КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/3749/2019
П О С Т А Н О В А

Іменем України

06 березня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Мережко М.В.,

за участю секретаря Богдан І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва в складі судді Мазура Ю.Ю., постановлену в м. Київ 14 грудня 2018 року у справі за поданням головного державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Маріуци Тетяни Вадимівни про обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2018 року головний державний виконавець Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві звернувся до суду із даним поданням, просив тимчасово обмежити ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання своїх зобов'язань, покладених на нього рішенням суду.

Посилався на те, що у відділі державної виконавчої служби перебуває виконавче провадження ВП № 50601794 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1194/08, виданого 01 жовтня 2008 року Солом'янським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ СК «ТЕКОМ» боргу у розмірі 250379,31 грн.

25 березня 2016 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 20 квітня 2016 року на адресу відділу надійшла заява боржника ОСОБА_1 про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, про що свідчить підпис боржника. 21 квітня 2016 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, а також здійснено запити до уповноважених органів щодо майна, доходів та рахунків боржника, однак таке майно виявилося відсутнім. На виклики державного виконавця з приводу надання пояснень щодо невиконання рішення суду ОСОБА_1 також не з'являється.

Таким чином, на підставі п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» боржнику має бути обмежено у праві виїзду за межі України до виконання зобов'язань за рішенням суду.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 14 грудня 2018 року подання задоволено, тимчасово обмежено ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України шляхом заборони перетинати державний кордон, без вилучення паспортного документа до виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду.

Боржник ОСОБА_1, не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права, просив скасувати ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 14 грудня 2018 року та відмовити в задоволенні подання державного виконавця.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказував, що всупереч наявній у матеріалах виконавчого провадження інформації про його зареєстроване місце проживання, державний виконавець здійснював виклики за невірною адресою, які він не отримував.

Зазначав, що державний виконавець не надав будь-яких доказів на підтвердження факту свідомого ухилення від виконання зобов'язань.

Посилався на правову позицію Верховного Суду України щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, згідно якої ухилення від виконання зобов'язань означає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. Особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне. Саме невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, який вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

Вважав, що обмеження у праві виїзду за кордон було застосовано судом безпідставно, без належного з'ясування фактичних обставин, що підлягали перевірці, а на даний час таке обмеження порушує право ОСОБА_1 вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах будь-якої держави.

19 лютого 2019 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від стягувача ПАТ «Страхова компанія «Теком», направлений засобами поштового зв'язку 14 січня 2019 року, згідно якого стягувач вважав, що ухвала Голосіївського районного суду м. Києва від 14 грудня 2018 року є законною, обґрунтованою, підтверджується наявними матеріалами справи, прийнятою у відповідності з нормами матеріального та процесуального законодавства. Просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги і ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи подання державного виконавця про обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа, суд першої інстанції враховував повноту вчинення виконавчих дій, наявність доказів на підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх боргових зобов'язань, та прийшов до висновку, що підстави, викладені у поданні державного виконавця, є обґрунтованими та достатніми для його задоволення.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, оскільки вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Із матеріалів справи вбачається, що 01 жовтня 2008 року Солом'янським районним судом м. Києва видано виконавчий лист № 2-1194/08 на виконання рішення від 21 квітня 2008 року, яким стягнуто із ОСОБА_1 на користь ЗАТ СК «ТЕКОМ» борг у сумі 250379,31 грн. (а. с. 51). Виконавчий лист до виконання пред'являвся неодноразово.

25 березня 2016 року постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві відкрито виконавче провадження ВП № 50601794 з виконання виконавчого листа № 2-1194/08, виданого 01 жовтня 2008 року Солом'янським районним судом м. Києва щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ЗАТ СК «ТЕКОМ» боргу у сумі 250379,31 грн. (а. с. 50).

20 квітня 2016 року ОСОБА_1 отримав нарочно постанову про відкриття виконавчого провадження та зняв фотокопії матеріалів виконавчого провадження, а 11 травня 2016 року та 06 жовтня 2017 року з матеріалами виконавчого провадження ознайомлювався його представник (а. с. 6, 46).

21 квітня 2016 року постановою державного виконавця накладено арешт на все майно ОСОБА_1 (а. с. 44).

11 січня 2017 року ОСОБА_1 від імені свого представника направив заяву на ім'я державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції, в якій просив долучити до матеріалів виконавчого провадження довідку Державної фіскальної служби України від 09 грудня 2016 року, згідно якої за період з 01 квітня 2016 року по 30 вересня 2016 року у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків відсутня інформація про доходи (а. с. 43).

24 лютого 2017 року ОСОБА_1 від імені свого представника направив заяву на ім'я державного виконавця, в якій просив долучити до матеріалів виконавчого провадження інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта від 22 лютого 2017 року (а. с. 39).

17 серпня 2017 року постановою державного виконавця накладено арешт на грошові кошти, що містяться на банківських рахунках ОСОБА_1 (а. с. 34).

17 серпня 2017 року старшим державним виконавцем направлено виклик державного виконавця на адресу ОСОБА_1 (АДРЕСА_1), яким зобов'язано ОСОБА_1 з'явитись до виконавця 08 вересня 2017 року щодо сплати боргу або надання підтверджуючих документів про сплату, а також зобов'язано надати ряд документів (а. с. 36).

26 вересня 2017 року старшим державним виконавцем направлено виклик державного виконавця на адресу ОСОБА_1 (АДРЕСА_1), яким зобов'язано ОСОБА_1 з'явитись до виконавця 06 жовтня 2017 року щодо сплати боргу або надання підтверджуючих документів про сплату, а також зобов'язано надати ряд документів (а. с. 33).

В жовтні - грудні 2017 року постанова про арешт коштів боржника повернута без виконання такими банками як ПАТ «ОТП Банк», АТ «Райффайзен Банк Аваль», ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», ПАТ КБ «Правекс-Банк», ПАТ «УкрСиббанк», ПАТ «Універсал Банк», ПАТ «Укрсоцбанк», ПАТ «Промінвестбанк», ПАТ «ПроКредит Банк», АТ «Ощадбанк», АБ «Укргазбанк» в зв'язку із відсутністю відкритих рахунків боржника або відсутністю клієнта (а. с. 17 - 25, 31 - 32).

Згідно листа Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві від 21 грудня 2017 року, за обліками ВОД ГУДМС України в м. Києві ОСОБА_1 26 лютого 2013 року документований паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 (а. с. 16).

03 січня 2018 року на адресу ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) направлено виклик державного виконавця, яким зобов'язано ОСОБА_1 з'явитись до виконавця 19 січня 2018 року щодо сплати боргу за виконавчим листом або надання підтверджуючих документів про сплату. Одночасно зобов'язано надати інформацію щодо майна, місця роботи, доходів, копії документів (а. с. 14).

На а. с. 13 міститься роздруківка з сайту Укрпошти із відстеженням поштового відправлення, згідно якого відправлення № 596 вручене за довіреністю 17 лютого 2018 року.

26 квітня 2018 року до матеріалів виконавчого провадження надійшла відповідь з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в м. Києві, згідно якої ОСОБА_1 по м. Києву не значиться (а. с. 15).

25 вересня та 26 вересня 2018 року державним виконавцем здійснено запит до Державної фіскальної служби України про номери рахунків, відкритих юридичними особами та/або фізичними особами - підприємцями (згідно результатів обробки запиту, платник податків з таким податковим номером на обліку в органах ДПС не перебуває), про джерела отримання доходів боржників - фізичних осіб (інформація щодо сум доходу в ДРФО відсутня), 17 вересня, 25 вересня та 26 вересня 2018 року - до Пенсійного фонду України про осіб-боржників, які отримують пенсії (інформацію не знайдено), про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи (інформацію не знайдено) (а. с. 7 - 12, 27 - 30).

Також в матеріалах справи наявні письмові пояснення стягувача ПАТ СК «ТЕКОМ» (а. с. 114 - 116), за змістом яких боржник з моменту винесення рішення Солом'янським районним судом м. Києва був обізнаний щодо виникнення свого обов'язку по сплаті грошової суми, позовні вимоги представником ОСОБА_1 у судовому засіданні було визнано повністю.

Виконавчий лист неодноразово пред'являвся на виконання до відділу, однак щоразу повертався стягувачу в зв'язку із відсутністю майна, на яке можливо звернути стягнення. З моменту отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження минув тривалий час, втім він до теперішнього часу не звертався ані до стягувача, ані до виконавчої служби з метою виконання рішення суду, а в телефонних розмовах повідомляв представників ПАТ СК «ТЕКОМ», що платити не збирається.

Факт відсутності офіційних доходів та майна у боржника вже встановлений державним виконавцем в ході проведення виконавчих дій. Але матеріали виконавчого провадження взагалі не містять жодних пояснень про здійснення боржником будь-яких дій, спрямованих на виконання рішення суду, що суперечить вимогам ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», а саме не подає державному виконавцю декларацію про доходи та належне йому майно, рахунки в банках, своєчасно не з'являється на вимоги державного виконавця, не надає пояснень за фактами невиконання рішення суду. Однак, представником ОСОБА_1 в судовому засіданні в Апеляційному суді м. Києва було повідомлено, що боржник збирався виїхати за межі України і тільки наявність ухвали від 22 квітня 2015 року про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України перешкодило йому в цьому. Тобто, стає зрозумілим, що боржник має намір виїжджати за межі України, не виконуючи обов'язки перед стягувачем, та має на це кошти.

Виконання рішення суду фактично унеможливлене через відсутність майна та умисного ухилення боржника від виконання рішення суду, а тому обмеження у виїзді є єдиним засобом впливу на боржника з метою сплати боргу.

У справі «Бурдов проти Росії» від 7 травня 2002 року, Європейський суд з прав людини, вказав, що пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод кожному надано право звертатися до національного суду у разі виникнення спору про його цивільні права («право на суд»), одним із аспектів якого є право на доступ до правосуддя, що представляє собою право на порушення позовного провадження у національних судах з питань цивільно-правового характеру; але таке право на судовий захист було б ілюзорним, якби система правова держави-учасника Європейської конвенції не виключала, що судове рішення, яке набрало законної сили та є обов'язковим до виконання, залишалося б не виконаним. Також, визнається неприпустимим, що п. 1 ст. 6 Конвенції, деталізовано визначаючи процесуальні гарантії сторін на справедливий розгляд їх справи національним судом, не передбачав би захисту процесу виконання судових рішень. Європейський суд наголосив, що виконання рішення суду, яке ухвалене будь-яким національним судом, повинно розглядатись як складова «судового розгляду».

У справі «Soering vs UK» від 07.07.1989 року Європейський суд з прав людини визначив, що Конвенція як основоположний правовий акт, що підтверджує, забезпечує та надає захист прав людини, визначає, що її гарантії мають бути реальними та дієвими. Також, будь-яке тлумачення гарантованих прав та свобод, повинно відповідати загальним положенням Конвенції, метою якої є забезпечення і сталий розвиток цінностей демократичного суспільства. Тобто, на державі лежить безпосередній обов'язок дотримуватися прав та свобод особи і забезпечувати своєчасне та в повному обсязі виконання судових рішень, що набрали законної сили. Виконання будь-якого рішення суду є обов'язковою стадією процесу правосуддя, і як наслідок, повинна відповідати вимогам ст. 6 Конвенції.

Крім того, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд. Також у справі «Горнсбі проти Греції» Європейський суд з прав людини зазначив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду.

Згідно ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов'язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових

осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов'язань

Пунктом 19 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, державний виконавець має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Оцінюючи висновки суду першої інстанції щодо наявності доказів на підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх боргових зобов'язань, апеляційний суд враховує наступне.

Аналіз ст. 441 ЦПК України свідчить про те, що «ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням» слід розуміти як будь-які навмисні, свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини.

При цьому саме невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, наданого державним виконавцем для добровільного виконання рішення суду, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків і на момент звернення до суду з поданням, факт ухилення боржника від виконання зобов'язань повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Як вбачається із матеріалів справи, представник відповідача був присутній під час ухвалення рішення Солом?янського районного суду м. Києва від 21 квітня 2008 року та не заперечував проти задоволення позову (а. с. 118), таким чином із моменту ухвалення рішення боржник знав про його наявність.

Виконавчий документ на виконання судового рішення до виконання пред'являвся неодноразово.

20 квітня 2016 року ОСОБА_1 особисто отримав копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 25 березня 2016 року, однак станом по теперішній час жодних дій на виконання рішення суду, ухваленого більше десяти років тому, не вчинив.

Частиною 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції на час звернення державним виконавцем із поданням на боржника покладено ряд обов'язків, зокрема: утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п'яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; своєчасно з'являтися на вимогу виконавця; надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Разом із тим, на виконання даних вимог закону боржником не було подано державному виконавцю декларацію про доходи і майно, і дані обставини представником ОСОБА_1 під час розгляду апеляційної скарги не спростовані.

Невиконання обов'язків боржника, передбаченого Законом України «Про виконавче провадження», свідчить про ухилення ним від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду.

Будь-яких дій для виконання рішення суду за тривалий проміжок часу боржником не вчинено.

Апеляційний суд також враховує, що ОСОБА_1 26 лютого 2013 року документований паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 22 квітня 2015 року за поданням державного виконавця Ячному С.М. було встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу, боржник оскаржував дану ухвалу, отже, мав намір перетину меж України і мав на це кошти, в подальшому дана ухвала була скасована.

Також із матеріалів справі вбачається, що боржник, будучи обізнаним з приводу примусового виконання виконавчого листа та існування незавершеного виконавчого провадження, в квітні 2016 року звертався із скаргою про визнання неправомірною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 25 березня 2016 року, зазначаючи, що виконавче провадження відкрито за виконавчим документом, строк пред'явлення якого до виконання сплив. Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 18 листопада 2016 року у задоволенні скарги було відмовлено.

Крім того, в судовому засіданні апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 повідомила, що договір про правничу допомогу з ним укладено з травня 2018 року, і даний договір не є безоплатним.

Наведене надає підстави для висновку про наявність грошових коштів у боржника, а отже, маючи реальні можливості для виконання рішення, боржник свідомо ухиляється від цього.

Також представник боржника повідомила, що в березні 2019 року ОСОБА_1 сплачено на користь ПАТ «Страхова компанія «Теком» 1200 грн., однак будь-яких доказів на підтвердження цих обставин не надала, а представник стягувача заперечила надходження вказаних коштів.

Наведене також вказує на ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням зобов'язань, і на момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань вже відбувся і є об'єктивно наявним та вбачається з матеріалів виконавчого провадження.

Відтак, виконання рішення суду фактично унеможливлене через відсутність майна, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження, та ухилення боржника від виконання рішення суду, а тому обмеження у виїзді є єдиним засобом впливу на боржника для виконання рішення суду.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про задоволення подання державного виконавця є обґрунтованими, доводи апеляційної скарги, що обмеження у праві виїзду за кордон було застосовано безпідставно, передчасно, без належного з'ясування фактичних обставин, що підлягають перевірці, спростовуються доказами, наявними в матеріалах справи, і посилання ОСОБА_1 на порушення судом першої інстанції норм процесуального права нічим не підтверджені.

Доводи ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, що державний виконавець направляв йому виклики на адресу, за якою він не проживає, не спростовують правильних по суті висновків суду першої інстанції про ухилення боржника від зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням.

Крім того, апеляційний суд враховує, що державний виконавець здійснював листування за адресою, вказаною у виконавчому листі, і ОСОБА_1 не направлялося заяв про зміну місця проживання.

Також не знайшли свого підтвердження та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги, що подання державного виконавця оформлене не у відповідності до вимог закону.

Частиною 2 розділу ХІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 визначено, що подання формується в автоматизованій системі виконавчого провадження на бланку відповідного органу державної виконавчої служби, приватного виконавця. Подання має обов'язково містити: для встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи - найменування суду, до якого надсилається подання; відомості про виконавче провадження; прізвище, ім'я та по батькові (за наявності) боржника - фізичної особи, дату народження (число, місяць та рік); громадянство боржника - фізичної особи; реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію і номер паспорта боржника - фізичної особи; інформацію про перетинання боржником державного кордону України; обґрунтування наявності фактів ухилення боржника - фізичної особи від виконання своїх зобовязань; резолютивну частину подання. До подання додаються копії виконавчого документа, постанови про відкриття виконавчого провадження. За необхідності до подань державного виконавця, приватного виконавця можуть додаватися копії інших документів. За наявності в поданні також зазначаються місце проживання/перебування, адреса місця реєстрації проживання/перебування та інші відомості про боржника - фізичну особу, які відомі державному виконавцю, приватному виконавцю.

Наведеним вимогам закону подання державного виконавця відповідає.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на постанову Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження)» апеляційний суд відхиляє, оскільки дана постанова була прийнята до набрання чинності вищенаведеною Інструкцією з організації примусового виконання рішень, якою встановлені інші вимоги до форми і змісту подання державного виконавця.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування ухвали суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена із додержанням вимог закону і не може бути скасована з підстав, що викладені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 14 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 06 березня 2019 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Мережко М.В.