Номер провадження: 22-ц/813/6122/19
Номер справи місцевого суду: 522/3423/17
Головуючий у першій інстанції Бондар В. Я.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.11.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Комлевої О.С., Сегеди С.М.,

За участю секретаря судового засідання: Ткачука В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргуГоловного управління державної казначейської служби України в Одеській області на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 квітня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Портофранківського Відділення поліції Приморського Відділу поліції ГУНП України в Одеській області, Приморського відділу поліції ГУНП України в Одеській області, Головного управління Національної поліції України в Одеській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про стягнення матеріальної та моральної шкоди та судових витрат,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2017 року, ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Портофранківського Відділення поліції Приморського Відділу поліції ГУНП України в Одеській області (далі - Портофранківське ВП Приморського ВП ГУНП України в Одеській області), Приморського відділу поліції ГУНП України в Одеській області, Головного управління Національної поліції України в Одеській області (далі ГУНП в Одеській області), Головного управління Державної казначейської служби України (ГУ ДКСУ), в якому просила суд:

- стягнути з ГУНП в Одеській області за рахунок коштів Портофранківського ВП Приморського ВП ГУНП України в Одеській області на її користь завдану матеріальну шкоду у розмірі 72,40 грн., шляхом безспірного списання коштів ГУ ДКСУ в Одеській області;

- стягнути з ГУНП в Одеській області за рахунок коштів Портофранківського ВП Приморського ВП ГУНП України в Одеській області на її користь моральну шкоду в розмірі 50000 грн., шляхом безспірного списання ГУ ДКСУ в Одеській області з рахунків ГУНП в Одеській області;

- стягнути з ГУНП в Одеській області за рахунок коштів Портофранківського ВП Приморського ВП ГУНП України в Одеській області на її користь понесені нею витрати на транспорт, шляхом безспірного списання ГУ ДКСУ в Одеській області з рахунків ГУНП в Одеській області.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 24 квітня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до Портофранківського Відділення поліції Приморського Відділу поліції ГУНП України в Одеській області, Приморського відділу поліції ГУНП України в Одеській області, Головного управління Національної поліції України в Одеській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про стягнення матеріальної та моральної шкоди та судових витрат задоволено частково.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) моральну шкоду в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) судові витрати у розмірі 549 (п`ятсот сорок дев`ять) гривень 55 копійок за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, Головне управління державної казначейської служби України в Одеській області подало до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 квітня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

01.08.2019 року до суду апеляційної інстанції від Головного управління національної поліції в Одеській області надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач посилаючись на не законність та не обгрунтованість оскаржуваного рішення просив його скасувати та ухвалити нове рішення, в якому у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

В судове засідання, призначене на 14.11.2019 року, сторони не з`явилися, про розгляд справи були повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам не відповідає, з огляду на таке.

Так, судом встановлено, що 11.05.2016 року ОСОБА_1 у телефонному режимі повідомила за номером «102» про вчинення кримінального правопорушення начальнику Центру безкоштовної вторинної допомоги та начальнику відділу і продублювала це повідомлення письмовою заявою до Портофранківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області. Проте, працівники Портофранківського ВП відомості за заявою ОСОБА_1 від 11.05.2016 оку до Єдиного реєстру досудових розслідувань не внесли.

ОСОБА_1 не погоджуючись з такою бездіяльності працівників Портофранківського ВП подала скаргу до Приморського районного суду м. Одеси.

В результаті розгляду скарги ОСОБА_1 ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 13.07.2016 року було зобов`язано посадових осіб Портофранківського ВП Приморського ВП ГУНП України в Одеській області, уповноважених на прийняття та реєстрацію заяв та повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення, виконати вимоги ст. 214 КПК України щодо розгляду заяви ОСОБА_1 вх. №11105 від 21.06.2016 року про вчинення злочинів.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовної заяви ОСОБА_1 , районний суд виходив з того, що позивачеві завдано моральних страждань та втрат немайнового характеру внаслідок протиправної бездіяльності відповідача, яка проявляється у невнесенні посадовими особами Портофранківського ВП Приморського ВП ГУНП України в Одеській області відомостей до ЄРДР, а тому позивач має право на відшкодування моральної шкоди.

Апеляційний суд не погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Статтею 1167 ЦК України передбачені підстави відповідальності за завдану моральну шкоду, згідно якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до положень даної статті, компенсація моральної шкоди здійснюється за наявності всіх загальних умов відповідальності за завдання шкоди, а саме: протиправної поведінки, моральної шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою та вини заподіювача.

Положеннями ст.56 Конституції України передбачено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадових і службових осіб органів державної влади або місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень.

Стаття 16 ЦК України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Так, у відповідності до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

За змістом п.п. 3,4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.95 р. під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Так, у позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що у відношенні неї сфальсифіковані матеріали кримінальної справи, оскільки саме в неї були викрадені кошти та документи. Коли позивач подала заяву до Портофранкіфвського відділу поліції про скоєння злочину, її заяву не було розглянуто. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси було зобов`язано слідчих Портофранківського ВП розглянути заяву позивача про вчинення кримінального правопорушення. У зв`язку з такими діями працівників Портофранківського ВП позивач понесла витрати на проїзд, участь у засіданнях. Моральну шкоду, що виразилась у витраті сил для відновлення своїх порушених прав, проведення по 6 годин в транспорті та зміні організації життя, ОСОБА_1 оцінює у 50000 грн.

Однак апеляційний суд не може погодитися із такими доводами апелянта щодо стягнення на її користь моральної шкоди, з огляду на наступне.

У відповідності до ст.ст. 1173, 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, а також посадовою або службовою особою вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів, а також вини цієї посадової або службової особи.

Фактичною підставою для застосування вказаного виду відповідальності є наявність в діях особи складу цивільного правопорушення, складові якого у сукупності надають право на відшкодування завданої шкоди (шкода, протиправна поведінка, причинно-наслідковий зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою).

При цьому сам факт неприйняття посадовими особами Портофранківського ВП Приморського ВП ГУНП України в Одеській області процесуального рішення про внесення відомостей до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення не може свідчити про завдану позивачу шкоду та про наявність підстав для її відшкодування, враховуючи, що права та інтереси позивача були поновлені.

Таких правових позицій дотримується Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 10 липня 2019 року, справа № 522/3429/17, провадження № 61-28015св18.

З огляду на викладене, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідачів, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідачів та заподіяною шкодою.

Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів на підтвердження наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями заподіювачів та шкодою, на яку посилається позивач.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що позивач не надала суду достатніх і допустимих доказів на підтвердження завдання їй неправомірними діями співробітників Портофранківського ВП Приморського ВП ГУНП України в Одеській області моральної шкоди.

Крім того, слід зазначити, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України (ч.1 ст.1 КПК України).

У відповідності до ч.1 ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст. 130 КПК України шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом. Тобто, КПК України встановлена певна процедура подання клопотання слідчому, який здійснює досудове розслідування у кримінальному проваджені, про вчинення тих чи інших процесуальних дій.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 скористалась вище визначеною процедурою та оскаржила бездіяльність відповідачів у справі та у відповідності до КПК України поновила своє право на зобов`язання слідчого та Портофранківського ВП Приморського ВП ГУНП України в Одеській області вчинити певні дії.

З позовної заяви не вбачається, з яких міркувань виходила позивач, визначаючи розмір матеріальної та моральної шкоди, до позову не надані належні докази на підтвердження розміру моральної та матеріальної шкоди.

Фактично достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів про заподіяння моральної шкоди до позовної заяви не додано, що залишилося поза увагою суду першої інстанції.

Таким чином, правові підстави для застосування статей, які стали підставою для відшкодування моральної шкоди, враховуючи наявні у справі докази, відсутні.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, то рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нового про відмову в задоволенні позову з огляду на мотиви та підстави, викладені вище.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління державної казначейської служби України в Одеській області - задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 квітня 2019 року скасувати.

Прийняти постанову.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Портофранківського Відділення поліції Приморського Відділу поліції ГУНП України в Одеській області, Приморського відділу поліції ГУНП України в Одеській області, Головного управління Національної поліції України в Одеській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про стягнення матеріальної та моральної шкоди та судових витрат відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 19.11.2019 року.

Головуючий: Т.В. Цюра

Судді: С.М. Сегеда

О.С. Комлева