Єдиний унікальний номер 227/4729/18 Номер провадження 22-ц/804/767/19

Єдиний унікальний номер 227/4729/18 Головуючий у 1 інстанції Мацишин Л.С.
Номер провадження 22-ц/804/767/19 Суддя-доповідач ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2019 року

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Дундар І.О.,

суддів: Кішкіної І.В., Тимченко О.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Донецького апеляційного суду у місті Бахмуті Донецької області цивільну справу № 227/4729/18 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 03 грудня 2018 року, ухвалене в приміщенні суду в місті Добропілля Донецької області о 08-55 годині,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому вказав, що відповідно до укладеного договору б/н від 20 лютого 2007 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 3500,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою кредитів за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У звязку з порушеннями відповідачем зобовязань за кредитним договором склалась заборгованість у розмірі 33362,32 грн., яку просили стягнути.

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 03 грудня 2018 року позовну заяву АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором б/н від 20 лютого 2007 року в розмірі 10995,12 грн., а саме: 5680,20 грн. заборгованості за кредитом; 1995,25 грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом; 3319,67 грн. заборгованості за пенею та комісією, стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» витрати по сплаті судового збору в розмірі 580,70 грн., у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просив рішення скасувати, прийняти нове, яким в задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» відмовити, застосувати позовну давність.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що в звязку з поганим самопочуттям переплутав дату розгляду справи, в звязку з чим не приймав участі у судовому засіданні 03 грудня 2018 року. Вважає безпідставними вимоги банку про стягнення нарахованої на проценти неустойки за 1 рік до звернення до суду, так як право позивача нараховувати проценти по кредиту припинилось зі спливом строку кредитування. Така правова позиція викладена у Постанові ОСОБА_3 Верховного суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12. Отже, суд безпідставно стягнув з нього суму пені та комісії в розмірі 3319,67грн. станом на 05 квітня 2014 року. Крім того за розрахунком заборгованості станом на травень 2009 року він сплатив банку 16815 грн, при тому, що кредитною карткою не користувався з кінця 2007 року, нічого не знав про збільшення кредитного ліміту і виконував всі вимоги банку про виплати. В звязку з поважною причиною не був присутнім у судовому засіданні, не міг захистити свої права.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 14 лютого 2019 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до ст.368 та ч.2, 3 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою, в судовому засіданні без повідомленням учасників справи.

Оскільки апеляційним судом не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі та, зважаючи на те, що предметом апеляційного оскарження є рішення суду у справі з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд якої відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України здійснюється без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні), то відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач 20 лютого 2007 року за договором б/н отримав у КБ «Приватбанк» кредит у розмірі 3500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок № 847651 зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,00 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, що становить 36,00 % на рік, зі строком дії кредитної картки до лютого 2010 року, станом на 31 липня 2018 року заборгованість становить 33362,32 грн., яка складається з наступного: 5680,20 грн. - заборгованість за кредитом; 19439,14 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 6178,11 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 1564,87 грн. штраф (процентна складова).

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Отже, у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

На підставі викладеного, доводів і вимог апеляційної скарги рішення суду в часті відмови в задоволенні позовних вимог не оскаржується, тому апеляційним судом не перевіряється.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем порушено встановлений у договорі строк повернення грошових коштів, зобовязання повинні виконуватись належним чином, договір є обовязковим для виконання сторонами, що є підставами для стягнення заборгованості за кредитом, процентам до закінчення строку дії картки та пені станом на 05 квітня 2014 року довведення заборони на нарахування пені та штрафів.

Але з такими висновками суду в повному обсязі погодитись неможливо.

Дійсно, з матеріалів справи вбачається, що 19 лютого 2002 року ОСОБА_2 звернувся до позивача з заявою, в якій просив відкрити рахунок та надати банківські послуги у вигляді платіжної кредитної картки на суму кредитного ліміту 4000 грн. зі сплатою 3% на місяць (арк..спр.10).

Зі змісту заяви вбачається, що відповідач ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, виразив згоду з тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що було засвідчено його особистим підписом.

На підставі ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Отже, між сторонами було укладено договір приєднання.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

На підставі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

У відповідності до частини першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

З довідки АТ КБ «Приватбанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти клієнта ОСОБА_2 вбачається, що позивач отримав картку зі строком дії 02/10 (арк.. спр. 39).

В обгрунтування наявності заборгованості по кредитному договору позивач надав розрахунок станом на 31 липня 2018 року, з якого виходить, що виникла заборгованість за кредитом в сумі 5680,20 грн., заборгованість по процентам в сумі 19439,14 грн., нарахована комісія в сумі 6178,11 грн та та нараховано судові штрафи в сумі 2064,87 грн. (арк.спр.5-9).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач порушував умови зобовязання в частині щомісячного погашення кредиту, що є підставою для стягнення заборгованості по кредиту, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості по кредиту в сумі 5680,20 грн.

Заява відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та пята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (частина третя статті 267 ЦК України).

За змістом правової позиції висловленої у Постанові ОСОБА_3 Верховного суду у справі № 200/11343/14-ц від 17 квітня 2018 року якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи під особистий підпис на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення (арк..спр.37), але до суду не з`явився.

Отже, відсутні підстави для задоволення заяви про застосування позовної давності під час апеляційного перегляду.

В той же час суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення заборгованості за пенею та комісією станом на 05 квітня 2014 року в сумі 3319,67 грн.

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Виходячи з п.5.3 Правил користування платіжною картою строки та порядок погашення по Кредиту (кредитний ліміт, кредитна лінія) по платіжним картам з встановленим Мінімальним обовязковим платежом наведений в Пам`ятці Клієнта, яка є невід`ємною частиною Договору. Платіж включає в себе плату за користування Кредитом, передбачену Тарифами та частину заборгованості по Кредиту; п.5.4 строк погашення по Кредиту (кредитний ліміт, кредитна лінія) по платіжним картам без встановленого Мінімального обовязкового платежу, проводиться в наступного порядку: Строк погашення відсотків по Кредиту щомісячно за попередній місяць; Строк погашення Кредиту в повному обсязі, не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній карті (арк..спр.11-16).

В матеріалах справи відсутні відомості про те, що по платіжній карті відповідача було встановлено Мінімальний обовязковий платіж, тому апеляційний суд вважає, що відносно ОСОБА_2 діяли правила погашення по платіжній карті без встановленого Мінімального обовязкового платежу.

Відтак, у межах строку кредитування до лютого 2010 року відповідач мав, зокрема, погашати відсотки по Кредиту щомісячно за попередній місяць. Починаючи з лютого 2010 року, відповідач мав обов'язок незалежно від пред'явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Крім того, оскільки право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося зі спливом строку кредитування, то необґрунтованою є вимога позивача про стягнення нарахованої на проценти неустойки.

Аналогічна позиція була висловлена ОСОБА_3 Палатою Верховного Суду в постанові від 28 березня 2018 року по справі №444/9519/12 та повинна бути врахована судом на підставі ч.4 ст. 263 ЦПК України.

З розрахунку заборгованості (арк..спр.5-9) вбачається, що були нараховані комісії та пеня, в загальному підсумку вказано, що нарахована комісія в сумі 6178,11 грн.

За змістом довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» виходить, що пеня нараховується при наявності прострочки по кредиту або процентам 5 та більше днів при виникнення прострочки на більше 50 грн. (арк..спр.40).

Отже, відсутні підстави для стягнення пені після спливу строку кредитування лютий 2010 року.

На підставі викладеного суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення з відповідача заборгованості за пенею в сумі 3319,67 грн. станом на 05 квітня 2014 року; з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за пенею в межах строку кредитування 479,67 коп. (арк..спр.6 зв.)

Відповідно до ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 2) скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

На підставі ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Під час розгляду даної справи судом першої інстанції неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи в частині визначення розміру заборгованості по пені, тому рішення суду підлягає зміні.

На підставі ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідач звільнений від сплати судового збору на підставі п.9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» як інвалід 2 групи (арк..спр.72).

Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 звільнений від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави.

Керуючись ст. 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 03 грудня 2018 року змінити в частині розміру заборгованості по пені та скасувати в частині розподілу судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 8155,12 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 5680,20 грн., заборгованості по відсоткам в сумі 1995,25 грн. та пені в сумі 479,67 грн.

В іншій частині позовних вимог про стягнення пені відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий І.О.Дундар

Судді: І.В.Кішкіна

ОСОБА_4

Повний текст судового рішення складений 14 березня 2019 року

Головуючий