Постанова

Іменем України

27 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 523/4679/16-ц

провадження № 61-18490св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Коротуна В. М., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «ОТП Банк»,

відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» на рішення апеляційного суду Одеської області від 23 березня 2017 року у складі суддів: Заїкіна А. П., Калараш А. А., Кравець Ю. І.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2016 року публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування заявлених вимог посилалося на те, що 28 березня 2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № МL-500/037/2006, за умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 30 тис. дол. США зі сплатою 8,5 % річних за користування кредитними коштами та строком повернення до 29 березня 2021 року.

В забезпечення належного виконання позичальником умов кредитного договору 28 березня 2006 року між банком та ОСОБА_5 укладено договір поруки № SR-500/037/2006, за умовами якого поручитель зобов'язався нести солідарну відповідальність з позичальником за виконання у повному обсязі умов кредитного договору.

У зв'язку з порушенням ОСОБА_4 умов кредитного договору з повернення кредиту та сплаті відсотків банк на підставі п. 1.9.1 кредитного договору направив вимоги ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором у повному обсязі. Вимоги банку залишилися без виконання.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору станом на 06 серпня 2015 року виникла заборгованість, яка складається з: 17 885,93 дол. США заборгованості за тілом кредиту, 2 077,17 дол. США відсотків за користування кредитом, які банк просив стягнути на свою користь солідарно з відповідачів.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 20 липня 2016 року в складі судді Гудіної Н. І. в задоволенні позовних вимог ПАТ «ОТП Банк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване недоведеністю заявлених банком позовних вимог.

Короткий зміст рішення апеляційного суду

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 23 березня 2017 року заочне рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 20 липня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ПАТ «ОТП Банк» відмовлено з інших підстав.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що звернення банку до суду з цим позовом є передчасним, оскільки відсутні відомості отримання відповідачами вимоги банку про зміну строку виконання основного зобов'язання. Банк не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, попередньо виконавши умови кредитного договору про направлення та отримання відповідачами вимоги про дострокове повернення кредиту.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій 15 травня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «ОТП Банк» просить скасувати рішення апеляційного суду Одеської області від 23 березня 2017 року, і направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 червня 2017 року поновлено ПАТ «ОТП Банк» строк на касаційне оскарження рішення апеляційного суду Одеської області від 23 березня 2017 року, відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Суворовського районного суду м. Одеси.

Відповідно до підпункту 4 пункту першого розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

18 квітня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення суду апеляційної інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. У зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору виникла заборгованість, що стало підставою для направлення банком 31 грудня 2015 року на адреси відповідачів досудових вимог про дострокове виконання умов кредитного договору. Згідно із застереженням до пункту 1.9.2 кредитного договору направлення вимоги на адресу позичальника дорівнюється її врученню під розписку.

На час розгляду справи Верховним Судом відзивів/заперечень на касаційну скаргу не надійшло.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 28 березня 2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № МL-500/037/2006, за умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 30 тис. дол. США зі сплатою 8/5 % річних за користування кредитним коштами та строком повернення до 29 березня 2021 року.

В забезпечення належного виконання позичальником умов кредитного договору 28 березня 2006 року між банком та ОСОБА_5 укладено договір поруки № SR-500/037/200, за умовами якого поручитель зобов'язалася нести солідарну відповідальність у повному обсязі з позичальником.

Станом на 06 серпня 2015 року існує заборгованість за кредитним договором, яка складається з: 17 885,93 дол. США залишку заборгованості за кредитом, 2 077,17 дол. США відсотків за користування кредитом.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на наступне.

Мотиви, з яких суд виходить Верховний Суд, та застосовані норми матеріального права.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку (частина перша статті 553 ЦК України).

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України та частини другої статті 1054 у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. При цьому право дострокового повернення означає, що кредитор вимагає виконання зобов'язання до настання строку виконання, визначеного договором.

Пунктом 1.9.1 кредитного договору передбачено, що банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань у цілому у випадку невиконання позичальником та/або поручителем своїх боргових та інших зобов'язань за цим договором. При цьому виконання боргових зобов'язань повинно бути проведено позичальником протягом тридцяти календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги.

У застереженні до пункту 1.9.1 договору передбачено, що вимога вважається надісланою в день її направлення на адресу позичальника, що зазначена в цьому договорі. До направлення вимоги на адресу позичальника поштою прирівнюється також і її вручення позичальнику чи його представникам під розписку.

Отже, застереженням до пункту 1.9.1 до кредитного договору сторони кредитних правовідносин урегулювали питання направлення вимоги про дострокове повернення кредиту та зміни строку виконання основного зобов'язання.

У зв'язку з порушенням ОСОБА_4 умов кредитного договору банк на підставі пункту 1.9.1 кредитного договору 31 грудня 2015 року надіслав засобами поштового зв'язку позичальнику та поручителю вимоги про дострокове виконання зобов'язання за кредитним договором у повному обсязі. Даних про вручення вимоги банку немає.

У квітні 2016 року банк звернувся до суду з цим позовом про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором з боржника та поручителя.

У порушення статей 212-214, 303, 316 ЦПК України (в чинній на час ухвалення оскаржуваного рішення редакції) апеляційний суд, зазначаючи про те, що матеріали справи не містять доказів одержання позичальником вимоги банку, як того вимагає пункт 1.9.1 кредитного договору, а тому звернення банку до суду з цим позовом є передчасним, не звернув уваги на те, що невручення вимоги банку згідно з указаним пунктом кредитного договору свідчить про відсутність підстав для висновку про настання строку виконання основного зобов'язання, а не про неможливість банку звернутися до суду з цим позовом за захистом порушеного права; не повно встановив обставини справи, що мають значення для вирішення спору, а саме: не перевірив надані банком розрахунки заборгованості за кредитним договором та не встановив межі відповідальності поручителя щодо дотримання шестимісячного строку для пред'явлення до нього позову з моменту порушення боржником умов кредитного договору; не визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, що їх регулюють, та дійшов передчасних висновків про відсутність підстав для задоволення позову банку.

Перевірка доводів касаційної скарги, пов'язаних з установленням фактичних обставин справи та оцінкою доказів у ній перебуває поза визначеними статтею 400 ЦПК України межами перегляду справи в касаційному порядку.

Суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, тому немає правових підстав для ухвалення нового рішення або зміни судових рішень.

Відповідно до пункту 1 частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

За таких обставин рішення апеляційного суду не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України та ухвалене з порушенням норм процесуального права, що в силу пункту 1 частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду суду належить врахувати викладене, розглянути справу в установлені законом розумні строки з додержанням вимог процесуального права, дослідити та належним чином оцінити подані сторонами докази, з наведенням відповідних обґрунтувань, дати правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити законне і справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин і вимог закону.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» задовольнити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 23 березня 2017 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. М. Коротун

В. П. Курило