Дата документу 11.03.2019 Справа № 310/6690/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 310/6690/18 Головуючий у 1-й інстанції: Прінь І.П.
провадження № 22-ц/807/640/19 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Кочеткової І.В.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційні скарги ОСОБА_3, заступника прокурора Запорізької області Вознюка Юрія Миколайовича на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 30 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Державної казначейської служби України, Бердянського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області, Бердянської місцевої прокуратури, треті особи - Головне управління Національної поліції України в Запорізькій області, прокуратура Запорізької області, про стягнення моральної шкоди та втраченого заробітку,

В С Т А Н О В И В:

13.08.2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, який уточнив 29.08.2018 року (а.с. 17-22 т.2), до Державної казначейської служби України, Бердянського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області про стягнення моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн. та втраченого заробітку у сумі 286,38 грн. (матеріальної шкоди), завданих йому незаконним рішеннями і бездіяльністю органу досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000161, в якому він є потерпілим.

23.08.2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом (а.с. 1-9 т.1) до Державної казначейської служби України, Бердянського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області, Бердянської місцевої прокуратури про стягнення моральної шкоди 120000,00 грн. та понесених збитків (втраченого заробітку) в сумі 697,92 грн., завданих йому внаслідок незаконних рішень, дій і бездіяльності органу досудового розслідування і прокуратури в тому ж кримінальному провадженні № 0000161.

Вказував, що в провадженні слідчого Бердянського відділу поліції ОСОБА_4 перебуває вказане вище кримінальне провадження, яке було внесено до ЄРДР 16.01.2017 року. Але з часу внесення відомостей до ЄРДР слідчий ОСОБА_4 свої посадові обов'язки виконує неналежним чином, досудового розслідування належним чином нею не проводиться, подані ним клопотання не розглядаються або розглядаються з порушенням строків, встановлених КПК. З метою активізації досудового розслідування йому доводилося неодноразово подавати слідчому клопотання про проведення слідчих дій, а також звертатись до Бердянської місцевої прокуратури з клопотаннями про зобов'язання слідчого вчинити слідчі дії. Старшим групи процесуальних керівників у кримінальному провадженні є прокурор Бердянської місцевої прокуратури ОСОБА_5

По факту бездіяльності прокурора Бердянської місцевої прокуратури ОСОБА_5., слідчого ОСОБА_4 ним неодноразово подавалися скарги до Бердянського міськрайонного суду. Однак слідчий належним чином свої обов'язки не виконувала. Внаслідок тривалої бездіяльності слідчого йому довелося в грудні 2017 рок і в січні 2018 року звертатися до суду з клопотанням про встановлення слідчому строків виконання певних слідчих дій і зі скаргою на бездіяльність слідчого. Проте досудове розслідування не активізувалося. У травні 2018 року ним було подано до суду клопотання про встановлення слідчому і прокурору строків для прийняття процесуального рішення в рамках кримінального провадження, яке було задоволено судом.

Але, 29.06.2018 року слідчим було винесено постанову про закриття кримінального провадження. За його скаргою вказана постанова була скасована слідчим суддею 27.07.2018 року. Після скасування постанови про закриття кримінального провадження він 07.08.2018 року подав на ім'я слідчого чергове клопотання про проведення певних слідчих дій, але воно на час подачі позову до суду так і не було розглянуто слідчим. Бездіяльність слідчого була знову оскаржена до суду. Внаслідок тривалої бездіяльності слідчого і прокурора йому довелося неодноразово відриватися від роботи в дні розгляду судом його клопотань і скарг: 19.12.2017р., 15.01.2018р., 20.02.2018р., 21.03.2018р., 04.06.2018р. У ці дні він не здійснював свою підприємницьку діяльність, внаслідок чого йому спричинено матеріальні збитки у вигляді втраченого заробітку.

Крім матеріальної шкоди йому спричинено і моральну шкоду, яка полягає у тому, що внаслідок триваючої бездіяльності слідчого, йому довелося неодноразово звертатися із клопотаннями, скаргами до прокурора, суду, витрачати свій час на вивчення правових питань, підготовку до судових засідань, що викликало в нього почуття незахищеності і образи, супроводжувалося емоційними переживаннями і стресом. Всі ці події спричиняли йому душевні страждання, які він відчуває і до цього часу. Моральну шкоду він оцінює в загальному розмірі 130 000,00 грн.

За вказаними позовними заявами були відкриті провадження у цивільних справах, які ухвалою суду від 16.10.2018 року були об'єднані в одне провадження (а.с. 55-56 т.2).

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 30 жовтня 2018 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 3000,00 гривень на відшкодування моральної шкоди, шляхом списання цієї суми з єдиного казначейського рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями чи бездіяльністю органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність і необґрунтованість, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру моральної шкоди у сумі 3000 грн. змінити, збільшивши розмір відшкодування до 130 000 грн., а в частині відмови в стягненні втраченого заробітку у розмірі 286,38 грн. і 697,92 грн. рішення скасувати, та ухвалити нове рішення про задоволення позову в цій частині.

В апеляційній скарзі заступника прокурора Запорізької області зазначається, що ОСОБА_3 не надано жодного належного, допустимого, достовірного доказу заподіяння йому моральної шкоди, а тому суд безпідставно задовольнив часткового його позов про відшкодування моральної шкоди за рахунок державного бюджету. Просить скасувати рішення в частині задоволення позову ОСОБА_3 та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в позові.

У відзиві на апеляційну скаргу позивача ГУНП в Запорізькій області вказує, що ухвалами слідчих суддів не встановлювалось неправомірності в діях слідчого, яка проводить досудове розслідування у кримінальному провадженні, також не мається відповідних рішень щодо бездіяльності Бердянської прокуратури, а відтак, суд безпідставно визнав встановленим факт спричинення їх рішеннями, діями і бездіяльністю моральних страждань позивачу. Тому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_3

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.

Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно із ст. 274 ч.1, п.1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Даний спір за визначеними статтями 19, 274 ЦПК України критеріями відноситься до категорії малозначних.

Ухвалою судді Запорізького апеляційного суду від 23 листопада 2018р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3, а ухвалою колегії від 10 грудня 2018р. призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження без виклику учасників справи.

03.12.2018р. надійшли апеляційні скарги на рішення суду від Головного управління Державної казначейської служби України в Запорізькій області та ГУНП в Запорізькій області, які ухвалами судді Запорізького апеляційного суду від 13 грудня залишені без руху для усунення недоліків.

18 грудня 2018р. надійшла апеляційна скарга на рішення суду від заступника прокурора Запорізької області, яка ухвалою судді Запорізького апеляційного суду від 21 грудня 2018р. залишена без руху для усунення недоліків.

Ухвалою судді Запорізького апеляційного суду від 08 січня 2019р. за заявою прокурора було продовжено строк для усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 24 січня 2019р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Запорізької області, та ухвалою від 04 лютого 2019р. призначено справу для спільного розгляду з апеляційною скаргою ОСОБА_3 в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Апеляційні скарги Головного управління Державної казначейської служби України в Запорізькій області та ГУНП в Запорізькій області ухвалами від 24 січня 2019р. визнані неподаними та повернуті апелянтам у зв»язку з неусуненням недоліків.

Судом встановлено, що 16.01.2017 року до Бердянського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області надійшла заява від ОСОБА_3 про умисне внесення працівниками гінекологічного відділення Бердянського міського пологового будинку в м. Бердянськ завідомо неправдивих відомостей в офіційні лікарські документи, тобто вчинення службового підроблення. Відомості про вчинення кримінального правопорушення були внесені до ЄРДР, порушено кримінальне провадження № 30000161 за ч. 1 ст. 366 КК України (а.с.10 т. 1).

У вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_6 визнано потерпілим.

В ході розгляду цієї цивільної справи в суді першої інстанції позивач надавав пояснення, що досудове розслідування в рамках вказаного кримінального провадження проводиться за фактом внесення завідомо неправдивих відомостей в медичну документацію лікарями акушерами-гінекологами Бердянського пологового будинку про підготовку, підстави проведення, результати фактично не проведеної операції з переривання вагітності у його колишньої дружини ОСОБА_7 14.02.2012 року. Вказані відомості ОСОБА_7 в подальшому використала для його обвинувачення в тому, що переривання вагітності сталося внаслідок спричинення ним їй тілесних ушкоджень. Він вважає, що лікарі вступили у змову з ОСОБА_7 і внесли завідомо неправдиві відомості в медичну документацію ОСОБА_7 Тому за його заявою від 16.01.2017 року було порушено кримінальне провадження за ч. 1 ст. 366 КК України.

Позивач посилався на те, що досудове розслідування слідчим затягується, слідчі дії не проводяться. Він фактично сам ініціює проведення тих чи інших слідчих дій шляхом направлення клопотань на адресу слідчого і прокурора, які останніми вчасно не розглядаються.

Суд встановив, що 07.12.2017р. ОСОБА_3 звертався до Бердянського міськрайонного суду Запорізької області зі скаргою на бездіяльність прокурора Бердянської місцевої прокуратури ОСОБА_5, яка полягала у нерозгляді його клопотання від 04.12.2017р. про проведення певних слідчих дій. Ухвалою слідчого судді від 19.12.2017р. скаргу ОСОБА_3 було залишено без розгляду після отримання останнім в судовому засіданні копії письмової вказівки прокурора слідчому та відповіді на клопотання (а.с. 16-20 т.1).

11.01.2018р. ОСОБА_3 звернувся до Бердянського міськрайонного суду Запорізької області з клопотанням про встановлення слідчому Бердянського ВП ГУНП ОСОБА_4 процесуальних строків для виконання певних слідчих дій. Ухвалою слідчого судді від 15.01.2018р. у задоволенні клопотання ОСОБА_3 було відмовлено (а.с.28 т.1).

13.02.2018р. ОСОБА_3 звернувся до Бердянського міськрайонного суду Запорізької області зі скаргою на бездіяльність слідчого Бердянського ВП ГУНП ОСОБА_4, яка полягала у ненаданні йому на ознайомлення матеріалів кримінального провадження. Скарга була задоволена на підставі ухвали слідчого судді від 20.02.2018р.( а.с. 30 т.1).

20.03.2018р. ОСОБА_3 звернувся до Бердянського міськрайонного суду Запорізької області зі скаргою на бездіяльність прокурора Бердянської місцевої прокуратури ОСОБА_5, яка полягала у нерозгляді його клопотання від 16.03.2018р. Ухвалою слідчого судді від 21.03.2018р. скаргу ОСОБА_3 було залишено без розгляду після отримання в судовому засіданні відповіді прокурора (а.с.32).

У червні 2018р. позивач звернувся до Бердянського міськрайонного суду Запорізької області з клопотанням про встановлення слідчому СВ Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області і прокурору Бердянської місцевої прокуратури строків для прийняття остаточного процесуального рішення в рамках кримінального провадження №30000161, яке було задоволено ухвалою слідчого судді від 04.06.2018р. (а.с.36 т.1).

29.06.2018р. слідчим СВ Бердянського ВП в Запорізькій області ОСОБА_4 було винесено постанову про закриття кримінального провадження (а.с.5-6 т.2), внесеного до ЄРДР 16.01.2017р. за №30000161 за ч.1 ст.366 КК України, у зв'язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

09.07.2018р. ОСОБА_3 оскаржив вказану вище постанову слідчого до Бердянського міськрайонного суду Запорізької області і ухвалою слідчого судді від 27.07.2018р. (а.с. 7-8 т. 2) вказана постанова була скасована, як така, що прийнята передчасно, оскільки слідчим не були перевірені і встановлені всі джерела, які б підтвердили вагітність ОСОБА_7 станом на 14.02.2012р.

Позивач також посилається на те, що досудове розслідування у кримінальному провадженні №30000161 не закінчено і триває вже майже два роки. Причиною цьому є бездіяльність слідчого і відсутність контролю з боку процесуального прокурора.

Так, після скасування постанови про закриття кримінального провадження він 13.08.2018р. подав слідчому клопотання про витребування медичної документації, допиту свідків та призначення експертизи. Проте його клопотання у встановлені КПК строки не було розглянуто. Йому знову довелося звертатися до суду зі скаргою на бездіяльність слідчого. Ухвалою слідчого судді від 27.08.2018р. його скарга задоволена, слідчого зобов'язано розглянути його клопотання по суті і повідомити про результати розгляду.

Встановивши всі вище перелічені обставини, суд першої інстанції відмовив в задоволенні позову в частині стягнення за рахунок держави втраченого заробітку за всі дні, коли позивач вимушений був перебувати у судах з розгляду його скарг на бездіяльність слідчого, оскільки ці витрати пов»язані з кримінальним провадженням, тому питання щодо їх відшкодування має вирішуватись за правилами КПК.

З цими висновками колегія повністю погоджується, оскільки на час постановлення судом рішення по суті цього цивільного спору досудове розслідування тривало, тому витрати, пов»язані з кримінальним провадженням, не є збитками або матеріальною шкодою у розумінні положень цивільного судочинства.

Що стосується доводів апеляційних скарг щодо висновків суду в частині часткового

задоволення позову про відшкодування моральної шкоди в сумі 3000 грн., які оспорюють- ся заступником прокурора Запорізької області з підстав відсутності неправомірності дій органу досудового розслідування та прокуратури і факту спричинення позивачу моральних страждань, а позивачем вказується на необґрунтовано маленький розмір визначеної судом компенсації, то апеляційний суд виходить із такого.

За приписами частин першої та другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

У статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У частині другій статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.

Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Таким чином, ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як зазначені органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

При цьому з урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16, статей 21, 1173 та 1174 ЦК України шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання таких рішень незаконними й їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними.

Під час визначення належної до застосування до спірних правовідносин норми права суди також зобов'язані застосовувати правовий висновок, викладений у постановах Верховного Суду.

Так, у постанові ВС від 18 квітня 2018 року справі № 641/2520/17 зазначено, що шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті: така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, передбачених статтями 1173, 1174 цього Кодексу.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_3 просив стягнути за рахунок держави моральну шкоду в розмірі 130 000 грн. за неправомірні рішення та зволікання, яких припустились орган досудового розслідування та прокуратура в ході розслідування кримінального провадження № 30000161 за ч. 1 ст. 366 КК України, що спричинило йому моральні страждання.

Та суд погодився, що у справі є доведеним факт неналежного виконання своїх службових обов»язків слідчим Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області під час досудового розслідування кримінального провадження, відкритого за заявою потерпілого ОСОБА_3, що, як вважав суд, знайшло своє підтвердження в ході розгляду справи наданими письмовими доказами та встановлено ухвалами слідчих суддів.

Суд вказував, що внаслідок тривалої бездіяльності слідчого, пов'язаної з невиконанням своїх обов'язків, не проведення комплексу дій, передбачених КПК України і незаконного рішення слідчого про закриття кримінального провадження, а також недостатнього контролю з боку прокурора, як процесуального керівника, який має здійснювати нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування, досудове розслідування в цьому кримінальному провадженні триває вже майже два роки. Тому вважав, що позивачу

безумовно була завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях та переживаннях, у зміні нормального життєвого ритму позивача, який вимушений був докладати додаткових зусиль для захисту своїх прав в суді, витрачати свій особистий час, час, відведений для відпочинку і роботи для відновлення своїх порушених прав, визначивши її розмір в сумі 3000 грн.

Колегія погоджується з цими висновками суду, з огляду на такі обставини.

Так, колегія вважає, що стресовим фактором для позивача є тяганина у проведенні досудового розслідування, у якому він визнаний потерпілим, та той факт, що слідчим не вирішуються його клопотання своєчасно, не дотримуються його процесуальні права, зокрема, щодо надання матеріалів для ознайомлення, що визнано неправомірним ухвалою слідчого судді, а його звернення до процесуального керівника прокуратури також не вирішуються своєчасно, що тягне за собою необхідність відстоювати свої права шляхом чисельних звернень зі скаргами на їх бездіяльність до суду.

Як вбачається з матеріалів справи, кримінальне провадження є дуже специфічним для ОСОБА_3, оскільки передумовою його звернення з заявою про кримінальне правопорушення за ознаками ч. 1 ст. 366 КК України, було його обвинувачення колишньою дружиною ОСОБА_9 у перериванні її вагітності 14.02.2012р. у зв»язку із спричиненням ним тілесних ушкоджень, що слідує з постанов слідчого ОСОБА_4 та ухвал слідчих суддів, якими вирішувались скарги ОСОБА_3

Тому він як потерпілий у кримінальному провадженні правомірно очікував на ефективне розслідування у розумні строки, в той час як вбачається зволікання з боку слідчого ОСОБА_4, що підтверджується ухвалою слідчого судді Бердянського міськрайонного суду від 27 липня 2018р. про скасування постанови про закриття кримінального провадження, в якій зазначено, що станом на 29.06.2018р. слідчим не було з»ясовано інші джерела, які б доводили вагітність ОСОБА_9, крім медичних документів, на підробці яких настоює потерпілий. Тобто за 1,5 роки розслідування справи вказане слідчим зроблено не було.

Крім того, за матеріалами справи встановлено деяку бездіяльності прокурора, яким несвоєчасно реагувалось на кожне письмове звернення позивача, у зв»язку з чим позивач вимушений був подавати скарги до суду на бездіяльність прокурора, та тільки після цього прокурор виконував клопотання позивача як потерпілого у кримінальному провадження, у зв»язку з чим його скарги в суді залишались без розгляду.

Отже, позивач вимушений був весь час спонукати як слідчого, так і прокурора до про-

ведення розслідування шляхом звернення зі скаргами до слідчих суддів, що в дійсності вказує на те, що слідчий та процесуальний керівник прокуратури, який супроводжував кримінальне провадження, припускались бездіяльності, а позивач прикладав додаткові зусилля для вирішення всіх вказаних питань.

У зв»язку з вищенаведеним, колегія визнає, що у такому разі є наявним психотравмуючий фактор для позивача як потерпілого у кримінальному провадження, та відслідковується причинно-наслідковий зв»язок між вказаними діями органів досудового розслідування та прокурора та настанням для нього негативних наслідків у вигляді стресу, а відтак і моральної шкоди.

З огляду на ці обставини, з урахуванням тривалості вимушеного прикладання додаткових зусиль позивачем для відстоювання своїх прав як потерпілого на якісне досудове розслідування у ініційованому за його заявою кримінальному провадженні, колегія вважає, що визначений судом розмір компенсації його моральних страждань в сумі 3000 грн. є виправданим.

Але, доказова база, зібрана у справі, не дає підстав для збільшення цього розміру, який колегія вважає розумним і справедливим.

За викладених обставин, колегія визнає обидві апеляційні скарги необґрунтованими, тому у відповідності до вимог ст. 375 ЦК України вони підлягають залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення залишенню без змін.

Але, колегія вважає, що резолютивна частина рішення при правильному вирішення спору виписана не у відповідності до вимог чинного законодавства.

Відповідно до положень статті 25 Бюджетного кодексу, Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. 2. Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Так, суд стягнув компенсацію моральної шкоди на користь позивача з Державної казначейської служби України, але за рахунок Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку.

Але Державна казначейська служба України не порушувала права позивача, та не може відповідати за дії органів державної влади, якими спричинено шкоду позивачу.

Механізм виконання органами Державної казначейської служби України рішень про стягнення коштів з державного бюджету визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011р. № 845.

Пунктом 38 вказаного Порядку передбачено, що для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету для відшкодування шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень, в Державній казначейській службі України відкривається в установленому порядку відповідний рахунок, на якому обліковуються кошти державного бюджету, передбачені на вказану мету.

Між тим, суд, викладаючи резолютивну частину рішення, ототожнив поняття «Держа-

ва» з «Державною казначейською службою України», стягнувши компенсацію моральної

шкоди з Державної казначейської служби України замість Державного бюджету, а також визначив, що таке стягнення відбувається шляхом списання з єдиного казначейського рахунку, який не призначений для цієї мети.

Отже, резолютивна частина рішення суду в цій справі підлягає приведенню у відповідність з вимогами Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011р. № 845, що у відповідності до вимог п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України тягне за собою зміну рішення в цій частині.

Керуючись ст.ст. 374, 377, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу заступника прокурора Запорізької області Вознюка Юрія Миколайовича залишити без задоволення.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 30 жовтня 2018 року у цій справі змінити, виклавши резолютивну частину у відповідності до вимог чинного законодавства.

Стягнути за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів Державною казначейською службою України з рахунку державного бюджету в межах бюджетних призначень, затверджених у Державному бюджеті України на цю мету, на користь ОСОБА_3 компенсацію спричиненої моральної шкоди в розмірі 3000 (три тисячі) грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише у випадку, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Постанова прийнята, складена та підписана 11 березня 2019р.

Головуючий:

Судді: