Справа № 369/1080/19
Провадження №2-з/369/3/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.01.2019 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі головуючого судді Ковальчук Л.М., при секретарі Бугайовій М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до відкриття провадження,

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про забезпечення позову до предявлення позову, посилаючись на те, що вона має намір звернутися до суду за захистом своїх порушених прав з позовом до ОСОБА_2 про поділ в натурі жилого будинку, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, м. Боярка, вул. Тарасівська, 40, визнання права власності на Ѕ частину земельної ділянки та усунення від права на спадкування.

Звертаючись із заявою про забезпечення позову заявник просила накласти арешт на земельну ділянку в м. Боярка, вул. Тарасівська, 40, розміром 0,0937 га, з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, зареєстрованої в книзі за № 4247 від 19 листопада 2002 року, державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-КВ № 035503 виданий на підставі рішення виконкому боярської міської ради народних депутатів від 22.10.2001 року № 372/1 на імя ОСОБА_3; накласти арешт на житловий будинок в м. Боярка, вул. Тарасівська, 40, реєстраційний номер обєкта 224, загальною площею 94 кв. м., житловою 60,4 кв.м. з надвірними спорудами, зареєстрований за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 по Ѕ частині кожному.

Згідно вимог ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Як роз'яснено в п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до вимог п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи інших осіб; забороною вчиняти дії.

Згідно положень п. 6 зазначеної Постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов'язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

Слід зазначити, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

У відповідності до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 ЦПК України заходів забезпечення позову. Тобто, законодавець вказує лише на можливість, а не обов'язок суду забезпечити позов, при чому відповідно до вимог законодавства це можливо за умови, що з матеріалів справи чи самої заяви про забезпечення позову вбачається, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно п.п. 3,4 ч. 1 ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містити предмет позову і обґрунтування необхідності його забезпечення, а також захід забезпечення позову, який належить застосувати з обґрунтуванням його необхідності.

Проте заявником не надано належного обґрунтування обраного заходу забезпечення позову.

Пунктом 6 частини 1 статті 151 ЦПК України чітко передбачено, що заява про забезпечення позову повинна містити пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення.

Так, пропозиція заявника щодо зустрічного забезпечення, яка має бути зазначена у клопотанні про забезпечення позову, не може бути зведена лише до вказівки про відсутність підстави для застосування зустрічного забезпечення, оскільки можливість вжиття такого заходу забезпечення та його розмір залежать не від характеру вимоги, а від розміру можливих збитків, спричинених відповідачу забезпеченням позову. Концепцією нової редакції ЦПК України є конкретна пропозиція позивача виражена у клопотанні.

При цьому реалізація заходів зустрічного забезпечення є правом суду, а не його обовязком, за виключеннями, передбаченими частиною 3 статті 154 ЦПК України, в якій наведено випадки, коли суд зобовязаний застосувати зустрічне забезпечення.

Всупереч вищенаведеному, у заяві про забезпечення позову відсутні обґрунтування необхідності обраного заходу забезпечення позову, пропозиції заявника щодо застосування зустрічного забезпечення відповідно до вимог ст. 154 ЦПК України.

Так, наявність або відсутність підстав для застосування ст. 154 ЦПК України визначається виключно судом на підставі наданих йому пропозицій та доказів.

Водночас, відповідно до ч.9 ст. 153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог ст. 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що подану заяву про забезпечення позову слід повернути заявнику.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 151, 153, 259-261 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до відкриття провадження відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в 15-денний строк з дня винесення ухвали.

Суддя Л.М. Ковальчук