Єдиний номер справи 485/506/19
Провадження 22-ц812/1894/19 Головуючий по 1 інстанції Квєтка І.А.
Головуючий і доповідач по 2 інстанції Колосовський С.Ю.
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

20 листопада 2019р. м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

Колосовський С.Ю., Локтіонова О.В., Ямкова О.О.,

секретар судового засідання - Гавор В.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»

на заочне рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 17 вересня 2019р.

за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом,

встановила:

У березні 2019р. АТ КБ «Приватбанк» пред`явило позов до ОСОБА_1 про стягнення 11026,31 грн. заборгованості за кредитом.

Позивач зазначав, що 20 квітня 2017р. уклав з відповідачем кредитний договір, за умовами якого надав останньому 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів згідно діючих тарифів банку на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору станом на 17 березня 2019р. утворилася заборгованість за кредитом у сумі 11026,31 грн., яка складається з основної заборгованості (тіло кредиту) - 1625,66 грн., з простроченої основної заборгованості (тіло кредиту) - 2091,50 грн., пені - 4957,90 грн. за прострочене зобов`язання, пені - 1350 грн. за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 501,25 грн.

Посилаючись на вказане, позивач просив стягнути з відповідача вказану заборгованість за кредитним договором, а також судові витрати.

Заочним рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 17 вересня 2019р. позов задоволено частково. Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» 1163,20 грн. основної заборгованості (тіло кредиту) за кредитним договором від 20 квітня 2017р. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на незаконність рішення суду в частині відхилених вимог, просив його скасувати і ухвалити нове про їх задоволення.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За правилами ст.207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно зі ст.ст.626,628 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст.ст.546,547,549,551 ЦК неустойка (штраф, пеня) є одним із видів забезпечення зобов`язання, правочин щодо якої вчиняється у письмовій формі, а розмір неустойки, в разі якщо її предметом є грошова сума, встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язань, вчинений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно зі ст.633 ЦК публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, то вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст.633, 634 ЦК можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно зі ст.1055 ЦК кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору неустойка за порушення зобов`язань поділяється на встановлену законом (розмір та підстави стягнення якої визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення якої визначаються сторонами в самому договорі).

Як встановлено судом, 20 квітня 2017р. між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг, що підтверджується Анкетою-заявою позичальника про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку.

Для обслуговування договору позивач видавав відповідачу 15 березня 2017р., 11 травня 2017р. кредитні картки, термін дії яких - березень 2021р.

Первісно відповідачу встановлений ліміт 4000 грн, який 12 листопада 2017р. зменшено до 2750 грн., а з 12 серпня 2012р. - 0 грн.

Встановивши факт порушення відповідачем зобов`язань по поверненню кредиту, суд обґрунтовано ухвалив рішення про стягнення 1163,20 грн. основної заборгованості (тіло кредиту), тобто виключивши із загальної заборгованості сплачені відповідачем 2253,96 грн. відсотки за користування кредитом і 300 грн. комісії, які не були передбачені кредитним договором.

Також при розгляді справи встановлено, що розмір неустойки за порушення грошового зобов`язання у вказаній заяві сторонами узгоджено не було.

Тарифи з обслуговування карти та Умови та Правила з надання банківських послуг, надані позивачем як доказ нарахування заборгованості, відповідач не підписував, а тому ці документи не можуть вважатись частиною кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання анкети-заяви.

З огляду на вищенаведене суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про відсутність підстав для задоволення вказаних вимог, так як позивачем не доведено належними доказами наявності домовленості щодо сплати неустойки.

Посилання в апеляційній скарзі на неврахування висновків касаційного суду у аналогічних справах є безпідставними, так як при вирішенні спору якраз і була врахована остання правова позиція з цього приводу Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 03 липня 2019р. у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19).

Доводи щодо незаконності відхилення вимог про стягнення процентів не заслуговують на увагу, тому що таких вимог не заявлялось. Інших аргументів, в тому числі щодо часткового задоволення вимог про стягнення основної заборгованості апеляційна скарга не містить.

При перевірці законності і обґрунтованості рішення суду за наведених аргументах суд апеляційної інстанції керувався положеннями ч.1,6 ст.367 ЦПК.

Оскільки суд ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, то апеляційна скарга в силу ст.375 ЦПК підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.367,374,375,382 ЦПК, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення, а заочне рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 17 вересня 2019р. - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови виготовлено 20 листопада 2019р.

Головуючий: Судді: