Справа № 375/1689/19
Провадження № 2/375/599/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.11.2019 Рокитнянський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді - Литвина О.В.

при секретарі - Головановій В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі № 2 приміщення суду в смт. Рокитне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - орган опіки та піклування Рокитнянської районної державної адміністрації Київської області

про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, звернувшись до суду із даним позовом, просить позбавити відповідача ОСОБА_2 батьківських прав відносно їх спільних малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обгрунтування свого позову посилається на те, що вона з ОСОБА_2 перебувала в шлюбі з 04.08.2007, який розірвано рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 17.09.2018.

Від шлюбу вони мають дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 01.02.2019 з відповідача на її користь було стягнуто аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частки всіх видів його доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24.09.2018 і до досягнення старшою дитиною повноліття.

Діти проживають з нею, а саме у будинку її батьків, що в АДРЕСА_1 .

Відповідач ухиляється від своїх батьківських обов"язків, не приймає участі у їх вихованні та догляді, що підтверджується довідкою № 12 від 30.05.2019 Рокитнянської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів в тім, що батько дітей ОСОБА_2 протягом навчального року не цікавився життям та навчанням дочки ОСОБА_6 , яка навчається у третьому класі, та не приділяє належної уваги її вихованню. Жодного разу не відвідував школу, не брав участі у батьківських зборах, не спілкувався із вчителями.

Крім того, згідно довідки Рокитнянського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області № 9381 від 17.07.2019 ОСОБА_7 не сплачує аліменти на утримання дітей та має заборгованість по аліментах з вересня 2018 по 01.06.2019 в розмірі 20054 грн.

Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення відповідача від виконання батьківських обовязків і що підтверджує відсутність у нього серйозного ставлення до своїх батьківських обов"язків.

Позивач в судовому засіданні свої вимоги підтримала за викладених у позові обставин і підстав та пояснила, що з дня їх з відповідачем розлучення відповідач не допомагає, не цікавиться дітьми. Вона не налаштовує дітей проти батька, не заперечує, щоб він бачився з дітьми. Також вона не заперечує, щоб відповідач забирав дочку із школи, а сина із садочка. Додому вона забороняє відповідачу брати дітей, оскільки там він не проводить з ними час, а залишає на свою матір. Діти залишаються без нагляду. Був випадок у грудні минулого року, коли захворіла донька, яка три дні просила батька подзвонити до мами або дідуся, оскільки її було погано, однак відповідач цього не зробив і, як наслідок, її з донькою було госпіталізовано до лікарні з діагнозом - обструктивний бронхіт. З того часу вона відповідачу дітей більше не дає. Вона не заперечує, щоб відповідач бачився з дітьми, але у неї дома та у її присутності.

З грудня відповідач матеріальну допомогу на утримання дітей не надає. Вона зверталася до відповідача, він сказав: "У Вас грошей багато - купите".

Відповідач позов не визнав та пояснив, що коли було засідання органу опіки та піклування, мати позивача сама підтвердила той факт, що вона дала хворих дітей на три дні. Вона дала хворих дітей і забрала їх хворих. Він приходив до сина на свято у садочок, однак йому не дали з ним поспілкуватися та сфотографуватися. Бачитися з дітьми йому не дають і позивач жодного разу не зверталася до нього за допомогою. Аліменти він не сплачував, оскільки тимчасово не працював. З приводу вирішення питанння про побачення з дітьми він не хотів звертатися до суду, оскільки вважав, що питання вирішиться само по собі та не бажав виносити все на люди. Він приходив до дитини у школу, але мати за це її сварить і він перестав ходити, щоб мати її не сварила.

Представник третьої особи ОСОБА_9 позов не підтримала та пояснила, що питання про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 виносилося на засідання комісії з питань захисту прав дитини двічі. На перше засідання комісії у зв"язку із зайнятістю матері прийшла бабуся дітей, яка пояснила, що вони не заперечують батькові бачитися з дітьми. Комісія мала розмову з батьком про те, що він зробив, щоб бачитися з дітьми, чому він не звернувся до них за допомогою, на що він пояснив, що йому було незручно залучати третіх осіб та думав, що мама заспокоїться і надасть дітей.

Коли комісія заслухала обидві сторони, то прийшла до висновку, що відсутні явні підстави розлучити батька з дітьми, оскільки він не зловживає алкогольними напоями, працевлаштований, хоче бачитися з дітьми і позбавлення батьківських прав є крайньою мірою.

Крім того, мати пояснила, що з боку батька до дітей агресивного поводження ніколи не було.

Батько писав до комісії заяву про встановленні днів побачення з дітьми, але йому було відмовлено до прийняття рішення судом.

Заслухавши пояснення сторін та третьої особи, свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України, з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Судом встановлено, що сторони спору перебували у шлюбі від якого мають двох малолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями свідоцтв про їх народження.

Шлюб сторін розірвано рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 17.09.2018.

Після розірвання шлюбу сторони проживають окремо. Діти проживають разом з позивачем в АДРЕСА_1 і що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов від 12.06.2019 та довідкою Рокитнянської селищної ради Київської області від 30.05.2019.

Відповідач належним чином не утримує дітей і про що свідчить заборгованість по аліментах станом на 01.06.2019 в сумі 20054.00 грн.

Не приймає відповідач і належної участі у вихованні дітей і про що свідчить довідка № 12 від 30.05.2019 Рокитнянської ЗОШ І-ІІІ ступенів № 1 в тім, що він жодного разу не відвідував школу, де навчається його дочка, не брав участі у батьківських зборах, не спілкувався з вчителями.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Аналогічні положення містяться у ст. 19 ЦК України, за якими суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

За вимогами ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до положень статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 81 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

Згідно ст.83 ЦК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов`язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині подання ними доказів та заяви клопотань.

З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду спору по суті.

Судом встановлено, що правовідносини, які склалися між сторонами стосуються сімейних правових відносин та мають регулюватися положеннями глав 13 та 15 Сімейного кодексу України.

У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Пунктом 2 частини 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують , та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

З огляду на отриманні у справі докази слід констатувати, що відповідач протягом року не виконує всіх необхідних батьківських обовязків щодо своїх дітей. Наразі, суд переконаний, що цьому сприяли певні обєктивні та субєктивні причини і що в певній мірі це є наслідком особистих відносин сторін спору і що підтвердила сама позивач, яка пояснила суду, що забороняє відповідачу бачитися з дітьми поза місцем їх проживання та категорично налаштована позбавити його батьківських прав щодо дітей, незважаючи, що її рідні, а саме мама, яка свідчила в суді ( ОСОБА_12 ), не вбачає підстав для позбавлення відповідача батьківських прав.

Не вбачає підстав для позбавлення відповідача батьківських прав і орган опіки та піклування і що вбачається із його висновку від 07.11.2019.

Доводи позивача спростовуються показаннями свідків, які стверджують про те, що діти люблять свого батька і останній приїзджав та забирав їх до себе.

Відповідно до положень пункту 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

При вирішенні даного спору суд враховує також положення Конвенції про права дитини. У преамбулі до Конвенції зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком).

За приписами частини та другої першої статті 9 Конвенції Держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору.

За викладеного суд прийшов до висновку, що позивач не довела та не надала суду доказів, в чому полягає захист інтересів дітей шляхом позбавлення їх батька по відношенню до них батьківських прав, а тому позбавлення батьківських прав у даному випадку є недоцільним і в тому числі з огляду на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, на переконання суду застосовувати не можна.

Позов таким чином задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись положеннями Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», Декларації прав дитини, Конвенції про права дитини, ст. 164 -167 СК України, ст.ст. 5-13, 76-83, 89, 141, 142, 258-259, 263-265, 273 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - орган опіки та піклування Рокитнянської районної державної адміністрації Київської області про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання на протязі тридцяти днів з дня складення повного судового рішення апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Рокитнянський районний суд Київської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Повне рішення виготовлено 21.11.2019.

Суддя О.В. Литвин

Рішення набуло законної сили "_____"_______________20___ року