Ухвала

13 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 335/6976/19

провадження № 61-20077ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26 липня 2019 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 17 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про індексацію грошового зобов`язання та сплату трьох процентів річних,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя, правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, про індексацію грошового зобов`язання та сплату трьох процентів річних.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01 червня 2011 року зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Запоріжжя, правонаступником якого є відповідач, здійснити перерахунок та виплатити йому державну та додаткову пенсії із 15 вересня 2010 року та продовжувати виплату далі у новому розмірі. Постанова суду набрала законної сили 11 лютого 2013 року. Виконавчий лист у справі видано 17 вересня 2014 року. Відповідач провів виплату на виконання рішення суду 22 грудня 2018 року.

Постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20 жовтня 2014 року зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Запоріжжя, правонаступником якого є відповідач, провести та виплатити йому державну та додаткову пенсії за період з 01 квітня 2014 року по дату винесення постанови. Постанова набрала законної сили 23 січня 2015 року. Відповідачем проведено перерахунок державної та додаткової пенсії та нараховані до виплати кошти в сумі 12 351,13 грн, проте сума заборгованості не виплачена.

Посилаючись на те, що відповідач прострочив виконання зобов`язань за зазначеними судовими рішеннями, позивач зазначав, що відповідно до положень статті 625 Цивільного кодексу України відповідач зобов`язаний виплатити йому суму заборгованості з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних, що відповідно до наданого ним розрахунку складає суму у розмірі 79 146,40 грн.

Із урахуванням наведених обставин, позивач просив суд стягнути із відповідача на його користь нараховані інфляційні втрати у сумі 57 566,97 грн та три проценти річних у сумі 6 677,02 грн за період із 11 лютого 2013 року по 22 грудня 2018 року на суму заборгованості, нарахованої на виконання постанови Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01 червня 2011 року, та нараховані інфляційні втрати у сумі 13 320,79 грн та три проценти річних у сумі 1 581,62 грн за період із 23 січня 2015 року по 30 квітня 2019 року на суму заборгованості, нарахованої на виконання постанови Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20 жовтня 2014 року, у загальній сумі 79 146,40 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26 липня 2019 року, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 17 жовтня 2019 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили із того, що спірні правовідносини виникли у зв`язку з невиконанням судових рішень, тому до них не може бути застосована норма статті 625 Цивільного кодексу України, що передбачає цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання.

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26 липня 2019 рокута постанову Запорізького апеляційного суду від 17 жовтня 2019 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

За правилом пункту 1 частини другої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову у цій справі є стягнення заборгованості у розмірі 79 146,40 грн, що є меншим, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (192 100,00 грн), а тому у розумінні ЦПК України справа є малозначною.

Разом з тим, у касаційній скарзі міститься посилання заявника на те, що судоми не взято до уваги постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, постанови Верховного Суду України від 31 липня 2019 року у справі № 335/10856/16, у яких суди висловили позицію, відповідно до якої статтею 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав виникнення (договір чи делікт) та приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань, чим порушено формування єдиної правозастосовчої практики.

Такі доводи касаційної скарги є істотними та підлягають перевірці за матеріалами справи, оскільки свідчать про те, що ця касаційна скарга стосується питання права, яке має значення для формування єдиної правозастосовчої практики щодо правильного застосування положень статті 625 Цивільного кодексу України за порушення грошового зобов`язання.

Таким чином, Верховний Суд дійшов висновку, що наявні підстави, передбачені підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, для відкриття касаційного провадження у малозначній справі.

Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відкрити касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про індексацію грошового зобов`язання та сплату трьох процентів річних.

Витребувати з Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя матеріали вищезазначеної цивільної справи № 335/6976/19.

Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, в 10-денний строк з дня отримання ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. В. Ступак