Постанова

Іменем України

11 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 592/9219/16-ц

провадження № 61-16300св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Осіяна О. М.,

учасники справи:

позивач - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 08 листопада 2016 року у складі судді Косолап М. М. та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 13 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Хвостика С. Г., Собини О. І., Левченко Т. А.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2016 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 (далі - ПНКМНО ОСОБА_2 ) звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява обґрунтована тим, що нею, як приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, 28 квітня 2016 року було зареєстровано право власності за ПАТ «Дельта Банк» на квартиру АДРЕСА_1 . Вказані дії відповідали законодавству України та були законними і правомірними.

ОСОБА_1 подав скаргу до Головного територіального управління юстиції у м. Києві. У своїх поясненнях вона обґрунтувала правомірність та законність її дій. Проте її обурив той факт, що відповідач у своїй скарзі зазначав недостовірні та такі, що порушують особисті немайнові права на інформацію відомості, а саме: «Звертаю увагу на ту обставину, що нотаріус ОСОБА_2 неодноразово вчиняла дії щодо перереєстрації права власності, про що свідчить низка судових рішень».

Разом із тим, будь-яких судових рішень щодо протиправності чи незаконності її дій ніколи не було. Факт поширення недостовірної інформації підтверджується скаргою відповідача.

Вказувала, що їй завдано моральну шкоду приниженням її честі, гідності та ділової репутації, оскільки в даному випадку мало місце порушення її прав - порушення конституційного права на повагу до честі, гідності та ділової репутації, яке закріплене в преамбулі Загальної декларації прав людини, гарантоване статтею 28 Конституції України та статтями 270, 297, 299 ЦК України.

Враховуючи вищевикладене просила суд визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ПНКМНО ОСОБА_2 , інформацію, поширену ОСОБА_1 шляхом оприлюднення в скарзі до Головного територіального управління юстиції у м. Києві, а саме: «Звертаю увагу на ту обставину, що нотаріус ОСОБА_2 неодноразово вчиняла протиправні дії щодо перереєстрації права власності, про що свідчить низка судових рішень»; зобов`язати ОСОБА_1 повідомити Головне територіальне управління юстиції у м. Києві про ухвалене у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про захист честі, гідності та ділової репутації та стягнення моральної шкоди рішення суду протягом місяця з дня набрання рішенням законної сили; стягнути з ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 100 000 грн.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 08 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 13 грудня 2016 року, у задоволенні позову ПНКМНО ОСОБА_2 відмовлено.

Судові рішення судів попередніх інстанцій мотивовано тим, що висловлені судження ОСОБА_1 , які оспорює ПНКМНО ОСОБА_2 , є оціночними, а тому відсутні правові підстави для задоволення вказаного позову, оскільки відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у січні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПНКМНО ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить судові рішення судів попередніх інстанцій скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 лютого 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання заперечень на касаційну скаргу.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У березні 2018 року справу передано Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ до Верховного Суду.

Відповідно до розпорядження в. о. керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 06 червня 2019 року № 616/0/226-19 та протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що вона не заперечує проти права відповідача подавати скарги до Міністерства юстиції України, Головного територіального управління юстиції у Київській області або до інших компетентних органів з приводу перевірки законності її дій, як нотаріуса, щодо реєстрації 28 квітня 2016 року права власності на його квартиру за ПАТ «Дельта Банк», проте ОСОБА_1 не має права вказувати в таких заявах недостовірну інформацію, яка не стосується предмета оскарження, та видавати її за встановлені судовими рішеннями факти, тобто поширювати неправдиву інформацію, яка порушує ділову репутацію особи, її честь та гідність.

Зазначаючи у скарзі, «що нотаріус ОСОБА_2 неодноразово вчиняла протиправні дії щодо перереєстрації права власності, про що свідчить низька судових рішень», ОСОБА_1 намагався шляхом зловживання своїм цивільним правом на оскарження формувати перед контролюючим органом негативну думку про некомпетентність нотаріуса, спотворити її ділову репутацію, створити передумови анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю.

Таким чином, незважаючи на встановлення судами всіх складових частин вчиненого відповідачем порушення честі, гідності та ділової репутації, суди не застосували статті 3, 28, частину четверту статті 32 Конституції України, які гарантують кожному право на судовий захист шляхом спростування відносно себе недостовірної інформації.

Заперечення сторонами на касаційну скаргу не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

28 квітня 2016 року ПНКМНО ОСОБА_2 зареєструвала право власності за ПАТ «Дельта Банк» на квартиру АДРЕСА_1 , яка раніше належала ОСОБА_1 , але відповідно до рішення Апеляційного суду Сумської області від 25 грудня 2015 року в рахунок погашення кредитного боргу ПП «Клімат - С» було звернуто стягнення на вказану квартиру, як предмет іпотеки, шляхом визнання права власності на це жиле приміщення за ПАТ «Дельта Банк».

ОСОБА_1 подав скаргу до Головного територіального управління юстиції у м. Києві для захисту своїх прав, оскільки вважав вказані дії нотаріуса протиправними з огляду на те, що на момент реєстрації права власності на спірне житло за ПАТ «Дельта Банк» в рамках розгляду його позову до цього банку про визнання укладеного ним іпотечного договору припиненим у зв`язку із повним виконанням основного зобов`язання, Ковпаківський районний суд м. Суми забезпечив цей позов і наклав арешт на квартиру АДРЕСА_2 , винісши 19 квітня 2016 року відомості про цей арешт до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Серед інших відомостей у скарзі відповідач вказав також інформацію з таким текстом: «Звертаю увагу на ту обставину, що нотаріус ОСОБА_2 неодноразово вчиняла протиправні дії щодо перереєстрації права власності, про що свідчить низка судових рішень».

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ПНКМНО ОСОБА_2 .підлягає залишенню без задоволення.

Встановлено й вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржувані судові рішення є законними і обґрунтованими та підстав для їх скасування немає.

Відповідно до статті 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Згідно зі статтею 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь та гідність інших людей.

Кожен має право на свободу вираження поглядів в розумінні статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Відповідно до частини першої статті 302 ЦК України фізична особа має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію.

Згідно з частиною першою статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Відповідно до частини першої статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

У пунктах 1, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що беручи до уваги положення статей 32, 34 Конституції України, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Європейський суд з прав людини, практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права в Україні, неодноразово наголошував, зокрема у рішенні від 28 березня 2013 року у справі «Нова газета » та Бородянський проти Росії» («Nova Gazeta and Borodyansky v. Russia», заява № 14087/08), що втручання в свободу вираження власних думок та поглядів порушує свободу висловлення думки в трьох випадках: якщо воно здійснено не на підставі закону, якщо воно не переслідує допустимої мети або якщо воно порушує баланс між метою, заради якої здійснено втручання, і свободою вираження думки.

Європейський суд із прав людини також підтвердив, що правдивість оціночних суджень не припускає можливості доказування, і оціночні судження дійсно слід відрізняти від фактів, існування яких може бути підтверджене та виділив три можливі варіанти фундаменту, на якому можна побудувати свою оцінку: 1) факти, що вважаються загальновідомими; 2) підтвердження висловлювання яким-небудь джерелом; 3) посилання на незалежне дослідження.

Таким чином, фактичні твердження та оціночні судження є різними поняттями, а розмежування цих термінів лежить в основі захисту права на честь та гідність як особистих немайнових прав.

У частині другій статті 30 Закону України «Про інформацію» визначено, що оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, згідно зі статтею 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суду слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Що ж стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати, і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 07 липня 1986 року у справі «Лінгенс проти Австрії» («Lingens v. Austria»)).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку, що ПНКМНО ОСОБА_2 , будучи надавачем публічних послуг, є публічною особою, а скарга ОСОБА_1 , адресована Головному територіальному управлінню юстиції у Київській області, направлена на реалізацію права гарантованого статтею 40 Конституції України і містить оціночні судження, його суб`єктивні думки та переконання щодо діяльності ОСОБА_2 як приватного нотаріуса (публічної особи) для відповідного реагування, інформація, що викладена в цій скарзі, є виключно узагальненою суб`єктивною критичною думкою та переконанням відповідача про незаконність дій останньої і не містить конкретних об`єктивних фактів, які можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності, зокрема і фраза: «Звертаю увагу на ту обставину, що нотаріус ОСОБА_2 неодноразово вчиняла протиправні дії щодо перереєстрації права власності, про що свідчить низка судових рішень».

Таким чином, судами не встановлено фактів, які б доводили, що викладена в скарзі ОСОБА_1 інформація щодо публічної особи, якою є позивач, є мотивованими цілеспрямованими діями з метою принизити честь, гідність та ділову репутацію ПНКМНО ОСОБА_2

Доводи касаційної скарги в їх сукупності зводяться до незгоди із висновками судів попередніх інстанцій, невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин. Такі доводи оцінені судом першої інстанції, були предметом перегляду судом апеляційної інстанції та не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 08 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 13 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Н. Ю. Сакара

О. В. Білоконь

О. М. Осіян