Номер провадження: 22-ц/813/876/19
Головуючий у першій інстанції Огренич І.В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Калараш А.А., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 квітня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Таврія-В" про зобов'язання вказати інформацію про товар та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовом до ТОВ «Таврія-В», який в подальшому уточнювався та в якому позивач просив зобов'язати ТОВ «Таврія-В» вказувати в подальшому при продажу товару риби, а саме риби оселедець, інформацію про можливу наявність в ній гельмінтів та стягнути з відповідача моральну шкоду, нанесену йому, у зв'язку з порушенням прав споживача в розмірі 50000 гривень та моральну шкоду нанесену йому, у зв'язку з необхідністю звернення до суду в розмірі 2000 гривень.

Свій позов ОСОБА_2 мотивував тим, що 01.11.2016 року він придбав в ТОВ «Таврія- В» рибу оселедець, після споживання якої йому стало зле, у зв'язку з чим він звернувся за медичною допомогою.

У подальшому ОСОБА_2 звернувся до представників ТОВ «Таврія-В» з проханням надати роз'яснення щодо можливості споживання придбаної у них риби «оселедець», проте, як зазначає позивач, представники ТОВ «Таврія-В» в категоричній формі виразили свою незгоду щодо наявності в рибі гельмінтів, та в грубій формі відмовили у наданні сертифікату якості на рибу. Після чого позивач звернувся до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів з проханням провести дослідження риби «оселедець» на предмет виявлення в ній гельмінтів та безпечність їх існування в її нутрощах. Дослідивши даний харчовий продукт, інспектор Держспоживслужби пояснив позивачу, що наявність в нутрощах риби «оселедець» гельмінтів є допустимим в рамках встановлених законодавством правил маркування технічних продуктів, а відтак даний харчовий продукт є споживним та при наявності в ньому допустимої кількості гельмінтів не може нести загрозу здоров'ю та життю споживача.

Як зазначив позивач необізнаність в необхідній інформації стосовно придбаної ним риби «оселедець» та відмова представників ТОВ «Таврія-В» належним чином надати йому інформацію про наявність гельмінтів в придбаній рибі завдали йому моральної шкоди, що виразилася у стражданнях та переживаннях, а також життєвих незручностях, пов'язаних з порушенням його права, як споживача. Крім того, позивач вважав, що дана продукція небезпечна та що він сприймав погрозу своєму життю і здоров'ю реально, в зв'язку з чим він був вимушений звернутись до суду з даним позовом.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 26 квітня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ТОВ «Таврія-В» про зобов'язання вказати інформацію про товар та стягнення моральної шкоди відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 квітня 2018 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_2 в судове засідання до суду апеляційної інстанції не з'явився, повідомлявся, надав заяву про перебування у відрядженні в м. Миколаїв і прорсив відкласти розгнляд справи вважаючи свою присутність обов'язковою.

Представник ТОВ «Таврія-В» в засіданні колегії суддів вважав заяву про відкладення розгляду справи спробою її затягування та звернув увагу на строк розгляду цивільної справи та на незазначення ОСОБА_2 причин неможливості забезпечити участь у справі свого представника та на відсутність доказів перебування у відрядженні.

Відповідно до 4.2 ст. 372 ЦПК неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів при цьому враховує, що справа розглядається в судах з листопада 2016 року.

Оскільки у заяві про відкладення розгляду справи ОСОБА_2 не повідомив про поважність причин не реалізації ним права на забезпечення участі у справі представника, зважаючи на достатність часу для вирішення цього питання, на відстуність доказів про перебування у відрядження (посвідчення про відрядження) та враховуючи, що справа розглядається в судах більше 2 років, колегія суддів за наведених обставин не вбачає підстав для відкладення розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, виходячи з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджується, що:

- 01 листопада 2016 року позивачем ОСОБА_2 у ТОВ «Таврія-В» було придбано харчовий продукт - риба «оселедець», що підтверджується відповідним фіскальним чеком ТОВ «Таврія-В».

- 03 листопада 2016 року позивач звернувся до Управління Державної споживчої служби м. Одеси, про що свідчить копія скарги (вх. № 67-М від 03.11.2016 р.) з проханням вчинити стосовно ТОВ «Таврія-В» «заходи згідно чинного законодавства».

Позивач у позовній заяві пов'язує настання поганого самопочуття після вживання придбаної у ТОВ «Таврія-В» риби «оселедець», внаслідок чого він вимушений був звернутися в інфекційну лікарню, де, як вказує позивач, йому було запропоновано госпіталізацію та предписано здати аналізи в зв'язку з необхідністю визначення причини отруєння у позивача та встановлення відповідного діагнозу.

Позивач повідомляє, що від госпіталізації він відмовився, а також відмовився від всіх необхідних заходів, які було запропоновано лікарями в рамках надання медичної допомоги.

Проте при цьому позивач вважає, що причиною даного отруєння стало наявність в харчовому продукті гельмінтів.

Після відмови від госпіталізації позивач звернувся до СЕС, де йому було запропоновано здійснити експертизу на предмет виявлення шкідливих організмів в харчовому продукті, що стали причинної отруєння, однак від здійснення експертизи позивач також відмовився.

Також, позивач зазначив, що представники Управління Державної споживчої служби повідомили йому про те, що наявність гельмінтів не є шкідливим для здоров'я та харчовий продукт, в якому присутні зазначені гельмінтів не представляє собою ніякої загрози для життя та здоров'я людини. При цьому, будь-яких письмових відповідей на скаргу позивачем до матеріалів справи не додано.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що:

-позивачем не доведено, що придбаний в ТОВ «Таврія-В» харчовий продукт - риба «оселедець» була небезпечною для життя і здоров'я під час її придбання 01.11.2016 року;

-з приводу фактів отруєння рибою «оселедець», відвідування інфекційної лікарні, відвідування СЕС позивачем не було подано до суду жодного належного та обґрунтованого доказу;

-в судовому засіданні 19.01.2018 року явка позивача була визнана обов'язковою для надання особистих пояснень. Однак, ОСОБА_2 до судового засідання не з'явився, про причини неявки суд не сповістив. Крім того, ОСОБА_3, яка за довіреністю є також представником позивача та яка була за клопотанням представника позивача - ОСОБА_4, викликана до судового засідання у якості свідка, також до судового засідання не з'явилась, будучи належним чином повідомленою;

-ненадання позивачем доказів про факт небезпечності придбаної у відповідача продукції під час її придбання, та що мали місце негативні наслідки у вигляді погіршення самопочуття та розлад здоров'я позивача, і що ці наслідки мали місце саме внаслідок вживання придбаної у відповідача продукції (риби «оселедець»), позбавили суд можливості встановити наявність заподіяної шкоди позивачу, протиправність діяння відповідача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням відповідача, та вину останнього в її заподіянні, факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань, та з'ясувати за яких обставин та якими саме діями (бездіяльністю) відповідача вони заподіяні позивачеві, а також інші обставини, що мають значення для справи, та є підґрунтям для задоволення позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди;

-суд, не будучи органом законодавчої влади, що встановлює вимоги стосовно маркування харчових продуктів, або органом виконавчої влади, що забезпечує та реалізовує політику у сфері безпечності та окремих показників якості харчових продуктів, не наділений компетенцією зобов'язувати відповідача при маркуванні ним харчових продуктів вказувати іншу інформацію, ніж визначену законодавством як обов'язкову. Суд компетентний лише зробити висновок про наявність порушених норм права, дати правову оцінку порушенню, визначити коло осіб, винних у цьому порушенні та призначити міру відповідальності за таке порушення;

- реалізація позивачем свого суб'єктивного права у вигляді звернення до суду з позовом є використанням певної правової можливості, що сформована на автономії його волі, і не є втратою немайнового характеру внаслідок моральних та фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних позивачу незаконними діями або бездіяльністю відповідача.

Такі висновки суду першої інстанції є вірними та ґрунтуються на законодавстві.

Відповідно п. п. 5, 6 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: - будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; - споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою.

Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до п. п. 4, 7, 11 абз. 1 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі порушення законодавства про захист прав споживачів суб'єкти господарювання сфери торговельного та інших видів обслуговування несуть відповідальність за:

-виготовлення або реалізацію продукції, що не відповідає вимогам нормативно-правових актів стосовно безпеки для життя, здоров'я та майна споживачів і навколишнього природного середовища, - у розмірі трьохсот відсотків вартості виготовленої або одержаної для реалізації партії товару, виконаної роботи, наданої послуги, але не менше двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у разі, коли відповідно до закону суб'єкт господарської діяльності не веде обов'язковий облік доходів і витрат, - у розмірі п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

- відсутність необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію або продавця (у випадках, визначених Законом України «Про електронну комерцію») -у розмірі тридцяти відсотків вартості одержаної для реалізації партії товару, виконаної роботи, наданої послуги, але не менше, п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у разі, коли відповідно до закону суб'єкт господарської діяльності не веде обов'язковий облік доходів і витрат, - у розмірі п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

-реалізацію товару, строк придатності якого минув, - у розмірі двохсот відсотків вартості залишку одержаної для реалізації партії товару, але не менше п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Про факт притягнення TOB «Таврія-В» до відповідальності за п. п. 4, 7, 11 абз. 1 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів» у зв'язку з продажем 01.11.2016 року ОСОБА_2 риби «оселедець» позивач у позовній заяві не зазаначив і такого факту під час розгляду справи в суді першої інстанції не встановлено.

Згідно зі ст. 39 Закону України «Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів» від 23.12.1997 року та відповідно до Наказу Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики № 487 від 28.10.2010 року «Про затвердження технічного регламенту щодо правил маркування харчових продуктів» для зазначеного в позовній заяві харчового продукту (риба «оселедець») не передбачено обов'язкової умови щодо зазначення інформації про можливу наявність в ньому гельмінтів чи будь-яких інших мікроорганізмів та бактерій.

Враховуючи наведене у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для набуття висновку про неповноту встановлення судом обставин у справі, про те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та про те, що висновки суду першої інстанції не засновані на законодастві.

Доводи апеляційної скарги про предвзяте ставлення до нього судді при вирішені справи у суді перої інстанції є безпідставними.

Відповідно до ст. 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Конституція україни одним із основних засад судочинства встановлює рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Згідно до ст. 6 ЦПК України суд зобов'язаний поважати честь і гідність усіх учасників судового процесу і здійснювати правосуддя на засадах їх рівності перед законом і судом незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних та інших ознак.

Щодо твердження апелянта відносно порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до безпідставного затягування розгляду спарви у районному суді, то з матеріалів справи вбачається, що представниками позивача неодноразово подавалися до суду клопотання для ознайомлення з матеріалами српави, у зв'язку з чим суд першої інстанції, задовольняючи зазначені клопотання, відкладав розгляд справи. Також, розгляд справи відкладався у зв'язку з неявкою у судове засідання позивача та визнання такої явки обов'язковою.

В апеляційній скарзі скаржник зазначає, що суд першої інстанції не врахував відповідь з Дежавної споживчої служби у формі висновку №003400 п/16 від 02.12.2016 року та відео про те, що в ТОВ «Таврія-В» трапляються випадки продажу риби з гельмінтами, а також безпідставно відхилив клопотання позивача про витребування доказів.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування, питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Обов'язок доказування покладається на сторін.

Як вбачається зі ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

При цьому у клопотанні повинно бути зазначено:

1)який доказ витребовується;

2)обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати;

3)підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа;

4)вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Позивачем не було дотримано зазначених умов, а тому суд першої інстанції вмотивовано відмовив у задоволені зазначених клопотань.

Щодо неврахування судом першої інстанції відео випадків продажу в ТОВ «Таврія-В» риби з гельмінтами, то необхідно зазначити, що вказана інфомація безпосередньо не відноситься саме до продукції, яка придбана позивачем 01.11.2016 року і не доводить вимог позивача саме у зв'язку з придбанням ним продукції 01.11.2016 року. Суд не є контролюючим органом, що здійснює перевірку з приводу дотримання суб'єктами господарювання правил торгівлі харчовими продуктами, а тому представлена інформація не підлягає і не може бути досліджена судом.

Доводи апеляційної скарги про невірний висновок суду про відмову у вимогах про зобов'язання відповідача вказувати при продажу товару риби, а саме риби «оселедець», інформацію про можливу наявність в ній гельмінтів є неспроможними, оскільки зі змісту ст. 39 Закону України «Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів» від 23.12.1997 року та Наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики № 487 від 28.10.2010 р. «Про затвердження технічного регламенту щодо правил маркування харчових продуктів» для зазначеного в позовній заяві харчового продукту (риба «оселедець») не вбачається обов'язкової умови щодо зазначення інформації про можливу наявність в ньому гельмінтів чи будь-яких інших мікроорганізмів та бактерій.

Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи, які є підставою для скасування рішення, не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, внаслідок чого апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 квітня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 07.03.2019 року.

Головуючий: О.М. Таварткіладзе

Судді: А.А. Калараш

С.О. Погорєлова