Постанова

Іменем України

13 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 483/13/17

провадження № 61-30991св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 19 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Базовкіної Т. М., Кушнірової Т. Б., Яворської Ж. М.,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2017 року товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовна заява мотивована тим, що відповідно до укладеного 25 грудня 2011 року між публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк») та ОСОБА_1 договору про надання споживчого кредиту № , остання отримала кредит у розмірі 20 120 грн для придбання товару зі строком повернення 24 місяці.

22 грудня 2014 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір факторингу, відповідно до якого ПАТ «ОТП Банк» відступив ТОВ «ОТП Факторинг Україна» право вимоги за договорами, зокрема, й за укладеним з ОСОБА_1 Посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань, внаслідок чого станом на

28 грудня 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 20 563 грн 10 коп., з яких 19 000 грн - заборгованість за кредитом, 1 563 грн 10 коп. - відсотки за користування кредитом, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просить стягнути вищезазначену суму заборгованості.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 червня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем не доведено наявності заборгованості за вказаним кредитним договором.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 19 вересня 2017 року апеляційну скаргу ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено, рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 червня

2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна»

20 563 грн 10 коп. заборгованості за кредитом, яка складається з 19 000 грн заборгованості за тілом кредиту, 1 563 грн 10 коп. заборгованості за відсотками за користування кредитом, і утворилась за договором про надання споживчого кредиту № , укладеним 25 грудня 2011 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 . Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що ОСОБА_1 отримала на виконання умов кредитного договору № кредитну картку типу MasterCard Standart з терміном дії - до жовтня 2016 року, до суду з цим позовом позивач звернувся у січні 2017 року та ним доведено наявність у останньої заборгованості за укладеним 25 грудня 2011 року кредитним договором у загальному розмірі 20 563 грн 10 коп.

Аргументи учасників справи

Короткий зміст касаційної скарги та її узагальнені аргументи

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 подала касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції не враховано строк дії договору, оскільки до договору був наданий графік платежів зі строком повернення споживчого кредиту протягом 24 місяців, і відповідно до зведеного реєстру погашення заборгованості за споживчим кредитом за 2012-2013 роки вона сплатила 29 780 грн, що повністю погасило кредитні зобов`язання. Також судом не враховано, що Правила користування кредитом, на які посилається банк, нею не підписані, і вони не мають юридичного значення, оскільки складають умови надання і користування картковим кредитом та не обумовлені самим кредитним договором. Такі документи не є частиною договору споживчого кредитування і не можуть бути застосовані судами при визнанні умов кредитування в частині порядку його повернення.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

25 травня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями

від 05 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві Бурлакову С. Ю.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 19 серпня 2019 року справу № 483/13/17 призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд установив, що 25 грудня 2011 року між товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Кредит» (далі - ТОВ «ОТП Кредит»), ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № , відповідно до якого «ОТП Кредит» надало відповідачці кредит у сумі 20 120 грн на споживчі цілі (придбання товару) на строк 24 місяці.

За умовами договору позичальник зобов`язувався повністю погасити кредитору суму отриманого кредиту та виконати усі інші встановлені договором зобов`язання не пізніше 25 грудня 2013 року. Сума отриманого кредиту погашається щомісяця в дату платежу та в розмірі, зазначеному в Графіку платежів (пункти 1.4.1, 1.4.2).

Згідно з пунктом 1.4.4 кредитного договору, проценти за користування кредитом сплачуються щомісячно одночасно з погашенням суми отриманого кредиту, виходячи з розміру процентної ставки, визначеної пунктом 1.1 даного договору.

Відповідно до пункту 1.4.5 договору, за обслуговування кредиту позичальник щомісяця одночасно з погашенням суми кредиту і процентами сплачує комісію, розмір якої визначений в графіку платежів.

Розділом 2 кредитного договору також було передбачено, що між ПАТ «ОТП Банк» (банк) та позичальником укладено договір про видачу та обслуговування міжнародної кредитної пластикової картки на підставі Правил користування кредитною краткою MasterCard, що розміщені на Інтернет сайті Банку та на умовах, викладених в цьому розділі.

Зокрема, сторони домовились, що банк відкриває відповідачці картковий рахунок у гривнях та випускає кредитну картку типу MasterCard Standart, а також виконує розрахункове обслуговування платіжних операцій, здійснених з використанням кредитної картки, її реквізитів чи без використання картки (пункт 2.2.1 договору).

В порядку, передбаченому угодою, банк надає позичальнику кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії до карткового рахунку у розмірі, що передбачений угодою, а позичальник приймає кредит і зобов`язується повернути суму кредиту на умовах, в строки та в порядку, що передбачені угодою.

Отримання, обслуговування та повернення кредиту позичальником відбувається через картковий рахунок.

Розмір кредитного ліміту складає 1 000 грн. В будь-який час строку дії цього договору Банк має право змінити розмір кредитного ліміту (зменшити чи збільшити) без зазначення причини такої зміни.

За умовами пункту 2.5 договору, строк дії кредитної лінії становить 3 роки з моменту підписання цього договору. Банк має право змінити (зменшити чи збільшити) в односторонньому порядку строк дії кредитної лінії.

Порядок здійснення платіжних операцій з використанням кредитної картки, а також порядок отримання кредиту регулюються чинним законодавством України, нормами міжнародної платіжної системи MasterCard Standart, цією угодою, Правилами, а також Тарифами Банку.

Строк дії картки та інші умови її обслуговування встановлюються Правилами.

За користування кредитом, в тому числі простроченим кредитом та овердрафтом банк нараховує проценти в розмірі, встановленому Тарифами банку та на дату укладання угоди розмір процентів становить 1,99 відсотків на місяць за операціями розрахунків карткою за товари та послуги та в мережі Інтернет та 2,99 відсотків на місяць за операціями зняття готівки в банкоматах та пунктах видачі готівки. У разі виникнення несанкціонованого овердрафту відсотки нараховуються від суми заборгованості 0,15 відсотків за день.

За користування кредитом, наданим держателю протягом розрахункового циклу, держателю встановлюється пільговий період користування кредитом. Тривалість пільгового періоду встановлюється Правилами, а процентна ставка впродовж пільгового періоду становить 0,01 відсотків річних.

За здійснення розрахункового обслуговування у відповідності до Умов угоди та цього договору банк стягує плату у розмірі, передбаченому Тарифами Банку.

Держатель зобов`язаний щомісяця погашати в повному обсязі суму мінімального платежу, розмір якого визначається в звіті-рахунку (пункт 2.11 договору).

Між ПАТ «ОТП Банк» (банк) та позичальником укладено договір про видачу та обслуговування міжнародної кредитної пластикової картки на підставі Правил користування кредитною краткою MasterCard, що розміщені на Інтернет сайті Банку, проте до матеріалів справи такі не додані.

22 грудня 2014 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір факторингу № 22/12/14/1-1, за умовами якого та відповідно до витягу з додатку № 1 до нього, ПАТ «ОТП Банк» передало належне йому право вимоги за кредитним договором від 25 грудня

2011 року № , укладеним з ОСОБА_1 . До позивача перейшли права та обов`язки кредитора за кредитним договором

№ .

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 протягом серпня 2012 - липня 2013 років систематично з використанням платіжної картки знімала кредитні кошті на загальну суму 22 283 грн 27 коп. та здійснювала погашення заборгованості до травня 2015 року, після чого припинила повернення позивачеві кредитних коштів.

Всього в рахунок виконання умов кредитного договору ОСОБА_1 сплачено 16 615 грн.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до положень частини другої статі 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви і доводи, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання)

(стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Відповідно до статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (факторинг) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Отже, проаналізувавши наведені норми закону та виходячи із встановлених у справі обставин, зокрема з того, що ОСОБА_1 протягом серпня 2012 - липня 2013 років з використанням платіжної картки зняла кредитних коштів на загальну суму 22 283 грн 27 коп. та в рахунок виконання умов кредитного договору сплатила 16 615 грн, здійснюючи періодичні платежі до травня 2015 року, після чого припинила повернення позивачеві кредитних коштів, у зв`язку з чим у неї перед банком виникла заборгованість, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог та стягнення заборгованості за кредитним договором.

При цьому апеляційний суд спростував доводи представника відповідача про те, що ОСОБА_1 внесла в рахунок погашення боргу за даним кредитним договором не 16 615 грн, а 19 715 грн і позивачем при здійсненні розрахунку не було враховано два платежі, проведення яких підтверджується квитанціями від 29 січня 2014 року на суму 2 100 грн та від 07 травня 2015 року на суму 1 000 грн, посилаючись на встановлені судом обставини, підтверджені наявними в матеріалах справи доказами, зокрема тим, що оплата від 29 січня 2014 року на суму 2 100 грн проведена не на картковий рахунок НОМЕР_2 , а на іншій рахунок - НОМЕР_3 , тобто не може бути зарахована у погашення заборгованості за кредитним договором № , а щодо платежу на 1 000 грн неможливо провести ідентифікацію внаслідок неналежної якості квитанції, неможливо встановити, що платіж було здійснено саме на погашення заборгованості за кредитним договором № .

Наведені у касаційній скарзі ОСОБА_1 доводи зводяться до незгоди з висновками апеляційного суду щодо встановлення обставин справи та тлумачення норм матеріального й процесуального права на свій розсуд, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки апеляційного суду, який їх обґрунтовано спростував. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

При цьому суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вказане, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що суд апеляційної інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, правильно застосував норми чинного законодавства України, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, а тому касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Так як суд касаційної інстанції дійшов висновку про залишення без змін рішення апеляційного суду, підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, відсутні.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 19 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: С. Ю. Бурлаков

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун