П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2019 року

м. Рівне

Справа № 564/125/17

Провадження № 22-ц/4815/129/19

Рішення ухвалено Костопільським районним

судом у м. Костопіль Рівненської області

о 14 год. 13 хв. 23.10.2018

Головуючий у суді першої інстанції: Левчук В.В.

Дата складання повного тексту рішення: 30.10.2018

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Бондаренко Н.В., Ковальчук Н.М.

секретар судового засідання: Брикса Ю.Ю.

учасники справи:

позивач 1: ОСОБА_2;

позивач 2: ОСОБА_3;

відповідач: ОСОБА_4;

представники учасників справи (в суді першої інстанції):

позивача 1: ОСОБА_5;

відповідача: ОСОБА_6;

за участі (в апеляційному суді): представника відповідача - адвоката Троянчука Дмитра Миколайовича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 на рішення Костопільського районного суду від 23 жовтня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 і ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики,

в с т а н о в и в:

У січні 2017 року в суд звернувся ОСОБА_8 через свого представника ОСОБА_5 з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 414 900 гривень. Мотивуючи його, зазначалося про те, що 17 січня 2015 року між сторонами укладено та нотаріально посвідчено договір позики, за умовами якого позивач позичив на користь відповідача 305 000 гривень, що становило 15 000 доларів США. Термін повернення позики визначено до 01 жовтня 2015 року, однак зобов'язання позичальником виконано не було.

З урахуванням офіційного курсу, встановленого Національним банком України, долар США до гривні станом на момент пред'явлення позову складав 1 долар США = 27, 66 гривень, тобто спірна сума становила 414 900 гривень, яку просив стягнути разом із сплаченими 4 149 гривень судового збору з ОСОБА_4 на його користь.

Ухвалою Костопільського районного суду від 02 лютого 2017 року відкрито провадження у справі за даним позовом і призначено до судового розгляду на 12 год. 00 хв. 21 лютого 2017 року.

Ухвалою Костопільського районного суду від 24 квітня 2017 року клопотання відповідача задоволено і призначено судову почеркознавчу експертизу, предметом якої визначено достовірність підпису ОСОБА_4, що зроблений від імені позичальника у тексті договору позики. Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.

Ухвалою Костопільського районного суду від 18 вересня 2017 року відновлено провадження у цивільній справі і призначено до розгляду на 11 год. 00 хв. 12 жовтня 2017 року.

Ухвалою Костопільського районного суду від 12 жовтня 2017 року зупинено провадження у справі до залучення до участі в справі правонаступника після смерті позивача.

Ухвалою Костопільського районного суду від 11 червня 2018 року поновлено провадження у справі і замінено позивача його правонаступниками - спадкоємцями ОСОБА_2 та ОСОБА_9

У липні 2018 року позивачами подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, де просили стягнути з відповідача на їхню користь 558 058, 09 гривень, з яких: основний борг склав 305 000 гривень, пеня за час із 01 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року - 120 646, 27 гривень, сума трьох процентів річних - 25 243, 97 гривень, інфляційні втрати - 107 167, 85 гривень, а також 5 581 гривню судового збору.

Ухвалою Костопільського районного суду від 17 вересня 2018 року закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено її до розгляду на 14 год. 30 хв. 09 жовтня 2018 року.

Рішенням Костопільського районного суду від 23 жовтня 2018 року позов ОСОБА_2 і ОСОБА_9 задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1; місце реєстрації проживання: АДРЕСА_1, РНОКПП: НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2) та ОСОБА_9 (РНОКПП: НОМЕР_3) 437 411, 82 гривні, де: 305 000 гривень складає основна заборгованість, 25 243, 97 гривень - сума трьох процентів річних, 107 167, 85 інфляційних втрат, а також 4 374, 45 гривень судового збору.

В задоволенні решти позову відмовлено.

На рішення суду представником відповідача - ОСОБА_6 подано апеляційну скаргу, де покликався на його незаконність і необґрунтованість, що полягають у неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

На її обґрунтування вказувалося про хибність тверджень суду того, що відповідач не надала доказів на спростування існування факту заборгованості за договором позики. Тому суд вважав обґрунтованими вимоги позивача про повернення 305 000 гривень позики. Однак усупереч правилам ст. 78 ЦПК України і ст. 1049 ЦК України показання свідків ОСОБА_10 і ОСОБА_4 ствердили про виконання відповідачем своїх зобов'язань. Дані докази вважала обґрунтованими, адже законодавством їх не визнано неприйнятними, а вичерпного переліку таких джерел доказування не існує. При цьому ОСОБА_4 сама ствердила у відзиві на позовну заяву, і ця обставина узгоджується зі свідченнями очевидців, що спірні позикові зобов'язання припинилися відповідно до ч. 1 ст. 599 ЦК України належно проведеним виконанням.

На її думку, судом не додержано вимог ч.ч. 1, 3 ст. 2, ч. 1 ст. 89, ст. 76 ЦПК України щодо своєчасного, неупередженого і справедливого судового розгляду справи, а також всебічної, повної, об'єктивної та безпосередньої оцінки доказів у їх сукупності.

Не погоджується з висновками суду про законність застосування положень пункту 8 договору позики, ч. 2 ст. 625 ЦК України, ст. 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та правової позиції Верховного Суду України, що висловлена у постанові від 27 січня 2016 року у справі № 6-771цс15, якими передбачено можливість нарахування інфляційних втрат за прострочення грошового зобов'язання. Так, індексації підлягає лише грошова одиниця України, але не іноземна валюта. Оскільки вважає, що предметом позики була саме іноземна валюта - долар США, що підтверджено показаннями свідків, тому наведені правові норми не регулюють спірних відносин у цій частині.

Переконана, що порушення норм процесуального права полягають у безпідставності заміни правонаступників позивача та поновлення провадження у справі, адже ці процесуальні дії судом вчинені всупереч ч. 9 ст. 83, ст.ст. 77-78, ч.ч. 2, 4 ст. 95 ЦПК України, Національного стандарту України "Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлювання документів" ДСТУ 4163-2003, ДСТУ 2732-2004 "Діловодство та архівна справа. Терміни та визначення" і ДСТУ 2732-94 "Діловодство та архівна справа. Терміни та визначення". Тобто кожен аркуш поданого доказу повинен бути належним чином засвідченим, на що суд уваги не звернув.

Крім того, порушено правила ч. 4 ст. 183 ЦПК України щодо повернення заявнику заяви без розгляду у разі, коли заяву подано без додержання вимог ч.ч. 1 і 2 цієї статті.

З викладених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції, прийнявши постанову про відмову у стягненні заборгованості за договором позики.

Відзив на апеляційну скаргу позивачами не подавався.

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників справи та їх представників, перевіривши матеріали справи та доводи відповідача, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги.

Як правильно з'ясовано судом, і ці обставини сторонами не оспорюються, 17 січня 2015 року в м. Сарни Рівненської області між ОСОБА_8 та ОСОБА_4 укладено договір позики, за умовами якого відповідач як позичальник отримала у позикодавця 305 000 гривень, що на той час складало 15 000 доларів США. Даний правочин посвідчений приватним нотаріусом Сарненського районного нотаріального округу і його зареєстровано в реєстрі за №33 (а.с. 5-5, зв).

За положеннями пункту 2 договору позики, позичену суму грошей відповідно еквівалентну сумі в доларах США позичальник зобов'язалася повернути позикодавцеві у термін до 01 жовтня 2015 року. Після повернення позики повністю позикодавець повинен повернути позичальнику борговий документ - оригінал екземпляру договору з відміткою про виконання.

Пунктом 8 договору позики передбачено зобов'язання позичальника сплатити на вимогу позикодавця суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, якщо позичальник не повернув своєчасно не повернув суму позики.

Як перевірено судом, висновок судово-почеркознавчої експертизи №1.1-126/17 від 27 червня 2017 року підтвердив, що підпис від імені позичальника в графі "Позичальник" у договорі позики від 17.01.2015 серії НАК №966848 виконаний ОСОБА_4 Рукописний запис "ОСОБА_4." в графі "Позичальник" у даному договорі виконаний також нею (а.с. 49-56).

Вважаючи, що відповідач через прострочення виконання зобов'язань за договором позики і неповернення отриманих позикових коштів порушила його суб'єктивні цивільні права, 25 січня 2017 року ОСОБА_8 через свого представника ОСОБА_5 звернувся в суд з позовом до позичальника, вимагаючи стягнути з ОСОБА_4 на його користь 414 900 гривень (15 000 доларів США Х 27, 66 гривень).

Згідно зі ст.ст. 1046, 1047, 1049, 526, 530 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позики (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а аза відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Повно і правильно з'ясувавши обставини справи, оцінивши наявні докази у їх сукупності та встановивши, що при вирішенні спірних правовідносин до застосування полягають норми матеріального права, на застосуванні яких наполягав позивач, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивачів 437 411, 82 гривень заборгованості за позикою, де 305 000 гривень складає основна заборгованість, 25 243, 97 гривень - сума трьох процентів річних, 107 167, 85 гривень інфляційних втрат.

Щодо доводів апеляційної скарги про помилковість залучення до участі в справі спадкоємців первісного позивача - ОСОБА_2 та ОСОБА_3, то колегія суддів з ними погодитися не може.

Так, відповідно до ст. 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов'язкові для нього так само, як вони були обов'язкові для особи, яку він замінив.

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

На а.с. 78 міститься довідка приватного нотаріуса Сарненського районного нотаріального округу вих. №141/02-14 від 30.05.2018, де зазначено про те, що спадкоємцями після смерті ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, є його син - ОСОБА_2 та дочка - ОСОБА_9

В подальшому, 06 жовтня 2018 року внаслідок укладення шлюбу ОСОБА_9 змінила прізвище на "ОСОБА_9".

Таким чином, поновлення провадження у справі та заміна первісного позивача (правопопередника) на правонаступників - його спадкоємців, що відображено в ухвалі Костопільського районного суду від 11 червня 2018 року, є процесуальними діями, які повністю відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Не є обґрунтованими аргументи заявника про порушення норм процесуального права, виходячи з такого.

Відповідно до абз. другого ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Частина третя цієї статті наводить вичерпний та повний перелік випадків таких процесуально-правових дефектів, які є обов'язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового.

Між тим, будь-яких доказів про існування фактів, які були б чи могли би бути мотивом для задоволення апеляційної скарги в цій частині, тобто щодо недодержання судом норм процесуального права з обов'язковим скасуванням чи зміною оскаржуваного рішення, відповідач не навів, матеріали справи не містять, а апеляційним судом їх не було здобуто.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про підтвердження показаннями свідків обставин виконання відповідачем зобов'язань за договором позики.

Так, норми ст. 78 ЦПК України вказують про неприйнятність для суду доказів, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З роз'яснень, даних Пленумом Верховного Суду України в абз. другому п. 12 своєї постанови "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.2009 № 9, вбачається, що зі змісту абзацу другого частини першої статті 218 ЦК України не може доводитися свідченнями свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також виконання зобов'язань, що виникли з правочину.

Щодо аргументів ОСОБА_4 про виконання відповідачем позикових зобов'язань перед ОСОБА_8, то доказів на їх підтвердження у судовому засіданні надано не було.

За змістом ст.ст. 12 і 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Натомість сторонами не заперечується, і районним судом цей факт достовірно з'ясовано, та обставина, що оригінал договору позики з відміткою про виконання його умов повернуто кредитором боржнику не було.

Спростовуються правильністю висновків суду й твердження автора апеляційної скарги про неможливість застосування до спірних правовідносин пункту 8 договору позики, ч. 2 ст. 625 ЦК України, ст. 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та правової позиції Верховного Суду України, що висловлена у постанові від 27 січня 2016 року у справі № 6-771цс15.

Так, суд попередньої інстанції погодився із вимогами позивача про стягнення з відповідача 305 000 гривень позикових коштів, але не в іноземній валюті, що виражена в доларах США, а саме в національній валюті.

Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом першої інстанції належно перевірено правильність нарахування сум, що встановлені як відповідальність за прострочення грошових зобов'язань, - три проценти річних та інфляційні втрати. Тобто обґрунтовано нараховано та стягнено із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 і ОСОБА_3 25 243, 97 гривень суми трьох процентів річних та 107 167, 87 гривень інфляційних втрат.

Поготів, їх розмір та спосіб обчислення відповідачем не оскаржується, а ОСОБА_4 заперечувала проти нарахування інфляційних втрат узагалі, оскільки помилково вважала, що основний борг виражений в іноземній валюті.

Позивачами ж рішення суду не оскаржувалося ані в цілому, ані частково - про стягнення боргу в національній валюті та про застосування цивільно-правової відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України. Тобто ОСОБА_2 і ОСОБА_3 з такими висновками суду погодилися.

Згідно із ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до пункту 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухваленні оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 залишити без задоволення, а рішення Костопільського районного суду від 23 жовтня 2018 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: о 14 год. 05 хв. 12.03.2019

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: Н.В. Бондаренко

Н.М.Ковальчук