Справа № 644/ 9154 /19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2019 року м. Харків

Орджонікідзевський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Сітало А.К.,

за участю секретаря Трач М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Орджонікідзевського районного суду м. Харкова заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі № 644/9154/19 (н.п.2/644/2542/19) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Івакіна Тетяна Валентинівна про розірвання договору довічного утримання (догляду),-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить: 1) розірвати договір довічного утримання (догляду), укладений 06.09.2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений 06.09.2019 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Івакіною Т.В., зареєстрований в реєстрі № 2251; 2) зняти арешт з житлової квартири АДРЕСА_1 ; 3) визнати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Ціна позову визначена позивачем в розмірі 400 000,00 грн.

Разом з позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій позивач просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 та заборонити іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаної квартири.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову, позивач посилається на те, що в провадженні суду знаходиться вказана позовна заява про розірвання договору довічного утримання (догляду). Предметом спору по даній справі є право власності на житлову квартиру АДРЕСА_1 . Вказана квартира належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло реєстраційний № НОМЕР_1 , виданого 05.04.1999 року Центром (відділом) приватизації державного житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради на підставі розпорядження від 05.04.1999 року № 24638.

Позивач зазначає, що є підстави вважати, що відповідач може відчужити спірну квартиру, у разі його смерті, оскільки він себе погано почуває та тяжко хворіє, а судовий розгляд справи про розірвання договору довічного утримання ще не завершиться, і в подальшому його правонаступники не зможуть завершити справу у зв`язку з відчуженням спірної квартири іншим особам.

Таким чином, позивач зазначає, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Суд, дослідивши заяву про забезпечення позову, приходить до висновку, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується зокрема шляхом: 1) накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Відповідно до вимог ст. 153 ЦПК України вказана заява розглядається без повідомлення учасників справи.

У відповідності до п. п. 4, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно з п. п. 1, 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», за змістом ч. 1 ст. 151 Цивільного процесуального кодексу України єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Вирішуючи питання щодо застосування певного виду забезпечення позову, суди повинні виходити з того, що наведений у ч. 1 ст. 152 ЦПК перелік видів такого забезпечення не є вичерпним, тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види, але з урахуванням обмежень, установлених ч. 4 зазначеної статті. Недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Відповідно до ч. 10 ст. 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Із заяви про забезпечення позову вбачається, що позивач просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 та заборонити іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаної квартири.

Разом з цим, із договору довічного утримання (догляду), укладеного 06.09.2019 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 , який посвідчений 06.09.2019 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Івакіною Т.В., зареєстрований в реєстрі № 2251, вбачається, що приватним нотаріусом при посвідченні договору, накладено заборону на відчуження зазначеного в договорі майна спірної квартири до припинення дії договору, що підтверджується також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження.

Позивачем належним чином не обґрунтовано, що не вжиття заходів забезпечення позову, визначених в заяві, може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Крім того, з позовної заяви вбачається, що в одній з позовних вимог позивач просить зняти арешт із спірної квартири.

Таким чином, суд приходить до висновку, що викладена у позові позовна вимога та заява про забезпечення позову суперечать один одному.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що заява позивача про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 149, 150, 154, 260-261, 353-354 ЦПК України, п. 15 п. п. 15.5 ч.1 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову залишити без задоволення.

Копію ухвали направити заявнику для відома.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня вручення повного тексту ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: А. К. Сітало