Справа № 344/6407/17
Провадження № 22-ц/4808/1067/19
Головуючий у 1 інстанції Антоняк Т.М.
Суддя-доповідач Мелінишин
У Х В А Л А

25 липня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі судді Мелінишин Г.П., ознайомившись із апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Аверкової Наталії Олександрівни на рішення Івано-Франківського міського суду в складі судді Антоняка Т.М., ухвалене 1 червня 2017 року у м. Івано-Франківську,

в с т а н о в и в:

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 1 червня 2017 року задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

17 липня 2019 року адвокат Аверкова Н.О. в інтересах ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подала апеляційну скаргу. Одночасно заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження з посиланням на те, що відповідач не був повідомлений про час та дату про розгляд справи, копію оскаржуваного рішення не отримував. Інтереси ОСОБА_1 представляв родич, який діяв всупереч його інтересам.

За правилами частини другої статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Як передбачено статтею 126 ЦПК України (у редакції, що діяла на час подання апеляційної скарги) право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Чинний ЦПК України обмежує дискреційні повноваження апеляційного суду стосовно часу поновлення строків на оскарження судового рішення.

З витребуваних матеріалів цивільної справи №344/6407/17 вбачається, що у травні 2017 року ОСОБА_2 звернулась в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини (а.с.1-3).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 25 травня 2017 року відкрито провадження у цій справі та призначено її до розгляду на 1 червня 2017 року о 10.30 год. При цьому копію вказаної ухвали надіслано відповідачу на адресу, зазначену в позовній заяві (а.с.9-10).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Враховуючи, що вказану справу вирішено судом відповідно до ЦПК України в редакції 2004 року, то саме норми цього закону повинні застосовуватися при вирішенні питання щодо обізнаності сторони про розгляд справи тощо, а питання відкриття провадження вирішує в порядку, передбаченому ЦПК України від 3 жовтня 2017 року.

За положеннями частини 1 статті 38 ЦПК України сторона, третя особа, особа, яка відповідно до закону захищає права, свободи чи інтереси інших осіб, а також заявники та інші заінтересовані особи в справах окремого провадження (крім справ про усиновлення) можуть брати участь у цивільній справі особисто або через представника.

Статтею 40 ЦПК передбачено, що представником у суді може бути адвокат або інша особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність і належно посвідчені повноваження на здійснення представництва в суді, за винятком осіб, визначених у статті 41 цього Кодексу. Одна й та сама особа не може бути одночасно представником іншої сторони, третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору або беруть участь у справі на другій стороні.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 42 ЦПК повноваження представників сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, мають бути посвідчені довіреністю фізичної особи.

Згідно статті 44 цього кодексу представник, який має повноваження на ведення справи в суді, може вчиняти від імені особи, яку він представляє, усі процесуальні дії, що їх має право вчиняти ця особа. Обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності.

Матеріалами справи підтверджується, що 1 червня 2017 року справу розглянуто за участі представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , який діяв на підставі довіреності від 11 вересня 2014 року. Зі змісту цієї довіреності вбачається, що відповідач уповноважив ОСОБА_3 бути його представником у судових органах України будь-якої ланки та правоохоронних органах, з усіма необхідними для того повноваженнями, які надано законом позивачу, відповідачу з питань пов`язаних із захистом його як майнових, так і особистих немайнових прав, в тому числі брати участь у судових засіданнях, визнавати повністю або частково позови, оскаржувати рішення (ухвали, постанови) суду та користуватися іншими процесуальними правами, що передбачені законом та пов`язані з цим. При цьому будь-яких застережень щодо обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії в ній не міститься (а.с.12, 13, 14, 16-17).

1 червня 2017 року представнику відповідача вручено вступну і резолютивну частину оскаржуваного рішення (а.с.15). Також, як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення копію цього рішення вручено ОСОБА_1 за довіреністю 27 червня 2017 року за адресою, що вказана в позовній заяві (а.с.20).

За змістом частини 5 статті 76 ЦПК України вручення судової повістки представникові особи, яка бере участь у справі, вважається врученням повістки і цій особі.

За таких обставин, враховуючи представництво інтересів ОСОБА_1 уповноваженою особою за довіреністю, яка не містила обмеження повноважень останнього, дія її не була припинена і така не була скасована, наведені в апеляційній скарзі доводи щодо необізнаності відповідача про розгляд справи не заслуговують на увагу.

При цьому суд також приймає до уваги, що цивільно-процесуальним законодавством не заборонено представництво інтересів близької особи.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Враховуючи те, що апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, доказів на підтвердження виникнення обставин непереборної сили, що стали перешкодою для подання апеляційної скарги апелянтом не надано, суд приходить до висновку, що у відкритті апеляційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 358, 389, 390 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Аверкової Наталії Олександрівни на рішення Івано-Франківського міського суду від 1 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя Г.П. Мелінишин