Номер провадження 22-ц/804/354/19 Доповідач Корчиста О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

06 березня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Дундар І.О., Тимченко О.О.

за участю секретаря Ситнік Д.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області цивільну справу №234/11165/18 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Оазіс Тревел Україна», Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіакомпанія Браво» про захист прав споживачів

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіакомпанія Браво»,

на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 02 листопада 2018 року, ухвалене в місті Краматорськ Донецької області,

встановив:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ТОВ «Оазіс Тревел Україна», ТОВ «Авіакомпанія Браво» про захист прав споживачів. В обґрунтування позову вказувала, що 16 квітня 2018 року між нею та ФОП ОСОБА_2 (далі за текстом Агент), яка діє від імені, під контролем та в інтересах Туроператора - ТОВ «Оазіс Тревел Україна» на підставі Агентського договору №2011/0122 від 30 травня 2011 року, було укладено договір на туристичне обслуговування №ЄЛ016920. За умовами наведеного договору оператор зобов'язується забезпечити та надати Туристу комплекс туристичних послуг, а Турист зобов'язується прийняти і оплатити вказані послуги. У перелік туристичних послуг за договором входить: туристична подорож за маршрутом: Київ - Монастир (Туніс) - Київ; бронювання авіаквитків, транспортне перевезення автобусом з аеропорту до готелю; проживання у готелю. Також вказувала, що вона умови договору виконала, оплатила вартість послуг в повному обсязі в розмірі 34 300 гривень. 27 червня 2018 року Турпореатор на своїй офіційній сторінці мережі інтернет опублікував звернення до туристів щодо затримки авіарейсів. 04 липня 2018 року в день вильоту, в особистому кабінеті тур агента ФОП ОСОБА_2 було опубліковано інформацію, що рейс, на якому вона повинна була вилітати до Тунісу скасовано. Посилаючись на те, що до теперішнього часу послуги відповідачами їй не надано, альтернативу не запропоновано, сплачені нею грошові кошти не повернені, просила стягнути з ТОВ «Оазіс Тревел України» на її користь вартість сплачених та не отриманих послуг в розмірі 34 300 гривень; стягнути з ТОВ «Авіакомпанія Браво» компенсацію за скасування рейсу в порядку ч.5 ст. 104 Повітряного Кодексу України в розмірі 18 360 гривень.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 02 листопада 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено: стягнуто з ТОВ «Оазіс Тревел Україна» на користь ОСОБА_1 вартість сплачених та не наданих послуг в розмірі 34 300 гривень та неустойку в розмірі 16 320 гривень; стягнуто з ТОВ «Авіакомпанія Браво» на користь позивача компенсацію за скасування рейсу в розмірі 18 360 гривень. Вирішено питання про розподіл судового збору.

В апеляційній скарзі відповідач ТОВ «Авіакомпанія Браво» вказує, що рішення суду в частині стягнення з ТОВ «Авіакомпанія Браво» на користь позивача компенсації за скасування рейсу підлягає скасуванню, оскільки суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального та порушив норми процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що поза увагою суду залишилось те, що у ТОВ «Авіакомпанія Браво» не має обов'язку сплачувати компенсацію за скасування рейсу, передбачену частинами 5 і 6 статті 104 Повітряного Кодексу, оскільки з листопада 2017 року у ТОВ «Оазіс Тревел Україна» перед ТОВ «Авіакомпанія Браво» утворилась заборгованість за оплату послуг з авіаперевезення, а 27 червня 2018 року ТОВ «Авіакомпанія Браво» повідомило ТОВ «Оазіс Тревел Україна» про наступне припинення надання послуг з авіаперевезення у разі несплати їх вартості. Інформація про зупинення надання послуг для ТОВ «Оазіс Тревел Україна» була поширена у засобах масової інформації. Крім цього, рейс, на якому повинна була летіти позивач по справі, був чартерним и що авіакомпанія має право скасувати такий рейс, а також квитки на чартерний рейс не дійсні до їх оплати. Також вказує, що відповідальність за вчасне повідомлення пасажирів про скасування рейсу покладено на туроператора, договір перевезення позивач уклала саме з туроператором - ТОВ «Оазіс Тревел Україна».

Відзиви у письмовій формі від позивача ОСОБА_1 та відповідача ТОВ «Оазіс Тревел Україна» на адресу апеляційного суду не надійшли.

В судове засідання учасники справи не з'явились, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином.

Відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача ТОВ «Авіакомпанія Браво» виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується в частині стягнення з ТОВ «Авіакомпанія Браво» компенсації за скасування рейсу, то і перевіряється апеляційним судом лише в цій частині.

Згідно ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині відповідає в повній мірі за наступних підстав.

Судом встановлено, що 16 квітня 2018 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2, далі - Агент, що діє від імені, під контролем та в інтересах Туроператора - Товариства з обмеженою відповідальністю «Оазіс Тревел Україна» на підставі укладеного Агентського договору № 2011/0122 від 30 травня 2011 року укладено договір на туристичне обслуговування № ЭЛО16920, надалі - Договір.

Відповідно до п.1.1. Договору - оператор зобов'язався, відповідно до вимог чинного законодавства України, правочинів, укладених з українськими і закордонними компаніями, що задіяні в обслуговуванні Туриста, та умов даного договору забезпечити надання Туристу комплексу туристичних послуг (туристичного продукту), а Турист зобов'язується прийняти і оплатити вказані послуги.

Комплекс туристичних послуг згідно п. 1.2. та замовлення Туриста являє собою:

«1.2.1. Туристичну подорож за маршрутом: Київ - Монастир ( Туніс) - Київ;

1.2.2. Бронювання авіаквитків класу «Економ» на переліт Київ - Монастир з датою вильоту 04 липня 2018 року і Монастир - Київ з датою прильоту 14 липня 2018 року;

1.2.3.Транспортне перевезення автобусом з аеропорту у місті Монастир до готелю МАНDIA РАLACE THALASSO 5* у місті Махдія у аеропорту у місті Манастир;

1.2.4 Проживання 10 ночей 1 доросл. Особ +1 дитина (15 р.) в готелі МАНDIA РАLACE THALASSO 5 * у місті Махдія з 04 липня 2018 року - 14 липня 2018 року у номері Standard2 Adult, харчування НВ (напівпансіон).»

Також судом встановлено, що згідно квитанцій до прибуткового касового ордеру № 14346 від 16 квітня 2018 року, №321397 від 07 червня 2018 року, №22703 від 16 червня 2018 року, ОСОБА_1 відповідно до п.2 Договору, за вказані послуги була сплачена сума 34 300 гривень.

Згідно платіжних доручень № 3290 від 18 квітня 2018 року на суму 8600 гривень, № 3614 від 08 червня 2018 року на суму 10 000 гривень та №3671 від 18 червня 2018 року на суму 13544,50 гривень, за дорученням ОСОБА_1, ФОП ОСОБА_2 грошові кошти, за вирахуванням комісії Агента, були перераховані Туроператору.

В підтвердження бронювання, Туроператором надіслано рахунок-фактуру № СФ- 181912 від 17 квітня 2018 року, який підтверджує оферту, а після проведення оплати Турпакету в повному обсязі - надіслано ваучер № 6096818.

Крім цього встановлено, що 16 березня 2017 року між ТОВ «Оазіс Тревел Україна» та ТОВ «Авіакомпанія Браво» укладено Договір № 16/3/17 «Про надання блока місць». Згідно вказаного Договору ТОВ «Оазіс Тревел Україна» виступає Замовником рейсів згідно заздалегідь погоджених маршрутів, а ТОВ «Авіакомпанія Браво» виступає Перевізником та забезпечує виконання замовлених рейсів. ТОВ «Оазіс Тревел Україна» (Замовник за договором) зобов'язаний в погоджені строки перерахувати ТОВ «Авіакомпанія Браво» (Перевізнику за договором) Гарантійний депозит в розмірі вартості першого та останнього рейсу по кожній запланованій програмі. Одночасно з цим, згідно додатків до вказаного Договору, підчас замовлення кожного наступного рейсу ТОВ «Оазіс Тревел Україна» (Замовник за договором) зобов'язаний п.6 Додатків: протягом 5 банківських днів компенсувати фактичну вартість аеропортових такс і бортового харчування; п. 7 Додатків: за 10 робочих днів перерахувати депозити в сумі вартості блока місць; п. 8 Додатків: за 10 робочих днів до початку кожного рейсу перерахувати вартість замовленого рейсу.

Також судом встановлено, що на офіційній сторонці, Туроператор повідомив, що порушення в розкладі авіа перельотів є наслідком дій та рішень авіакомпанії ТОВ «Авіакомпанія Браво», а 04 липня 2018 року в день вильоту, в особистому кабінеті туристичного агента ФОП ОСОБА_2 опублікована інформація, що виліт позивача не відбудеться.

Крім цього судом першої інстанції в судовому засіданні було встановлено, що позивача завчасно не було попереджено про скасування рейсу, вказані обставини не знайшли свого спростування.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ТОВ «Авіакомпанія Браво» на користь позивача компенсації за скасування рейсу, суд першої інстанції керувався ст.104-105 Повітряного Кодексу України та виходив з того, що позивач ОСОБА_1 не була завчасно повідомлена про скасування рейсу, а тому, з «Авіакомпанія Браво» на її користь підлягає стягненню компенсація за скасування рейсу відповідно до ч.5 ст.104 Повітряного кодексу у розмірі 600 євро за курсом НБУ на день подання позову (30,6 гривень/1 Євро) = 18360 гривень.

Доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для стягнення компенсації за скасування рейсу через наявність заборгованості у ТОВ «Оазіс Тревел Україна» перед ТОВ «Авіакомпанія Браво» за оплату послуг з авіаперевезення, а також що рейс, на якому повинна була летіти позивач по справі був чартерним и що відповідальність за вчасне повідомлення пасажирів про скасування рейсу покладено на туроператора, договір перевезення позивач уклала саме з туроператором - ТОВ «Оазіс Тревел Україна», не узгоджуються з нормами матеріального закону виходячи з наступного.

Відповідно до частини 3 статті 105 Повітряного Кодексу України перевізник не зобов'язаний виплачувати компенсацію, передбачену частинами п'ятою і шостою статті 104 цього Кодексу, якщо він може надати підтвердження того, що причиною скасування рейсу була дія непереборної сили або надзвичайна ситуація, якій не можна було запобігти, навіть якби було вжито усіх заходів.

Отже, наведена норма містить вичерпний перелік підстав для звільнення перевізника від обов'язку виплачувати компенсацію, до яких не відносяться обставини, на які посилається ТОВ «Авіакомпанія Браво» в апеляційній скарзі, як на підставу для скасування рішення суду першої інстанції.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов'язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Враховуючи наведене, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення в оскаржуваній частині і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі.

Рішення суду є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд першої інстанції, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір в оскаржуваній частині у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в оскарженому судовому рішенні повно і всебічно з'ясовані обставини з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то, відповідно до статті 141 ЦПК України, судові витрати не підлягають новому розподілу.

Керуючись ст. 374, 375, 382, 383 ЦПК України, Донецький апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіакомпанія Браво» залишити без задоволення.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 02 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий

Судді:

Повний текст постанови складено 11 березня 2019 року.

Головуючий