслухавши пояснення представників скаржника та заінтересованих осіб, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 20.02.2017 року Кіровським районним судом м.Дніпропетровська на виконання рішення цього суду у цивільній справі №203/7722/14-ц, що набрало законної сили 01.12.2015 року, було видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором від 15.06.2007 року в сумі 2082799 грн. 60 коп. та судових витрат в сумі 3654 грн.

04.10.2017 року стягувачем в особі Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (після зміни найменування Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк») вказаний виконавчий лист разом із заявою про його примусове виконання було пред`явлено до Центрального відділу державної виконавчої служби м.Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.

05.10.2017 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №54839440 з виконання виконавчого листа.

Також 05.10.2017 року державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника та 29.11.2017 року про розшук майна боржника.

Частиною 1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» та ст.447 ЦПК України передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами, права чи свободи яких порушено, до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» - виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст.10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно ч.ч.1-3 ст.36 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування боржника - фізичної особи, а також дитини за виконавчими документами про відібрання дитини виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника або дитини.

Розшук боржника - юридичної особи, майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням.

У разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов`язковою для виконання поліцією.

Тимчасове затримання та зберігання поліцією на спеціальних майданчиках чи стоянці виявленого за результатами розшуку транспортного засобу боржника здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Розшук транспортного засобу боржника припиняється в разі його виявлення, про що виконавцем не пізніше наступного робочого дня виноситься постанова про зняття майна з розшуку.

Частиною 1 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах (ч.2 ст.48 Закону).

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем (ч.5 ст.48 Закону).

Згідно ч.1 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Відповідно до ч.ч.1,3,4,5 ст.51 Закону України «Про виконавче провадження» для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі, якщо: 1) право застави виникло після ухвалення судом рішення про стягнення з боржника коштів; 2) вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю; 3) наявна письмова згода заставодержателя.

Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або коли йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі.

Реалізація заставленого майна здійснюється в порядку, встановленому цим Законом.

За рахунок коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, здійснюються відрахування, передбачені пунктами 1 і 2 частини першої статті 45 цього Закону, після чого кошти перераховуються заставодержателю та стягується виконавчий збір. Якщо заставодержатель не є стягувачем у виконавчому провадженні, йому виплачуються кошти після належного підтвердження права на заставлене майно. У разі задоволення в повному обсязі вимог заставодержателя залишок коштів використовується для задоволення вимог інших стягувачів у порядку, встановленому цим Законом.

Перевіряючи доводи скарги, суд враховує, що останні грунтуються на недотриманні державним виконавцем вимог ст.36 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки останній 29.11.2017 року виніс постанову про розшук майна боржника, а повинен був винести постанову про розшук транспортного засобу боржника. Проте, вказана обставина зводиться до власного тлумачення скаржником положень закону та не свідчить про неправомірність винесеної державним виконавцем постанови про розшук.

Також суд вважає безпідставними доводи скарги про те, що після вилучення автомобіля державний виконавець відповідно до ч.3 ст.36 Закону України «Про виконавче провадження» не зняв його з розшуку, оскільки як зазначив державний виконавець та не спростовано скаржником, про затримання транспортного засобу та місце його знаходження працівники поліції не повідомляли письмово державного виконавця відповідно до п.8 Порядку тимчасового затримання працівниками уповноважених підрозділів Національної поліції транспортних засобів та їх зберігання, затвердженого постановою КМУ №1102 від 17.12.2008 року.

В частині доводів скарги, щодо недотримання державним виконавцем вимог ст.51 Закону України «Про виконавче провадження» та накладенні арешту на автомобіль, який перебував у заставі ПАТ КБ «Надра» на момент стягнення заборгованості на користь стягувача, суд враховує, що державним виконавцем після встановлення факту перебування автомобіля у заставі було направлено відповідний запит до заставодержателя та отримано відповідь від ПАТ КБ «Надра» про наявну заборгованість ОСОБА_1 перед банком за кредитним договором та згоду на реалізацію заставного майна.

Таким чином, суд приходить до висновку, що оскаржувані постанови про арешт майна від 05.10.2017 року та про розшук майна боржника від 29.11.23017 року виносились державним виконавцем за наявності підстав та в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Також суд враховує, що на теперішній час про затримання транспортного засобу працівниками поліції та місце його зберігання державний виконавець відповідно до п.8 Порядку тимчасового затримання працівниками уповноважених підрозділів Національної поліції транспортних засобів та їх зберігання, затвердженого постановою КМУ №1102 від 17.12.2008 року, не повідомлявся, транспортний засіб відповідно до ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» не вилучався та не описувався, визначені законом підстави для зняття його з розшуку та звільнення з-під арешту відсутні.

За вказаних обставин, в задоволенні скарги ОСОБА_1 слід відмовити за безпідставністю.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.1,10,36,48,51,56,74 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст.2,4,5,258-260,447,449,451 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 , заінтересовані особи - Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», Центральний відділ державної виконавчої служби м.Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області в особі головного державного виконавця Астаркіної Євгенії Павлівни, про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Ухвала набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.261 ЦПК України та може бути оскаржена учасниками справи шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через Кіровський районний суд м.Дніпропетровська протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 18 листопада 2019 року.

Суддя С.Ю.Казак