Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа №377/161/19

Провадження №2-о/377/10/19

14 березня 2019 року Славутицький міський суд Київської області у складі головуючої - судді Малишенко Т.О., за участю: секретаря судового засідання Ахутіної А.А., за відсутності учасників справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Славутичі цивільну справу за заявою ТАНЦЮРА В»ОСОБА_1, заінтересовані особи: ОСОБА_2, Славутицький міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, про встановлення факту смерті, -

УСТАНОВИВ:

До суду подана зазначена заява, у якій заявник просить встановити факт смерті його батька ОСОБА_3, який помер 2 лютого 2019 року у селищі Успенка Лутугінського району Луганської області, Україна.

Заява обґрунтована тим, що заявник є сином ОСОБА_3, який помер внаслідок хронічної недостатності мозкового кровообігу, перебрастеничний атеросклероз 02 лютого 2019 року у сел.Успенка. Отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнято відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Встановлення факту смерті необхідно заявнику для відкриття спадкової справи та отримання спадщини.

Заявник, третя особа та представник заінтересованої особи в судове засідання не зявились, про час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином, до канцелярії суду подали заяви, в яких просили проводити судовий розгляд справи за їх відсутності.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії І-АВ № 399885, виданого 12 вересня 1969 року Успенською селищною радою Лутугінського району Луганської області, ОСОБА_4 В»ячеслав ОСОБА_1 народився 22 серпня 1969 року у селищі Успенка Лутугінського району Луганської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 121. Його батьком записаний ОСОБА_3, а матірю ОСОБА_4.

Як вбачається з довідки про причину смерті № 9 від 04.02.2019 року, ОСОБА_3 помер 02 лютого 2019 року, причина смерті: хронічна недостатність мозкового кровообігу, перебрастеничний атеросклероз.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ВВ № 076258, виданого відділом запису актів цивільного стану Лутугинського районного управління юстиції Міністерства юстиції Луганської Народної Республіки, батько заявника ОСОБА_3 помер 02 лютого 2019 року у селищі Успенка Лутугінського району Луганської області .

Перевіривши наявні письмові докази суд дійшов висновку про необхідність задоволення заяви з наступних підстав.

Законом України № 990-VIII від 04.02.2016року цивільний процесуальний кодекс України доповнено статтею 257-1, яка встановлює особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасового окупованій території України.

Згідно абзацу другого частини 1 цієї статті заява про встановлення факту смерті особи на тимчасового окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невідємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції України та законів України (частина 1). Датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року (частина 2).

Згідно пункту 1 частини 1 статті 3 цього Закону тимчасово окупованою територією України є, зокрема, сухопутна територія Автономної Республіки Крим та м. Севастополя.

Постановою Верховної Ради України від 17.03.2015року № 254-VIII «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України».

Додатком до постанови Верховної Ради України від 17 березня 2015 року визначено райони або їх частини, міста, селища і села, що знаходяться на територіях, які розташовані між державним кордоном України з Російською Федерацією, урізом води Азовського моря та лінією, що відповідає Мінському меморандуму від 19 вересня 2014 року, на яких відповідно до статті 1 Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» від 16.09.2014року № 1680-VII запроваджується вказаний особливий порядок місцевого самоврядування.

Проте зазначений перелік не є вичерпним і не містить чіткого та вичерпного переліку назв населених пунктів Донецької та Луганської областей, які визнаються тимчасово окупованою територією України.

Враховуючи, що норми статті 257-1 ЦПК України спрямовані на забезпечення прав осіб, які проживають на територіях, де не здійснюють діяльність органи державної реєстрації актів цивільного стану, для застосування цієї норми тимчасово окупованими територіями Донецької та Луганської областей слід вважати населені пункти, визначені розпорядженням Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року № 1085 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення», який мстить чіткий та повний перелік таких населених пунктів, в т.ч. м. Донецьк, що фактично і зумовлює необхідність застосування передбаченого статтею 257-1 ЦПК України порядку встановлення фактів народження та смерті.

За загальним правилом підсудності заяви фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, визначеним частиною 1 статті 257 ЦПК України, вона подається до суду за місцем проживання заявника.

У поданій заяві зазначено адресу місця проживання заявника в м. Славутичі Київської області, на територію якого поширюється юрисдикція суду, до якого подано заяву про встановлення факту смерті.

Вирішуючи заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, суд виходить з наступного.

Статтею 1 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» тимчасово окупованими територіями у Донецькій та Луганській областях на день ухвалення цього Закону визнаються частини території України, в межах яких збройні формування Російської Федерації та окупаційна адміністрація Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль, зокрема, сухопутна територія та її внутрішні води у межах окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей.

Згідно ч. 1 ст. 2 вказаного Закону правовий статус тимчасово окупованих територій у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, а також правовий режим на зазначених територіях визначаються цим Законом, Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, принципами та нормами міжнародного права.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено, що тимчасово окупована територія України є невідємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року.

Частиною 2 ст. 4 цього Закону визначено, що правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Відповідно до статті 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності не оспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини 2 цієї статті суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Приписами п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин.

Згідно з п. 18 вказаної Постанови рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.

Порядок державної реєстрації смерті регулюється Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану».

Так, нормою ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» визначено, що державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоровя або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

У відповідності до ч. ч. 3, 4 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому Законом.

Розділом 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18.10.2000 року, передбачено, що підставою для державної реєстрації смерті є:

- лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року за № 1150/130234;

- фельдшерська довідка про смерть (форма №106-1/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року за № 1150/130234;

- лікарське свідоцтво про перинатальну смерть;

- рішення суду про оголошення особи померлою;

- рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час;

- повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням не судових та судових органів;

- повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.

Як вбачається з матеріалів справи, 20 лютого 2019 року Славутицьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області заявнику відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті його батька ОСОБА_3, оскільки для підтвердження цього факту документи, визначені ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», заявником не надані, а пред'явлено свідоцтво про смерть, видане на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Досліджені докази підтверджують факт смерті ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця селища Успенка Лутугінського району Луганської області, який помер 02 лютого 2019 року у селищі Успенка Лутугінського району Луганської області, який відповідно до статті 1 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» та Указу Президента України № 32/2019 від 07 лютого 2019 року «Про межі та перелік районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях, є окупованою територією.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що заявник не має можливості надати для реєстрації смерті батька документи встановленого законодавством України зразка, оскільки довідка про причини смерті ОСОБА_3 та свідоцтво про смерть, видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, а встановлення вказаного факту необхідно для відкриття спадкової справи та отримання спадщини, тому суд вважає, що заявлені вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 258-259, 263-265, 319 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Заяву задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця селища Успенка Лутугінського району Луганської області, який помер 02 лютого 2019 року у селищі Успенка Лутугінського району Луганської області.

Рішення суду підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Славутицький міський суд. Апеляційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т. О. Малишенко