ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2019 року м. Харків

Справа № 640/18094/17

Провадження № 22-ц/818/ 4537/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Кругової С.С.,

Суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

секретаря Кучер Ю.Ю.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 ,

Відповідач: ОСОБА_2 ,

Третя особа: Управління служб у справах дітей Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Управління служб у справах дітей Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду міста Харкова від 11 липня 2019 року, ухвалене суддею Попрас В.О.,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнень просив позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стягнути з ОСОБА_2 аліменти на користь позивача на утримання доньки у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до досягнення дитиною повноліття.

Позов мотивований тим, що сторони проживали однією сім`єю з 2008 р. до початку 2013 р. Під час сумісного проживання у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дочка ОСОБА_3 . Спільне життя з відповідачем не склалося оскільки, вона вживала алкогольні напої, по декілька днів не з`являлася вдома. Після народження дочки відповідач не змінила своїх звичок та продовжувала відлучатися з дому на тривалий час, стала вживати наркотичні речовини. Коли дочці виповнилося чотири місяці, відповідач пішла з родини, залишивши дочку на позивача. Позивач самостійно виховував дочку, піклувався про її стан здоров`я, матеріально її утримував. До 2014 р. відповідач періодично з`являлася до них, а з 2015 р. припинила спілкування з позивачем та донькою, не цікавилась станом її здоров`я, не відвідувала з дитиною медичних закладів, розвивальних студій, ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини не надавала. 24.02.2016 р. позивач одружився з ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 . У них народився син ОСОБА_6 . Його дружина замінила ОСОБА_3 матір, взяла на себе всі обов`язки по вихованню та догляду за ОСОБА_3. Він разом з дружиною виховують двох дітей, піклуються про них. Тривалий час відповідач байдуже ставиться до їх дочки, тому позивач звернувся до суду з позовом про позбавлення її батьківських прав та стягнення аліментів.

Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 11 липня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 17.11.2017 року до досягнення донькою повноліття. В іншій частині в задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів винної поведінки відповідача щодо умисного злісного ухилення від виконання батьківських обов`язків та не зазначено в чому будуть полягати позитивні зміни в житті дитини в разі застосування до відповідача такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав. Позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не буде відповідати меті такого заходу: захисту інтересів дитини та стимулювання мати щодо належного виконання своїх обов`язків. Оскільки дитина проживає разом з батьком ОСОБА_1 , який виховує доньку та матеріально утримує, відповідач матеріальної допомоги на утримання доньки ОСОБА_3 не надає, з відповідача слід стягнути аліменти.

Не погоджуючись частково з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить змінити вказане рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позову є незаконним та необґрунтованим, судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, які мають значення для справи, порушено норми матеріального і процесуального права.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на обставини, які були викладені ним в позовній заяві. Зазначає, що він самостійно виховує дочку, яка проживає разом з ним, піклується про її стан здоров`я, матеріально її утримує, а відповідач байдуже ставиться до дочки, з 2015 р. припинила спілкування з донькою, не цікавиться станом її здоров`я, не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Вважає, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки доказам, наданих ним на підтвердження позову, не врахував висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав, залишив поза увагою пояснення свідків.

У відзиві на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції відповідач просить не позбавляти її батьківських прав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що позивачем рішення суду оскаржується в частині відмови в задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав, тому апеляційний суд відповідно перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду в цій частині.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_3 . Її батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

За даними висновка Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 17.01.2018 № 61 малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає разом з батьком ОСОБА_1 , мачухою ОСОБА_5 та молодшим братом ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . За місцем проживання для дитини створені належні умови для проживання та розвитку.

За інформацією адміністрації Дитячого центру Н .В. Сухомлінової «Magic House», який малолітня ОСОБА_3 відвідує з 13.02.2017 по теперішній час. ОСОБА_1 та ОСОБА_5 приводять ОСОБА_3 до садка та забирають, відвідують масові заходи за участю ОСОБА_3. Оплату за освітні послуги вносять також ОСОБА_1 та ОСОБА_5 Дівчинка відвідує дитячий садок без пропусків.

За інформацією головного лікаря Центру дитячого здоров`я «Радуга», де обслуговується малолітня ОСОБА_3 , до Центру дитину приводить батько ОСОБА_1 Ніяких письмових звернень від ОСОБА_2 до Центру щодо стану здоров`я дитини або з інших питань не надходило.

За інформацією Голови вуличного комітету № 11 на дільниці якого мешкає родина ОСОБА_1 характеризується як люблячий батько, який має двох дітей і займається їх вихованням та утриманням. ОСОБА_2 з кінця 2012 року ніхто не бачив. Дружина ОСОБА_1 - ОСОБА_5 постійно находиться з дітьми, які завжди охайні та доглянуті.

Згідно з сертифікатом про проходження профілактичного наркологічного огляду серія 12 ЯЯУ № 620144 від 03.12.2018, згідно якого у ОСОБА_2 ознак наркологічного захворювання не виявлено. З висновку Харківського психоневрологічного диспансеру №3 від 19.12.2018 вбачається, що у ОСОБА_2 психологічної симптоматики не виявлено.

Згідно з висновком від 17.01.2018 № 61 Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

У справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) від 07 грудня 2006 року Європейський суд з прав людини наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

За положенням пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Частиною четвертою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Відповідно до частини п`ятої статті 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України).

Із наведеного слідує, що суд може позбавити одного із батьків батьківських прав відносно дитини в разі, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та це не суперечить інтересам дитини.

Позбавлення особи батьківських прав є крайнім заходом та тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, та може бути застосований судом лише у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері.

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні позову в частині позбавлення відповідача батьківських прав, суд першої інстанції, на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені, обґрунтовано виходив з того, що для застосування такої підстави для позбавлення батьківських прав як ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, яка передбачена пунктом 2 частини першої статті 164 СК України, необхідним є встановлення винної поведінки відповідача, свідомого нехтування ним своїми обов`язками.

Водночас, існування вказаних обставин позивачем належними та допустимими доказами не доведено. Подані ОСОБА_1 докази, досліджені судом, не свідчать про небажання мати піклуватись про свою дочку та брати участь у її вихованні.

Колегія суддів відхиляє доводи позивача про байдужість ОСОБА_2 до участі у вихованні своєї дитини. Так, із матеріалів справи вбачається, що відповідач та її представник активно брали участь у судовому розгляді справи та заперечували проти заявленого ОСОБА_1 позову. Тобто, факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також свідчить про інтерес ОСОБА_2 до дитини.

Висновок Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 17.01.2018, згідно з яким органом опіки та піклування визнано за доцільне позбавити відповідача батьківських прав щодо неповнолітньої дочки, має рекомендаційний характер і не є обов`язковим для суду (частини п`ята, шоста статті 19 СК України). В цьому висновку не наведено підстав та аргументів, які б вказували на доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, не вбачається, що службою у справах дітей вживались необхідні дії і заходи для сприяння налагодженню відносин дитини з матір`ю, не підтверджено факту повідомлення ОСОБА_2 про вирішення питання про позбавлення її батьківських прав.

Відсутні докази жорстокого поводження матері з дитиною. Жодних доказів про зловживання відповідачем алкогольними напоями або перебування її на обліку наркологічного чи психоневрологічного диспансерів матеріали справи не містять. Тобто, такий висновок не містить однозначних обставин, які б вказували на наявність підстав для застосування відносно відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав.

Суд першої інстанції обґрунтовано не погодився із зазначеним висновком, оскільки він не містить мотивованих підстав позбавлення відповідача батьківських прав з вичерпного переліку, передбаченого статтею 164 СК України, та не встановлює обставин ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини.

Посилання в апеляційній скарзі як на підставу для позбавлення батьківських прав на те, що відповідач не спілкувалась з дитиною та не цікавилась її справами, безпідставні, оскільки позивачем не було доведено, а судом не встановлено саме винної поведінки відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених фактичних обставин справи і вимог цивільного процесуального законодавства, а також враховуючи те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, що не виконують батьківських обов`язків, дійшов правильного та обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову в частині позбавлення відповідача батьківських прав.

Інші доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судового рішення судів першої інстанцій.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 12, 13, 89, 351, 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду міста Харкова від 11 липня 2019 року в оскаржуваній частині - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий С.С. Кругова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук

повний текст постанови

складено 18 листопада 2019 року