Провадження № 22-ц/4808/1204/19
Головуючий у 1 інстанції Антоняк Т. М.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів Горейко М.Д., Матківського Р.Й.,

секретаря Бойчука Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Антоняком Т.М. 06 серпня 2019 року в м. Івано-Франківськ Івано-Франківської області, повний текст якого складено 08 серпня 2019 року,

в с т а н о в и в :

У липні 2019 року ОСОБА_1 подала позов до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 01.09.2005 року. У шлюбі народилося двоє дітей: сини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають з нею та перебувають на її утриманні. Рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 10 травня 2011 року шлюб між ним розірвано, неповнолітніх дітей залишено проживати з матір`ю. Згідно судового наказу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 листопада 2018 року з відповідача стягуються аліменти на її користь на утримання дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 13.09.2018 року. Вважає, що сума аліментів є недостатньою для матеріального утримання дітей. На даний час відповідач працює не офіційно, часто виїжджає за межі України, має регулярний дохід, інших утриманців та стягнень по виконавчих листах у нього немає. Просила змінити розмір аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та стягувати щомісячно з відповідача на її користь аліменти у сумі по 3000 гривень на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття (а.с.1-4).

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06 серпня 2019 року позов задоволено. Суд змінив спосіб стягнення аліментів, які стягуються за судовим наказом, виданим Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області від 30 листопада 2018 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 на утримання неповнолітніх дітей сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 на утримання неповнолітніх дітей сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі у розмірі по 1500 гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно, розпочавши стягнення з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття (а.с.86-87).

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що ухвалюючи рішення, суд не в повній мірі дотримався вимог ст.182 СК України. На сьогоднішній день він проживає з батьками-пенсіонерами, які фактично перебувають на його утриманні, мати ОСОБА_6 є інвалідом 2 групи. Він також є інвалідом другої групи, має лише одну нирку, нещодавно перехворів на гепатит С, стан його здоров`я близький до незадовільного. Витрачає кошти на своє обстеження, придбання необхідних ліків для себе та батьків. В той же час сумлінно виплачує аліменти на двох дітей відповідно до судового наказу.

Вказує, що для забезпечення своїх потреб, потреб батьків та виплати аліментів, не дивлячись на стан здоров`я, вимушений був працевлаштуватись. На даний час працює контролером КПП на Одеському припортовому заводі та отримує заробітну плату у розмірі 5700 гривень. Виплата суми аліментів, зазначених у оскаржуваному рішенні, ставить його у вкрай скрутне матеріальне становище.

Також наголошує, що кордон перетинав лише одного разу, з метою працевлаштування у Польщі у період з 09.12.2018 року по 28.12.2018 року.

Просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, стягнути з позивача на його користь судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги (а.с.93-95).

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористалась, що не перешкоджає розгляду справи в апеляційному порядку.

У судове засідання сторони не з`явилися, про день місце та час розгляду справи повідомлені у спосіб направлення судових повісток рекомендованою поштовою кореспонденцією. Апеляційний суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін.

Вислухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст.367 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є необґрунтованою, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст. ст. 263, 264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним i обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають iз встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Задовольняючи позов, суд першої інстанціївиходив з положень ст.ст. 180-183, 191, 192 СК України, враховуючи інтереси дітей при визначенні розміру аліментів, розмір витрат на утримання дитини, потреби дітей, врахувавши стан здоров`я відповідача, його заробіток, дійшов висновку про зміну способу стягнення аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі по 1500 гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, встановленого законом на момент ухвалення рішення.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Вирішуючи даний спір, слід виходити з таких обставин.

У даних правовідносинах стягнення аліментів на утримання дитини відбувалося за судовим наказом суду від 30 листопада 2018 року.

Судом встановлено, що згідно рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 10.05.2011 року розірвано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 . Неповнолітніх синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишено на проживання з матір`ю ОСОБА_5 (а.с. 12).

Відповідач ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що встановлено із свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 від 08.08.2017 року та серії НОМЕР_2 від 08.08.2017 року (а.с. 10-11).

Судовим наказом Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 листопада 2018 року стягнено з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_5 на утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 13.09.2018 року (а.с. 13).

Із свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_3 , виданого 01.02.2019 року Івано-Франківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області встановлено, що ОСОБА_5 змінила прізвище. Після державної реєстрації прізвище, ім`я, по батькові стало ОСОБА_1 (а.с. 8).

Із довідки про склад сім`ї №47, виданої ТзОВ «ЖЕО Прикарпаття», встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 проживають та зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.9).

Згідно довідки Ленінської міжрайонної медико-соціальної експертної комісії №082020 від 18.09.2002 року, відповідач ОСОБА_2 є інвалідом ІІ групи (безстроково) (а.с.61).

Із наявних у матеріалах справи виписок лікувальних закладів вбачається, що відповідач має захворювання (гепатит) (а.с.62-65, 70, 71).

Згідно довідки про склад сім`ї від 22.07.2019 року № 169, виданої житлово-будівельним кооперативом «Ленінський-26» у м. Одеса, відповідач проживає разом із батьками пенсійного віку ОСОБА_7 та ОСОБА_6 (а.с.72).

Із копії паспорта громадянина України для виїзду за кордон встановлено, що ОСОБА_2 перебував за межами України з 09.12.2018 року по 28.12.2018 року (а.с.68-69). Інших доказів про виїзд за кордон відповідача, в тому числі з метою працевлаштування, матеріали справи не містять.

Із довідки Публічного акціонерного товариства «Одеський припортовий завод» №209/1024 від 23.07.2019 року встановлено, що ОСОБА_2 працює контролером КПП 1-го класу, внутрішньозаводський загін охорони на Одеському припортовому заводі, та згідно укладеного договору між відповідачем та ПАТ «Одеський припортовий завод» від 17.05.2019 року, його заробіток складає 5700 грн (а.с.66, 67).

Із витребуваної та долученої в апеляційній інстанції довідки Суворовського відділення обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління пенсійного фонду України в Одеській області від 23.10.2019 року встановлено, що пенсіонер ОСОБА_6 перебуває на обліку в Суворовському об`єднаному управлінні ПФУ в м. Одесі в Одеській області і отримує пенсію по інвалідності. Розмір пенсії за період з травня 2019 року по жовтень 2019 року склав: у травні 2007,07 грн, у червні 2007,07 грн, у липні 2018,53 грн, у серпні 2018,53 грн, у вересні 2018,53 грн, у жовтні 2018,53 грн. Всього разом 12088,26 грн.

Даючи оцінку наведеним у позовній заяві та апеляційній скарзі обставинам, апеляційний суд дійшов такого висновку.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.192 Сімейного кодексу України (зміна розміру аліментів) розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Тобто, зміна раніше встановленого розміру аліментів можлива за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України.

За змістом ч. 1 ст. 180 та частин 1-4 ст. 181 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 2037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2019 рік» визначено, що прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень.

Отже, мінімальна межа аліментів у грошовому виразі на час ухвалення оскаржуваного рішення суду становила 1059 гривень на кожну дитину.

За змістом ч.2 ст.51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України обов`язок щодо утримання дитини покладений на обох батьків.

В силу статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Таким чином, аналізуючи зазначені норми закону, колегія суддів виходить з того, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини.

А кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно.

Цей мінімум стягується з батьків навіть при наявності доходу лише в межах державних соціальних гарантій, призначених батькам (пенсій, допомог тощо) і не є достатнім для задоволення потреб дитини, тому при наявності більших доходів у батьків, відповідно і аліменти повинні визначатися у більшому розмірі від мінімальної межі.

У даних правовідносинах стягнення аліментів на утримання дитини відбувалося за рішенням суду (судовим наказом) у відсотковому виразі від прожиткового мінімуму для відповідного віку дитини на рівні мінімальної межі (50%).

Позивач у позовній заяві ставить питання про зміну розміру аліментів, заявляючи фактично про зміну способу стягнення аліментів на тверду грошову суму.

Така зміна способу стягнення аліментів врегульована положеннями абзацу 2 частини 3 статті 181 СК України, є правом одержувача аліментів, тобто позивача, тому суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права, змінивши спосіб стягнення, що не можна вважати виходом за межі позовних вимог настільки, що порушує права відповідача, оскільки суд фактично змінив як спосіб стягнення розміру аліментів на тверду грошову суму, так і розмір, збільшивши їх у грошовому виразі у порівнянні з грошовим виразом мінімальної межі, встановленої законом.

Стаття 192 СК України надає підстави зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, законодавець визначив, що підставою для зміни розміру аліментів може бути лише зміна матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів.

Посилання апелянта на те, що стан його здоров`я близький до незадовільного і він змінився після ухвалення судового рішення про стягнення аліментів, не приймаються до уваги колегією суддів з огляду на таке.

Із довідки МСЕК від 18.09.2002 року встановлено, що ОСОБА_2 присвоєно ІІ групу інвалідності (а.с.61), виписки з історії хвороби щодо наявності у апелянта гепатиту датовані 1995-1996 та 2017 роками (а.с.62, 64,65), тобто до постановлення судового наказу про стягнення аліментів. При тому у довідці результат імунохроматографічного дослідження від 16.02.2017 року зазначено, що результат дослідження негативний (а.с.63).

Як встановлено з матеріалів справи, ОСОБА_2 працює на Одеському припортовому заводі з 10.07.2019 року та його середньомісячна заробітна плата складає 5700 гривень.

Крім того, він отримує пенсію по інвалідності 2 групи в сумі 2018,53 грн щомісячно.

Отже, у місяць апелянт отримує дохід, сукупний розмір якого складає 7718,53 грн (5700+2018,53) і з цього доходу слід обчислювати розмір аліментів.

Отже, з моменту постановлення судового наказу від 30.11.2018 року по день ухвалення оскаржуваного рішення суду стан здоров`я апелянта не змінився, змінився матеріальний стан (окрім пенсійних виплат отримує заробітну плату, оскільки працює на Одеському припортовому заводі з 10.07.2019 року).

Доводи апелянта стосовно того, що суд першої інстанції не врахував наявність на його утриманні батьків-пенсіонерів, не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки відповідачем не доведено, що вказані особи перебувають на його утриманні.

При визначенні способу та розміру аліментів судом першої інстанції вірно застосовано норму статті 180 СК України щодо рівного обов`язку кожного з батьків по забезпеченню дітям необхідного матеріального утримання, наявності стабільного доходу, а отже і можливості сплачувати аліменти, врахував розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, стан здоров`я та матеріальне становище дітей, стан здоров`я відповідача та інші обставини, які мають істотне значення.

Суд першої інстанції визначив аліменти у розмірі, передбаченому частиною другою статті 182 СК України. А встановлений судом розмір доходу відповідача, стан здоров`я та наявність батьків-пенсіонерів не впливають на його можливість забезпечувати належне утримання дітей та сплачувати аліменти у розмірі, визначеному судом (по 1500 гривень щомісячно на кожну дитину) та наближеному до мінімального розміру, встановленого законом.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно з`ясував обставини справи.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на зазначення в резолютивній частині рішення суду про задоволення позову, хоча позов задоволено частково, та щодо неправильно зазначеної дати оскаржуваного рішення, не впливають на суть рішення та його правильність.

Як встановлено із ухвали Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області про відкриття провадження у справі від 12 липня 2019 року, судове засідання призначено для розгляду по суті на 06 серпня 2019 року на 09.00 годину (а.с.45). Копію зазначеної ухвали направлено сторонам по справі (а.с.17) та у своєму клопотанні представник відповідача просив забезпечити проведення судового засіданні 06.08.2019 року у режимі відеоконференції (а.с.50, 84). У довідці, складеній секретарем судового засідання, зазначено, що в судове засідання 06.08.2019 року сторони не з`явилися (а.с.85).

В оскаржуваному рішенні зазначено, що повний текст рішення складено та підписано 08.08.2019 року (а.с.87). Тобто очевидно, що судове засідання відбувалося 06.08.2019 року, а не у 2018 році.

Також у мотивувальній частині рішення зазначено про обрунтованість позову частково.

Тобто, із зазначеного випливає, що оскаржуване судове рішення було ухвалене 06 серпня 2019 року та позов задоволено частково.

Ці обставини не є підставою для скасування правильного по суті рішення суду.

Європейський суд з прав людини в рішеннях Sutyazhnik v. Russia від 29 липня 2009 року, Esertasv. Lithuania від 31 травня 2012 року зазначав, що у справах можуть бути обставини, які свідчать про відсутність соціальної потреби чи нагальної суспільної необхідності, які б виправдовували відхилення від принципу правової визначеності. Тобто не потрібно скасовувати правильне по суті рішення суду лише заради правового пуризму.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Як вбачається з наведених рішень Європейського суду з прав людини, під правовим пуризмом розуміється невідступне слідування вимогам закону при вирішенні питання щодо застосування чи скасування таких, що набрали законної сили, судових рішень без врахування того, чи призведе це у подальшому до реального, а не формального усунення допущених судових помилок. Разом з тим, вбачаться помилковим «пов`язувати» сферу прояву даного явища суто з принципом правової визначеності, оскільки надмірний «формалізм» може мати місце й в інших випадках, порушуючи право на справедливий судовий розгляд. Тобто під правовим пуризмом слід розуміти надмірно формальне застосування правових норм й вчинення дій, що мають юридичне значення, без врахування їх доцільності виходячи з обставин конкретної справи й необхідності забезпечення ефективного захисту прав, свобод та інтересів в цивільному судочинстві, що призводить до порушення права на справедливий судовий розгляд.

При цьому необхідно враховувати, з якою метою особа звертається до суду, та чи дійсно порушено право особи з огляду на положення ст. 4 ЦПК України і ст. 15 ЦК України і чи може бути таке право поновлено у спосіб, зазначений особою у відповідному зверненні.

Враховуючи викладене, зважаючи на те, що законне та обґрунтоване судове рішення не може бути скасоване з одних лише формальних міркувань заради правового пуризму, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення скарги та скасування рішення.

Враховуючи встановлені обставини, з урахуванням п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», відповідно до якої від сплати судового збору звільняються інваліди І та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів, з урахуванням ст. 141 ЦПК України, апелянту слід повернути сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги як надміру сплачений апелянтом.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовано всебічно та повно, їм дано вірну правову оцінку, а рішення суду постановлене з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, тому підстав для скасування оскарженого рішення немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06 серпня 2019 року без змін.

Повернути ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_2 , сплачений ним за подачу апеляційної скарги судовий збір згідно квитанцій № 0.0..1 від 20 серпня 2019 року (в розмірі 264 гривні 31 копійка) та № 0.0..1 від 09 вересня 2019 року (в розмірі 888,00 гривень), а всього разом у сумі 1152 грн 60 коп (одна тисяча сто п`ятдесят дві гривні шістдесят копійок).

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 листопада 2019 року.

Головуючий І.О. Максюта

Судді: М.Д. Горейко

Р.Й. Матківський