ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

05 листопада 2019 року

м. Харків

справа № 641/9904/16-ц

провадження № 22-ц/818/3177/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - судді Піддубного Р.М. (суддя-доповідач),

суддів: Котелевець А.В., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря: Кравченко О. О.,

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю Інженерний центр «Енергомаш»,

відповідач ОСОБА_1 ,

треті особи Товариство з обмеженою відповідальністю «Тімсен», приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Дегтярьова Ангеліна Володимирівна, Четверта Харківська державна нотаріальна контора,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю Інженерний центр «Енергомаш», ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29 березня 2019 року, ухвалене у складі судді Григор`єва Б.П.,

в с т а н о в и в :

У грудні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю Інженерний центр «Енергомаш» (ТОВ Інженерний центр «Енергомаш») звернулось до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначило, що на підставі нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу позивачу на праві власності належали нежитлові приміщення № 1-14 площею 2099,7 кв.м., № 283 площею 136,8 кв.м, № 284 площею 126,6 кв.м в літ. «Ч-3»,а також нежитлові приміщення антресолі № 351, № 352, № 353 загальною площею 279,1 кв.м. в літ. «3А-1», що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

06.01.2015 року між ТОВ Інженерний центр «Енергомаш» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Тімсен» (ТОВ «Тімсен») було укладено та посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Дегтярьовою А.В. за реєстровим №№ 7, 12, 17, 22 договори купівлі-продажу, за умовами яких право власності на вищевказане нерухоме майно перейшло до ТОВ «Тімсен», яке 23.02.2016 року за договорами купівлі-продажу відчужило його на користь ОСОБА_1

Посилаючись на те, що договори купівлі-продажу між ТОВ Інженерний центр «Енергомаш» та ТОВ «Тімсен» було укладено з метою уникнути звернення стягнення на належне позивачу нерухоме майно за грошовими зобов`язаннями підприємства, оплату за вказаними договорами покупцем здійснено не було, отже, вони є фіктивними, оскільки не спрямовані на настання правових наслідків, обумовлених ними, протокол загальних зборів учасників ТОВ Інженерний центр «Енергомаш» від 26.12.2014 року не містить печатки єдиного засновника ТОВ «Будівельно-монтажне управління «Енергомаш», крім того, рішеннями судів господарської юрисдикції, що набрали законної сили, укладені між ТОВ Інженерний центр «Енергомаш» та ТОВ «Тімсен» договори купівлі-продажу визнано недійсними, з урахуванням уточнених у серпні 2018 року позовних вимог, ТОВ Інженерний центр «Енергомаш» просило на підставі ст. 388 ЦК України витребувати нежитлові приміщення № 1-14 площею 2099,7 кв.м., № 283 площею 136,8 кв.м, № 284 площею 126,6 кв.м в літ. «Ч-3», нежитлові приміщення антресолі № 351, № 352, № 353 загальною площею 279,1 кв.м. в літ. «3А-1», що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . АДРЕСА_1 із незаконного володіння ОСОБА_1 .

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29 березня 2019 року позов задоволено частково.

Витребувано із незаконного володіння ОСОБА_1 на користь ТОВ Інженерний центр «Енергомаш» нежитлові приміщення № 1-14 площею 2099,7 кв. м., в літ. «Ч-3», реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, нежитлове приміщення антресолі № 283 загальною площею 136, 8 кв. м. в літ. «Ч-3», реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . В іншій частині у задоволенні позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ Інженерний центр «Енергомаш» судовий збір у розмірі 20526 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення в частині задоволення позову ТОВ Інженерний центр «Енергомаш» скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Скаргу мотивовано тим, що договори купівлі-продажу були укладені позивачем з метою унеможливити задоволення вимог іншої особи стягувача за рахунок майна цього власника, отже є зловживанням правом власності, а тому позов не підлягає задоволенню як такий, що спрямований на одержання судового захисту права, яким особа зловжила, спірне майно було відчужене за відплатним договором, а тому не підлягає витребуванню.

В апеляційній скарзі ТОВ Інженерний центр «Енергомаш», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просило рішення скасувати в частині відмови у задоволенні позову, ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування скарги зазначило, що спірне нерухоме майно вибуло з володіння його власника поза його волею, оскільки протокол загальних зборів учасників товариства не містить печатки засновника, було набуте ТОВ «Тімсен» безоплатно, ОСОБА_1 не є добросовісним набувачем, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність передбачених законом підстав для витребування із незаконного володіння відповідача нежитлових приміщень № НОМЕР_1 в літ. «Ч-3» та нежитлових приміщень № НОМЕР_2 , № 352, № 353 в літ. «3А-1» в будинку АДРЕСА_1 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія судів дійшла висновку про відсутність підстав для їх задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судовим розглядом встановлено, що на підставі нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу ТОВ Інженерний центр «Енергомаш» на праві власності належали нежитлові приміщення № 1-14 площею 2099,7 кв.м., № 283 площею 136,8 кв.м, № 284 площею 126,6 кв.м в літ. «Ч-3»,а також нежитлові приміщення антресолі № 351, № 352, № 353 загальною площею 279,1 кв.м. в літ. «3А-1», що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

06.01.2015 року між ТОВ Інженерний центр «Енергомаш» та ТОВ «Тімсен» було укладено та посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Дегтярьовою А.В. за реєстровим №№ 7, 12, 17, 22 договори купівлі-продажу, за умовами яких позивач передав, а ТОВ «Тімсен» прийняв у власність вищевказане нерухоме майно та зобов`язався сплатити його вартість у строк до 06.06.2015 року.

23.02.2016 року між ТОВ «Тімсен» та ОСОБА_1 було укладено та посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Дегтярьовою А.В. за реєстровим №№ 179, 182, 185, 188 договори купівлі-продажу, відповідно до п. 1.1 яких право власності на вказані приміщення перейшло до відповідача ОСОБА_1 .

Задовольняючи частково позовні вимоги ТОВ ІЦ «Енергомаш», суд першої інстанції виходив із наявності передбачених ст. 388 ЦК України підстав для витребування із незаконного володіння відповідача ОСОБА_1 нерухомого майна, договори щодо відчуження яких Інженерним центром «Енергомаш» на користь ТОВ «Тімсен» визнано недійсними в судовому порядку та відповідно про відсутність підстав для задоволення позову щодо витребування нерухомого майна, відчуженого позивачем на підставі дійсних договорів купівлі-продажу.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками, виходячи з наступного.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Нормами цивільного законодавства передбачені засади захисту права власності.

Так, стаття 387 ЦК України надає власнику право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Згідно з ч. 1 ст.388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2)було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (ч. 3 ст. 388 ЦК України).

Згідно з ч.ч. 1, 3 статті 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Частиною четвертою статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрали законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як убачається із матеріалів справи, рішенням Господарського суду м. Києва (справа № 910/4088/17) від 27.06.2017 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.08.2017 року та постановою Верховного Суду від 27.02.2018 року, укладений 06.01.2015 року між ТОВ Інженерний центр «Енергомаш» та ТОВ «Тімсен» договір купівлі-продажу нежитлових приміщень № 1-14 площею 2099,7 кв.м. в літ. «Ч-3» в будинку АДРЕСА_1 визнано недійсним.

Рішенням Господарського суду м. Києва (справа № 910/9291/17) від 04.09.2017 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 19.12.2017 року та постановою Верховного Суду від 02.05.2018 року, укладений 06.01.2015 року між ТОВ Інженерний центр «Енергомаш» та ТОВ «Тімсен» договір купівлі-продажу нежитлових приміщень № 283 площею 136,8 кв.м в літ. «Ч-3» за вищевказаною адресою визнано недійсним.

Відповідно до частини першої статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Стаття 216 Цивільного кодексу України визначає особливі правові наслідки недійсності правочину. Зокрема, кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 Цивільного кодексу України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв`язку із цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину.

Отже, реституція є правовим наслідком недійсності правочину і cпособом захисту цивільних прав, який може бути застосовано до відносин зобов`язального характеру, за умови якщо спір виник між сторонами недійсного правочину (договору).

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Оскільки спірне нерухоме майно вибуло з власності ТОВ «ІЦ «Енергомаш» на підставі договорів купівлі-продажу з ТОВ «Тімсен», які в судовому порядку визнано недійсними, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність передбачених ст. 388 ЦК України підстав для витребування майна із незаконного володіння ОСОБА_1 .

Встановлено також, що рішенням Господарського суду м. Києва (справа № 910/8923/17) від 31.01.2017 року було визнано недійсним укладений 06.01.2015 року між ТОВ Інженерний центр «Енергомаш» та ТОВ «Тімсен» договір купівлі-продажу нежитлових приміщень № 284 площею 126,6 кв.м в літ. «Ч-3» за вказаною адресою.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 23.01.2018 року рішення Господарського суду м. Києва від 31.01.2017 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду 15.01.2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Господарського суду м. Києва від 31.01.2017 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 23.01.2018 року скасовано, прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням Господарського суду м. Києва (справа № 910/7547/17) від 27.07.2017 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 07.12.2018 року у задоволені позову ТОВ Інженерний центр «Енергомаш» про визнання укладеного 06.01.2015 року між ТОВ Інженерний центр «Енергомаш» та ТОВ «Тімсен» договору купівлі-продажу нежитлових приміщень № 351, № 352, № 353 загальною площею 279,1 кв.м. в літ. «3А-1», що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 07.12.2018 року встановлено, що подання ТОВ Інженерний центр «Енергомаш» позову про визнання договору купівлі-продажу недійсним спрямовано на одержання судового захисту права, яким ця особа зловживала.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Отже, на час розгляду справи зазначені договори купівлі-продажу є дійсними.

Дійсність договорів щодо відчуження спірного майна виключає застосування правового механізму витребування майна із володіння добросовісного набувача, передбаченого ст. 388 ЦК України, оскільки судовими рішеннями, які набрали законної сили встановлено, що таке майно вибуло із володіння власника з його волі.

Доводи апеляційних скарг висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки їм надано належну оцінку в оскаржуваному судовому рішенні.

Щодо розподілу судових витрат суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги ТОВ Інженерний центр «Енергомаш» про витребування майна загальною вартістю 2709797 грн. задоволено на 97,76%, з ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем за подання позову, у 39735 грн. (40646 грн.-2,23%=39735 грн.).

Окрім цього, ухвалою Харківського апеляційного суду від 13 червня 2019 року відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29 березня 2019 року до ухвалення судового рішення Харківським апеляційним судом.

Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, з нього в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 39735 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Інженерний центр «Енергомаш» задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29 березня 2019 року в частині розподілу судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Інженерний центр «Енергомаш» судовий збір у розмірі 39735 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 39735 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 листопада 2019 року.

Головуючий Р.М. Піддубний

Судді А.В. Котелевець

О.Ю. Тичкова