ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2019 року

м.Харків

Справа № 626/830/19

Провадження № 22-ц/818/4499/19

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Овсяннікової А.І.

суддів - Коваленко І.П., Кругової С.С.

за участю секретаря - Чабан А.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Красноградського районного суду Харківської області від 24 червня 2019 року у складі судді Дудченка В.О. по цивільній справі № 626/830/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ, стягнення матеріальної та моральної компенсації,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ, стягнення матеріальної та моральної компенсації.

В обґрунтування позову зазначила, що рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 05 грудня 2017 року встановлено факт її проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 15 березня 2007 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 з ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За час спільного проживання для капітального ремонту будинку, який знаходиться адресою: АДРЕСА_1 на придбання будівельних матеріалів витрачено 68 026 грн. 50 коп., серед яких 21 420 грн. та 21 330,00 грн. отримано в кредит в ПАТ «Державний ощадний банк України» за кредитними договорами №355/0072 від 13 жовтня 2015 року та №355/0033 від 30 травня 2016 року. Зобов`язання за кредитним договором були погашені спільними коштами.

Спадкоємцем першої черги після померлого ОСОБА_3 є його донька ОСОБА_2 , яка прийняла спадщину; житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Вважає, що до складу домоволодіння входять будівельні та інші матеріали, які були придбані нею разом із спадкодавцем, а тому 1/2 частка в розмірі 34 013,25 грн. належить їй.

Просить суд визнати об`єктом спільної сумісної власності її та ОСОБА_3 будівельні матеріали, які були придбані на загальну суму 68 026,50 грн. та використані для ремонту житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , визнати за нею право власності на 1/2 частину будівельних матеріалів та стягнути на її користь матеріальну компенсацію за частку у праві спільної часткової власності в розмірі 34 013,25 грн., а також судовий збір та витрати та правничу допомогу у сумі 7 000 грн.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала. Вона є спадкоємцем першої черги після смерті батька ОСОБА_3 та набула у спадок будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 . Спірний будинок належав її батькові з 18 жовтня 2005 року, тобто до проживання з ним позивачки однією сім`єю з 15 березня 2007 року, а отже будинок не може бути об`єктом спільної сумісної власності. Додані до позовної заяви докази щодо оплати ремонтних робіт в будинку на суму 68 027,50 грн., а саме кредитні договори укладені між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_3 та товарні чеки не є належними доказами, так як не доводять факту придбання будівельних матеріалів саме позивачем та використання їх для ремонту будинку.

Рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 24 червня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що позивачкою не надано доказів щодо її участі в отриманні чи сплаті кредитних коштів; два кредити взяті особисто ОСОБА_3 і погашені також особисто ним же. Товарні чеки, надані позивачкою, не є належним підтвердженням, що будівельні матеріали були придбані саме ОСОБА_1 та витрачені на ремонт будинку ОСОБА_3 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Рішенням суду встановлено факт її проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 майже 10 років, що є підставою для виникнення права спільної сумісної власності на майно.

Також зазначає, що рішенням Красноградського районного суду від 22 серпня 2018 року автомобіль марки ВАЗ, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на який видано на ім`я ОСОБА_3 , визнано об`єктом спільної сумісної власності її та ОСОБА_3 . При розгляді аналогічної справи про поділ майна подружжя за її позовом ОСОБА_2 позов визнала в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Кредитні кошти були взяті особисто ОСОБА_3 , так і погашені також особисто ним же.

Судом достовірно встановлено та не спростовано, що спірний будинок належав її батькові на праві власності з 18 жовтня 2005 року, тобто до проживання з ним позивачки однією сім`єю з 15 березня 2007 року, а отже будинок не може бути об`єктом спільної сумісної власності.

Рішення Красноградського районного суду Харківської області від 22 серпня 2018 року, за яким визнано за позивачкою право власності на 1/2 частину автомобіля, не було предметом розгляду та не досліджувалось судом першої інстанції, а тому не може бути взято до уваги при апеляційному перегляді цієї справи.

Колегія суддів, вислухав суддю - доповідача, пояснення з`явившихся осіб, дослідив матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 .

Рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 05 грудня 2017 року встановлено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з 15 березня 2007 року по ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 04 жовтня 2018 року за ОСОБА_2 визнано право власності на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 суд першої інстанції обгрунтовано виходив з тих обставин, що підстав для визнання спільною сумісною власністю будівельних матеріалів на суму 68 026,50 грн. та їх поділу не вбачається.

Відповідно до статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Згідно зі статтею 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Для вирішення питання щодо правового режиму такого майна, суди встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі у судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно з частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 СК України, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 зазначає, що під час спільного проживання з ОСОБА_3 для придбання будівельних матеріалів для капітального ремонту будинку ними отримано кредити на ім`я ОСОБА_3 на суму 21 420,00 грн. та 21 330,00 грн. Також надає копії чеків щодо витрат на ремонт на загальну суму 23 431 грн. 50 коп., а саме: від 22 листопада 2014 року на купівлю та монтаж бойлеру для його підключення на суму 2 620,00 грн.; від 10 грудня 2014 року на купівлю дверей вхідних на суму 4 300,00 грн; від 10 грудня 2014 року на купівлю шпалер та матеріалів для їх поклейкі на суму 2 050 грн.; від 16 січня 2015 року на купівлю дверей вхідних на суму 4 500,00 грн.; від 11 листопада 2015 року на купівлю шпалер та матеріалів для їх поклейкі на суму 4 845,00 грн.; від 13 лютого 2016 року на купівлю шпалер та матеріалів для їх поклейкі на суму 5 980,00 грн.; від 20 травня 2016 року на труби та інші матеріали на суму 981,50 грн.

Між тим, з наданих чеків не вбачається, що ці витрати понесені саме для ремонту будинку по АДРЕСА_1 .

Даних, що будівельні матеріали придбані ОСОБА_1 або ОСОБА_3 саме в інтересах подружжя не надано, оскільки ці товарні чеки містять лише перелік найменувань товарів без зазначення їх покупця.

Даних щодо укладення договору щодо здійснення ремонтних робіт у спірному будинку та придбання відповідних будівельних матеріалів за певним кошторисом матеріали справи не містять.

Відповідач категорично заперечує здійснення таких витрат стосовно спірного майна. Зазначає, що позивачкою надано чеки щодо придбання балконних дверей, однак такі двері у спірному будинку взагалі відсутні. Позивачем дані обставини не спростовано.

Крім того, з 21 жовтня 2010 року по 07 серпня 2017 року ОСОБА_1 була зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 , а тому при наявності іншого житла вважати, що дані витрати беззаперечно понесені на ремонт спірного будинку- не можна.

Щодо укладених кредитних договорів, то суд виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається що 13 жовтня 2015 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №355/0072, за яким Банком надано кредит на суму 21 420,00 грн. на придбання 8 вікон з двокамерними енергоефективними склопакетами.

30 травня 2016 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Державний ощадний банк України» укладено кредитний договір №355/0033, за яким ОСОБА_3 отримав 21 330 грн. на придбання світлопрозорих конструкцій з енергозберігаючим склом та відповідного додаткового обладнання і матеріалів до них.

Визначаючи правовий статус спірного майна як спільної сумісної власності подружжя, суд має враховувати, що частка в такому майні визначається з урахуванням розміру фактичного внеску кожної зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним із подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання (будівництво) майна вкладено, крім спільних коштів, особисті приватні кошти однієї зі сторін, то частка в такому майні відповідно до розміру внеску є її власністю.

Доказів у відповідності до ст. 81 ЦПК України щодо участі у погашенні кредиту позивачкою не надано.

Не надано доказів і щодо тих обставин, що ці вікна були встановлені саме у цей будинок.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують. Рішення ухвалено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права. Підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381-384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Красноградського районного суду Харківської області від 24 червня 2019року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15 листопада 2019 року.

Головуючий - А.І. Овсяннікова

Судді: І.П. Коваленко

С.С. Кругова