Справа № 361/5017/19
Провадження № 2/361/2932/19
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

/заочне/

20 листопада 2019 року Броварський міськрайонний суд Київської області у складі головуючого судді Селезньової Т.В., при секретарі Яблонській В.І., з участю представника позивача Андрійченка В.М. , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бровари цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

Позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карток № б/н, укладеною 17.12.2014р., в сумі 16180,08 грн., в тому числі заборгованість за кредитом 4109,93 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 3296,39грн., заборгованість за пенею та комісією 8009,50 грн. та штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди 764,26грн., мотивуючи тим, що відповідно до укладеної Генеральної угоди договору № б/н від 17.12.2014р. між банком і ОСОБА_2 , відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється у наступному порядку:починаючи з 1 по 25 число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти (щомісячний платіж для погашення заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua/rules, складає між ним та банком Кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. Позивач свої зобов`язання виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості , відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, тому має невиконані грошові зобов`язання у вказаному у розрахунку розмірі.

Відповідач повторно (неодноразово) не явився в судове засідання; був повідомлений належним чином, шляхом направлення йому рекомендованих листів за адресою його зареєстрованого місця проживання, яке збігається з зазначеним ним у заяві анкеті на видачу кредиту, відзив на позов не подав. Від відповідача не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, і він не повідомив про причини неявки.

Позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутності і про згоду на ухвалення заочного рішення. Суд, прийнявши всі заходи по виклику відповідача, ухвалив розглянути справу заочно, згідно ст.223 та ст.280 ЦПК України.

Судом встановлено, що 03.10.2013р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений кредитний договір б/н з ОСОБА_2 , згідно з умовами якого остання отримала платіжну кредитну картку, на яку їй був відкритий кредитний ліміт, шляхом підписання анкети-заяви № б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку.

Заява підписана відповідачем, тому розглядається судом як письмовий доказ і як дотримання письмової форми укладеного між сторонами договору та виникнення між сторонами певних правовідносин, обумовлених зафіксованими у даній заяві умовами. У заяві міститься інформація про особисті дані відповідача, контактна та інша необхідна інформація. В даній заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами.

У подальшому, з метою створення сприятливих умов для виконання ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором № б/н від 03.10.2013р. між відповідачем та ПАТ КБ «Приватбанк» 17.12.2014р. укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт, відповідно до умов якої банк зобов`язався зменшити розмір заборгованості за вказаним кредитним договором, зокрема: по відсоткам, комісії та штрафу. І в даній генеральній угоді сторони домовилися, що заборгованість за договором № SAMDN9105 від 03.10.2013р. станом на момент підписання генеральної угоди становить 4971,56грн. Дата остаточного погашення заборгованості 31.12.2016р. З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаною угодою ОСОБА_2 зобов`язалася сплатити в день підписання Генеральної угоди 500 грн. (п.п.1.1.1, 1.1.2, 1.1.3, п.1.2 п. 1 Генеральної угоди).

Пунктом 2.1. Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт від 17.12.2014р. визначено, що банк надає позичальнику строковий кредит в сумі 4471,56грн. строком на 24 місяці з 17.12.2014р. по 31.12.2016р. шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі в сумі 4471,56грн. в обмін на зобов`язання позичальника повернути кредиту, сплатити проценти в розмірі 1,5% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Оплата заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з 1 до 25 числа кожного місяця позичальник сплачує банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 223,76грн. для погашення заборгованості по кредиту, яка складається із заборгованості за кредитом, процентів, а також інших витрат відповідно до Умов і правил. Дата останнього погашення заборгованості має бути здійснена не пізніше 31.12.2016р.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.638 ЦК України - істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Аналізуючи надану позивачем генеральну угоду, суд робить висновок, що вона відповідає встановленій законом письмовій формі договору кредиту: угода підписана обома сторонами, в ній зафіксовані всі істотні умови договору (сума кредиту, строк повернення, порядок і строки платежів, розмір відсоткової ставки і порядок сплати процентів, наслідки прострочення позичальника у вигляді неустойки).

Таким чином, позивач довів, що договір кредиту є укладеним, і з нього для сторін виникли відповідні права та обов`язки.

Підписанням даної Генеральної угоди позичальник підтвердив отримання кредитних коштів (наявність отриманих і не повернутих кредитних коштів, розмір яких визначено внаслідок реструктуризації існуючого боргу позичальника, визнаного ним).

З наданих доказів, а саме з Генеральної Угоди, виписки по рахунку та розрахунку заборгованості встановлено, що позивач свої зобов`язання за договором виконав. Відповідач не подав заперечень проти цього і не оспорив генеральну угоду та отримання кредиту і наявності на день укладення угоди заборгованості по кредиту у вказаному розмірі. На даний час за позичальником рахується заборгованість по платежам згідно умов генеральної угоди у вказаній у розрахунку сумі.

Таким чином , відповідач є боржником, що прострочив виконання грошового зобов`язання, що виникло у нього на підставі укладеного договору.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Враховуючи, що відповідач, підписавши Генеральну угоду, фактично погодився з викладеними у ній умовами, отримав кредитні кошти на відкритий йому картковий рахунок, використав кошти і їх не повернув, тобто не виконав грошового зобов`язання по поверненню фактично отриманої суми кредитних коштів, - то є підстави для стягнення з відповідача-позичальника наявної заборгованості по кредиту. Позивач, як сторона договору, що виконала свої зобов`язання, має право вимагати стягнення з боржника заборгованості в межах обумовлених договором і невиконаних ним грошових зобов`язань.

Стягненню з відповідача на користь позивача за даним договором підлягають такі суми:

Згідно з наданим позивачем розрахунком, заборгованість ОСОБА_2 за вказаним кредитним договором на 20.06.2019р. становить 16180,08грн і складається із: заборгованості за тілом кредиту - 4109,93грн., заборгованості за процентами - 3296,39грн., нараховано комісію - 8009,50грн.; а також штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної Угоди - 764,26грн.

Відповідач не оспорив умови договору, зокрема, щодо порядку та умов кредитування, процентної ставки, порядку і підстав нарахування неустойки. Відповідач не оспорив дані розрахунки, не подав доказів на їх спростування повне або часткове. Дані розрахунки ( в частині заборгованості по кредиту, процентам і штрафу) виконані у відповідності до умов договору, і оскільки вони не оспорюються відповідачем, то вони судом приймаються як достовірні і як такі, що здійснені позивачем у відповідності до умов укладеного між сторонами договору, з якого виник даний спір.

Щодо стягнення неустойки, то суд виходить з наступного:

Згідно ч.1 ст..611 ЦК - у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені умовами договору або законом, зокрема сплата неустойки (п.3). Згідно ст.549 ЦК - неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума чи інше майно, котре боржник зобов`язаний передати кредитору у випадку порушення боржником зобов`язання; пенею є неустойка, яка обчислюється в процентах від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ст..550 ЦК право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, спричинених невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Пунктом 2.2 Генеральної угоди передбачено, що у разі порушення позичальником строків погашення заборгованості, передбачених даною угодою, більш ніж на 31 день, позичальник сплачує банку штраф у розмірі 764,26 грн.

Таким чином, позивач має право вимагати від відповідача як від сторони, що прострочила зобов`язання, сплати штрафу, передбаченого договором. Умови договору в даній частині не суперечать закону, що передбачає неустойку як засіб забезпечення зобов`язання.

Згідно наданому розрахунку відповідачу нарахований штраф у розмірі 764,26 грн. Розрахунок штрафу проведений в межах компетенції, у відповідності до умов договору, не суперечить закону, не оспорюється відповідачем, судом приймається як достовірний.

Відповідач не представив суду наявності у нього підстав для звільнення від даної неустойки, факт прострочення грошових зобов`язань за даним договором є достатнім доказом того, що умови договору не виконані з вини позичальника, і достатньою підставою для нарахування штрафу - у відповідності до умов підписаного позичальником договору. Позовні вимоги в цій частині обґрунтовані, доведені і підлягають задоволенню.

Щодо стягнення пені, нарахованої позивачем, то суд не вбачає підстав для її стягнення, виходячи з наступного:

Генеральною угодою, підписаною сторонами, даний вид неустойки не передбачений.

У п. 2.8 Генеральної угоди зазначено, що при порушенні позичальником обов`язків щодо погашення кредиту, Позичальник сплачує банку пеню, розмір якої вказаний в Умовах та правилах за кожен день прострочення.

Позивач як на підставу для нарахування пені, послався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які надані суду у роздрукованому вигляді, і які розміщені на сайті: https://privatbank.ua/rules/ - які позивач вважає як невід`ємні частини укладеного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме дані Умови та Правила були надані відповідачу для ознайомлення під час підписання договору, і що відповідач, підписуючи договір, погодилась саме на такі умови застосування неустойки (пені), які викладені у наданому позивачем Витягу. Наданий позивачем Витяг не містить підпису позичальника, і ніяких інших належних доказів на підтвердження того, що позичальник підписав договір саме на таких умовах, позивач суду не надав.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо не встановлено, що саме такі умови були підписані позичальником.

В постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) зазначено, що роздруківка із сайту належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили при укладенні договору (генеральної угоди) відповідальність у вигляді нарахування пені за порушення термінів виконання договірних зобов`язань на тих умовах, які зараз пропонує позивач.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 03.07.2019р. у справі № 342/180/17.

Таким чином відсутні підстави в межах даної справи і виходячи з наданих доказів - для стягнення з відповідача пені, передбаченої Умовами та правилами надання банківських послуг, не підписаними позичальником, і яка не була передбачена укладеним між сторонами договором.

Позивач посилається на те, що з відповідачем був укладений договір приєднання. З цього приводу суд робить такі висновки:

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Разом з тим, вказані приписи закону не виключають вимоги щодо обов`язкової письмової форми договору кредиту і відповідно дотримання письмової форми щодо всіх істотних його умов.

Частинами 1 та 3 статті 509 ЦК визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно приписів статті 1055 ЦК України кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Тому всі умови договору кредиту, які не підтверджені письмовою формою договору і які не підписані позичальником, є нікчемними і до уваги не беруться.

Згідно ст.14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Згідност.81 ЦПК - к ожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.89 ЦПК - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відмовляючи в цій частині позовних вимог, суд виходить з того, що позивач не довів наявності підстав для стягнення з відповідача пені, вказаної ним і передбаченої Умовами та правилами надання банківських послуг.

Згідно ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Позивачем сплачено 1921 грн. Позов задоволено на 50%. Тому відшкодуванню підлягають судові витрати на 50%, що становить 960,50грн.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 526, 549, 550, 611, 613,615, 627, 629, 631, 638,639, 1048, 1054 ЦК України, ст.ст. 12,13, 81, 141, 259, 263-265, 280-284 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково;

стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (м. Київ, вул. Грушевського, 1-д, ідентифікаційний код 14360570) за Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карток № б/н, укладеною 17.12.2014р., заборгованість за кредитом 4109,93грн., заборгованість за відсотками 3296,39грн., штраф 764,26грн., всього 8170,58грн., і судові витрати 960,50грн., всього стягнути 9131,08 грн. (дев?ять тисяч сто тридцять одна гривня 08 копійок);

в іншій частині в позові відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку він може подати протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Якщо повне заочне рішення не буде вручене відповідачу у день його складення, він має право на поновлення пропущеного строку - якщо така заява подана ним протягом двадцяти днів з дня вручення йому копії повного заочного рішення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його складення. Якщо рішення не буде вручене у день його складення, то позивач має право на поновлення пропущеного строку - якщо апеляційна скарга буде ним подана протягом 30 днів з дня вручення копії повного заочного рішення.

Рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення та/або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне рішення виготовлено 21.11.2019 року.

Суддя Т.В. Селезньова