1Справа № 335/8393/18 2/335/247/2019
25 лютого 2019 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Рибалко Н.І., за участю секретаря судового засідання Мереуци М.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради в особі Відділу реєстрації фізичних осіб по Вознесенівському району Управління державної реєстрації фізичних осіб про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа: Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради в особі Відділу реєстрації фізичних осіб по Вознесенівському району Управління державної реєстрації фізичних осіб про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якому зазначила наступне.
19.12.2003 року між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб. За час шлюбу позивач та відповідач набули у спільну сумісну власність нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру АДРЕСА_1.
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20.10.2015 року у цивільній справі № 335/10034/15-ц шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано, рішення набрало законної сили 03.11.2015 року.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16.04.2018 року у цивільній справі №335/2870/18 в порядку поділу майна подружжя припинено право спільної сумісної власності подружжя на квартиру АДРЕСА_1 та право власності визнано за позивачем, ОСОБА_1

Посилаючись на те, що відповідач з реєстраційного обліку добровільно не знявся, фактично не мешкає в квартирі, позивач просить усунути перешкоди у користуванні квартирою шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_2.

Позивач надала суду заяву про проведення судового засідання у її відсутності, позов підтримує, просить задовольнити.

Відповідач у судове засідання повторно не зявилась, про час і місце судового засідання повідомлялась належним чином рекомендованими листами із повідомленнями. Однак, на адресу суду повернулися конверти із судовими повістками з відміткою поштового відділення на конвертах «за закінченням терміну зберігання», що свідчить про відмову відповідача від отримання судових повісток на поштовому відділенні. Причини неявки у судове засідання відповідач не повідомила, відзив не надала. Заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи її відсутності суду не надавала.

Представник третьої особи у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

За таких обставин, судом у судовому засіданні постановлено ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів на підставі статей 280, 281 ЦПК України.

Суд, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 19.12.2003 року між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб, актовий запис за №751, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії 1- ЖС№112866, виданим 19.12.2003 року відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції м Запоріжжя.

За час шлюбу, на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 26.07.2007 року відповідачем з ОСОБА_3, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрованого в реєстрі за №1870, позивач та відповідач набули у спільну сумісну власність нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20.10.2015 року у цивільній справі № 335/10034/15-ц шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано, рішення набрало законної сили 03.11.2015 року.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16.04.2018 року у цивільній справі №335/2870/18 в порядку поділу майна подружжя припинено право спільної сумісної власності подружжя на квартиру АДРЕСА_1 та право власності визнано за позивачем, ОСОБА_1

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно квартира за адресою: АДРЕСА_3, належить на праві приватної власності ОСОБА_1.

Як вбачається із матеріалів справи відповідач у квартирі не проживає.

Добровільно відповідач з реєстрації місця проживання не знімається, чим створює позивачеві перешкоди у здійсненні права власності, які зокрема полягають у тому, що він змушений нести додаткові витрати на оплату комунальних послуг.

Згідно з положеннями ст. ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Водночас відповідно до вимог ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права на користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

Виходячи з того, що Закон України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну із таких вимог: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права на користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

Як зазначено у постанові Верховного Суду України від 16.01. 2012 року у справі №6-57цс11, вирішення питання про зняття особи з реєстрації місця проживання залежить, зокрема від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України.

Відповідно до ст. 383 ЦК України власник має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і має право розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом.

Згідно ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З вимог ст. 16 ЦК України вбачається, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Захист цивільних прав шляхом позбавлення особи права користування квартирою належить судам.

Отже, належним способом захисту є позбавлення особи права на користування житловим приміщенням.

Таким чином, у судовому засіданні було встановлено, що відповідач в квартирі не проживає понад передбачені законодавством строки, чим чинить перешкоди власнику квартири позивачу у здійсненні нею права власності. У зв'язку з чим, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, шляхом позбавлення відповідача права користування квартирою.

Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору, що документально підтверджені у розмірі 704,80 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 4,11-13, 19, 259, 263, 265 , 279 274-279, 280-283 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради в особі Відділу реєстрації фізичних осіб по Вознесенівському району Управління державної реєстрації фізичних осіб про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити частково.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 права користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: . Запоріжжя, АДРЕСА_4.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 704,80 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п. 15.5 п.15 ч. 1 Розділу ХШ «Перехідні Положення» ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя: Н.І. Рибалко