Справа № 301/2429/16-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

05 березня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючої - судді Кожух О.А.

суддів - Джуги С.Д., Собослоя Г.Г.

з участю секретаря - Балаж Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1, подані в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Іршавського районного суду від 17 січня 2018 року (головуючий суддя Даруда І.А., повний текст рішення складено 23.01.2018) в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

встановив:

ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про реальний розподіл рухомого майна. Свої вимоги мотивує тим, що з 28 січня 1982 року по 26 травня 2015 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. За час шлюбу ними придбано нерухоме майно - житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходяться у АДРЕСА_1 та земельну ділянку, на якій розташований будинок, спір про розподіл якого розглядався у іншому провадженні. Також за час шлюбу ними придбано рухоме майно, яке знаходиться у вказаному дворогосподарстві та є їх з відповідачем спільною власністю, тому просить присудити їй 1/2 частину рухомого майна.

На підставі наведеного, після уточнення позовних вимог, позивач просила суд присудити їй все рухоме майно, яке знаходиться у літній кухні, та частину іншого спільно придбаного майна, згідно акту визначення вартості майна від 20 червня 2017 року, а саме: майно з літньої кухні на загальну суму 34 200 гривень: № 4 - Телевізор «Панасонік» - 400 грн.; № 5 - мікрохвильова піч «Самсунг» - 700 грн.; № 7 - морозильна камера «Зануссі» - 5 000 грн.; № 8 - конвектор «Фек» - 1 700 грн.; № 9 - газова плита «Індезіт» - 2000 грн.; № 10 - витяжка металева марки «Люкс» - 400 грн.; № 11 - кухонний гарнітур коричневого кольору - 4 000 грн.; № 13 - гладильна дошка - 100 грн.; № 14 - шафа-купе коричневого кольору - 1000 грн.; № 15 - стінка коричневого кольору - 500 грн.; № 16 - вішалка коричневого кольору - 400 грн.; № 17 - спальня коричневого кольору - 4 000 грн.; № 20 - килими 5 шт. - 1000 грн.; № 21- душова кабіна - 4000 грн.; № 22- умивальник - 600 грн.; № 23 унітаз білого кольору - 700 грн.; № 24 - ванний гарнітур (тумбочка) - 1500 грн.; № 25 - пральна машина «Вірпул» - 3000 грн.; інше майно, що знаходиться в житловому будинку, на подвір'ї та в надвірних спорудах на загальну суму 35 800 грн.: № 33 - газовий котел «Беретта» - 5 000 грн.; № 43 - диван та два крісла зеленого кольору (шкіряні) - 15 000 грн.; № 53 - дерев'яний стіл та стільці - 8000 грн.; № 46 - телевізор «Філіпс» чорного кольору - 5000 грн.; № 51 - люстри 3 шт. загальною вартістю - 1800 грн.; № 53 - журнальний столик дерев'яний - 1000 грн.

Рішенням Іршавського районного суду від 17 січня 2018 року уточнений позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано право власності за ОСОБА_4 на 1/2 частину рухомого майна, що знаходиться у дворогосподарстві АДРЕСА_1, а саме: № 4 - Телевізор «Панасонік» - 400 грн.; № 5 - мікрохвильова піч «Самсунг» - 700 грн.; № 7 - морозильна камера «Зануссі» - 5 000 грн.; № 8 - конвектор «Фек» - 1 700 грн.; № 9 - газова плита «Індезіт» - 2000 грн.; № 10 - витяжка металева марки «Люкс» - 400 грн.; № 11 - кухонний гарнітур коричневого кольору - 4 000 грн.; № 13 - гладильна дошка - 100 грн.; № 14 - шафа-купе коричневого кольору - 1000 грн.; № 15 - стінка коричневого кольору - 500 грн.; № 16 вішалка коричневого кольору - 400 грн.; № 17 - спальня коричневого кольору - 4 000 грн.; № 20 килими 5 шт. - 1000 грн.; № 21- душова кабіна - 4000 грн.; № 22 - умивальник - 600 грн.; № 23 - унітаз білого кольору - 700 грн.; № 24 - ванний гарнітур (тумбочка) - 1500 грн.; № 25 - пральна машина «Вірпул» - 3000 грн.., № 33 - газовий котел «Беретта» - 5 000 грн.; № 43 - диван та два крісла зеленого кольору (шкіряні) - 15 000 грн.; № 53 - дерев'яний стіл та стільці - 8000 грн.; № 46 - телевізор «Філіпс» чорного кольору - 5000 грн.; № 51 - люстри 3 шт. загальною вартістю - 1800 грн.; № 53 - журнальний столик дерев'яний - 1000 грн., на загальну суму 69,800 гривень.

Стягнуто з позивачки ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 200,00 грн. компенсації.

На дане рішення ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. В обґрунтування скарги посилається на те, що судом невірно визначено складу спільного майна. Зокрема, частина майна, що була описана державним виконавцем, належить ОСОБА_3, яка є донькою сторін та проживає у спірному будинку.

Крім того, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в інтересах ОСОБА_3, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким виключити з вимог про визнання права власності наступне майно: № 43 - диван та два крісла зеленого кольору (шкіряні) - 15 000 грн.; № 46 - телевізор «Філіпс» чорного кольору - 5000 грн.; № 51 - люстри 3 шт. загальною вартістю - 1800 грн.; № 53 - дерев'яний стіл та стільці - 8000 грн.; № 53 - журнальний столик дерев'яний - 1000 грн. Доводи апеляційної скарги є аналогічними доводам скарги ОСОБА_2

У відзивах на апеляційні скарги ОСОБА_4 просила їх відхилити та залишити без змін рішення суду першої інстанції. Вказує, що ОСОБА_3 не має жодного відношення до спірного майна. При проведенні опису майна вона була присутня, підписала акт державного виконавця та не мала до нього жодних претензій. Для підтвердження свої прав на певне майно вона використовує квитанції та гарантійні талони, які знаходилися в будинку, до якого ОСОБА_4 не має доступу, і були надані ОСОБА_3 відповідачем.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з?явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційних скарг, вважає що такі не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з приписами ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що сторони з 28 січня 1982 року по 26 травня 2015 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Іршавського районного суду Закарпатської області від 26.05.2015 року (а.с. 4).

За час шлюбу сторонами придбано нерухоме майно - житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходяться у с. Кушниця, по вул. Гірська, 393, вартістю 77 525 грн. станом на 01.12.2006 року (а.с.3). Даний будинок був предметом поділу по іншій цивільній справі, яка завершилась ухваленням судового рішення.

Також за час шлюбу сторонами придбано рухоме майно, яке знаходиться у вказаному дворогосподарстві та є спільною власністю сторін, що стверджується актом державного виконавця від 20.06.2017 (а.с.112-116).

Згідно акту визначення вартості майна державного виконавця Горзов І.М. від 20 червня 2017 року вартість вказаного в ньому рухомого майна складає 141 300,00 гривень. (а.с.112-116).

В даний акт державним виконавцем включено майно, яке не належить сторонам, а належить їх внукам, а саме майно під № 26, 27, 39, 40, 41 на загальну суму 1700,00 гривень, що визнається сторонами.

Задовольняючи позов суд першої інстанції входив з того, що майно, вказане в акті, за виключенням позицій № № 26, 27, 39, 40, 41, є спільною сумісною власністю подружжя, а відтак позивач вправі ставити питання про виділення їй половини з такого майна.

В апеляційних скаргах апелянти стверджують, що частина спірного майна є особистою власністю доньки сторін по справі ОСОБА_3, яка проживає у спірному будинку. При цьому доводи апеляційних скарг є ідентичними, а відтак апеляційний суд розглядає їх у сукупності.

Апеляційний суд констатує, що при розгляд спорів про поділ спільного майна подружжя, третя особа вправі ставити питання, що певне майно є її особистою власністю, не входить до складу спільного майна сторін та підлягає виключенню з вимог щодо поділу. Однак така особа повинна надати належні та допустимі докази на підтвердження свого права власності щодо спірного майна. В протилежному випадку, суд повинен виходити з презумпції віднесення такого рухомого майна, що знаходиться в будинку подружжя (колишнього), до складу спільного майна подружжя.

З прохальної частини апеляційної скарги ОСОБА_3 вбачається, що остання просить виключити з складу спільного майна, що є предметом спору, наступні речі: № 43 - диван та два крісла зеленого кольору (шкіряні) - 15 000 грн.; № 46 - телевізор «Філіпс» чорного кольору - 5000 грн.; № 51 - люстри 3 шт. загальною вартістю - 1800 грн.; № 53 - дерев'яний стіл та стільці - 8000 грн.; № 44 - журнальний столик дерев'яний - 1000 грн. (в апеляційній скарзі та судовому рішенні помилково вказаний номер 53, оскільки журнальний столик в акті державного виконавця міститься під №44). Тобто, виходячи з принципу диспозитивності цивільного процесу, щодо іншого рухомого майна, яке є предметом спору, третя особа ОСОБА_3 майнових претензій не має.

Щодо дивану та двох крісел зеленого кольору (шкіряні) (№43) та журнального столику (№44), то жодних належних та допустимих доказів придбання таких речей саме ОСОБА_3 нею не надано. Навпаки, до відзиву до апеляційної скарги долучено накладну №2 від 20.03.2010 на ім'я ОСОБА_4, з якої слідує, що журнальний столик придбано саме нею.

На підтвердження придбання телевізора «Філіпс» чорного кольору (№46), ОСОБА_3, долучено гарантійний талон та квитанцію від 20.02.2012 про придбання телевізора марки Philips 42PFL3606H/58 (а.с.215). Водночас апеляційний суд констатує, що ні в гарантійному талоні, ні квитанції не зазначено найменування (П.І.Б.) особи, яка придбала вказане рухоме майно. При цьому апеляційний суд вважає доречним та таким, що заслуговує на увагу, посилання ОСОБА_4 у відзиві на апеляційну скаргу про те, що гарантійні талони та квитанції знаходилися в будинку сторін, до якого вона не має доступу, а відтак такі могли бути надані відповідачем свої доньці з метою підтвердження її права власності на них. За таких обставин, апеляційний суд вважає недоведеним факт придбання спірного телевізору саме ОСОБА_3

Стосовно вимог щодо люстр 3 шт. загальною вартістю - 1800 грн. (№51) та дерев'яного столу та стільців - 8000 грн. (№ 53), апеляційний суд зазначає наступне.

До апеляційної скарги ОСОБА_3 долучено накладну б/н від 12.03.2015 на ім'я ОСОБА_3 на придбання, в тому числі: п.3 - люстра, к-ть 1, вартістю 8000 грн.; п.4 - стіл, к-ть 1, вартістю 8000 грн.; стільці, к-ть 12, вартістю 20000 грн. (а.с.212).

Апеляційний суд звертає увагу, що у даній накладній вказано про придбання однієї люстри, в той же час в акті державного виконавця описано 3 люстри загальною вартістю 1800 грн. З матеріалів справи неможливо встановити чи описані державним виконавцем три люстри є різними чи однаковими моделями, та відповідно не можна стверджувати, що вказана у накладній одна люстра відноситься до тих трьох люстр, описаних державним виконавцем. В даному випадку, в аспекті предмета спору, неможливо виокремити одну люстру з трьох описаних виконавцем, а відтак відсутні підстави стверджувати, що вказана в накладній одна люстра входить до переліку трьох люстр, описаних державним виконавцем.

Що стосується стола та 12 стільців, то на спростування доводів апеляційної скарги, ОСОБА_4 надано накладну №2 від 20.03.2010 на її ім'я про придбання рухомого майна, зокрема стіл 1 шт. та стільці 12 шт. (п.п.1, 2). За наявності таких суперечливих доказів, знову ж таки, неможливо встановити чи описані державним виконавцем стіл та стільці 12 шт. (№53) були придбані ОСОБА_4, згідно накладної № 2 від 20.03.2010, чи ОСОБА_3 згідно накладної б/н від 12.03.2015.

З огляду на викладене апеляційний суд виходить з того, що ОСОБА_3 не спростовано презумпцію віднесення спірного рухомого майна до складу спільного майна подружжя ОСОБА_4.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що надані апелянтом ОСОБА_3 докази у своїй сукупності та взаємозв'язку не є достатніми для того щоб можна було достовірно встановити факт придбання саме нею майна, зазначеного в прохальній частині її апеляційної скарги.

Крім того, при проведенні 09.06.2017 державним виконавцем опису рухомого майна була присутня ОСОБА_3, яка відповідний акт державного виконавця підписала без жодних зауважень. Цим самим ОСОБА_3 підтвердила відомості, вказані в акті, та, відповідно, щодо відсутності в неї майнових претензій стосовно описаного майна.

З врахуванням вищенаведеного апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає відхиленню.

Що стосується апеляційної скарги ОСОБА_2, то її доводи є ідентичними доводам скарги ОСОБА_3 Враховуючи те, що ОСОБА_3, в межах доводів та вимог її апеляційної скарги, не доведено наявність у неї майнових прав щодо певного конкретного рухомого майна, то апеляційна скарга ОСОБА_2, також підлягає відхиленню.

Доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують. Відповідно до ст. 375 ЦПК України, апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, п. ст. 375 ст. ст. 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційні скарги ОСОБА_1, подані в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Іршавського районного суду від 17 січня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 березня 2019 року.

Головуюча:

Судді