Постанова

Іменем України

20 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 688/2449/17

провадження № 61-31640св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),

суддів: Антоненко Н. О., Крата В. І., Коротуна В. М., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

представник позивача - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

особи, які звернулися до суду з апеляційною скаргою: ОСОБА_4, ОСОБА_5 в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_6,

представник ОСОБА_4 - ОСОБА_7,

представник ОСОБА_5 - ОСОБА_8,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову апеляційного суду Хмельницької області у складі колегії суддів: Корніюк А. П., Талалай О. І., Ярмолюка О. І. від 28 березня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про визнання удаваним договору дарування житлового будинку, визнання укладеним договору довічного утримання, розірвання договору довічного утримання, визнання права власності.

Позов мотивований тим, що 16 вересня 2003 року між ним та відповідачем було укладено договір дарування житлового будинку АДРЕСА_1

Позивач зазначав, що відповідач є його сином і між ними існувала домовленість про те, що останній буде його доглядати довічно, а позивач взамін подарує йому вказаний будинок, проте щоб спростувати процедуру укладення договору довічного утримання, сторони уклали договір дарування.

Посилаючись на те, що він мав намір укласти договір довічного утримання, а тому договір дарування від 16 вересня 2003 року є удаваним, і відповідач ОСОБА_3 з січня 2017 року не утримує його, не допомагає матеріально, фізично та морально, ОСОБА_1 просив суд визнати удаваним договір дарування житлового будинку від 16 вересня 2003 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3; визнати доведеним факт укладення договору довічного утримання взамін на передання права власності ОСОБА_3 зазначеного будинку; розірвати договір довічного утримання та визнати право власності на оспорюваний будинок за ОСОБА_1

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 15 вересня 2017 року позов задоволено. Визнано удаваним договір дарування житлового будинку №68 «А» по вул. Пліщинській в м. Шепетівка Хмельницької області, укладений 16 вересня 2003 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, посвідчений 16 вересня 2003 року приватним нотаріусом Шепетівського міського нотаріального округу, зареєстрований у реєстрі за №4032. Визнано укладеним 16 вересня 2003 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 договір довічного утримання, за яким ОСОБА_1 передав ОСОБА_3 у власність будинок АДРЕСА_1 взамін на довічне його утримання. Розірвано договір довічного утримання між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, що фактично укладений 16 вересня 2003 року. Визнано за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з відповідними господарськими спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач подарував відповідачу вказаний вище житловий будинок взамін довічної допомоги та догляду, проте з січня 2017 року відповідач не виконує своїх обов'язків по наданню позивачу матеріальної та фізичної допомоги. Враховуючи, що вказані обставини визнані відповідачем і визнання позову не порушує прав, обов'язків та інтересів інших осіб, суд дійшов висновку про визнання удаваним договору дарування житлового будинку, визнання укладеним договору довічного утримання, розірвання договору довічного утримання, визнання права власності на вказаний будинок за позивачем.

У січні 2018 року з апеляційною скаргою на вказане рішення суду звернулись ОСОБА_4, ОСОБА_5 в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_6, посилаючись на те, що вони зареєстровані та проживають у спірному будинку, а тому рішення суду першої інстанції порушує їх права та обов'язки щодо користування цим будинком.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою апеляційного суду Хмельницької області від 28 березня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_6 задоволено. Рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 15 вересня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції, виходив з того, що позивач не надав суду допустимих, достовірних та достатніх доказів того, що сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору довічного утримання при укладенні спірного договору дарування і, що настали наслідки саме договору довічного утримання, а загальне неконкретизоване посилання на необхідність утримання ОСОБА_3 свого батька ОСОБА_1 не може розцінюватися судом як істотна умова договору довічного утримання, оскільки позивач не потребує матеріального утримання, а претендує лише на спілкування та відвідування його сином.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У травні 2018 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог відзиву на касаційну скаргу

У червні 2018 року до касаційного суду надійшов відзив ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_6, у якому останні просять відмовити у задоволенні касаційної скарги ОСОБА_1, а постанову апеляційного суду залишити без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 31 травня 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі і витребувано цивільну справу 688/2449/17 з Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Вказана справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 04 лютого 2019 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання удаваним договору дарування житлового будинку, визнання укладеним договору довічного утримання, розірвання договору довічного утримання, визнання права власності, призначено до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не прийняв до уваги наведені ним факти, а також повністю проігнорував норми права, які регулюють дані правовідносини, дійшовши помилкового висновку, що ним не доведено настання наслідків саме договору довічного утримання.

Доводи осіб, які подали відзив на касаційну скаргу

Відзив на касаційну скаргу мотивовано тим, що позивач на час вчинення договору дарування мав окреме житло в іншій області, придбане житло ним було відразу передане обдарованому ОСОБА_3, на час укладення договору дарування він не мав ніяких хронічних захворювань і через свій вік міг розуміти значення своїх дій та керувати ними, після встановлення групи інвалідності продовжував перебувати за своїм місцем проживання, що вказує на відсутність обставин, які б свідчили про укладення будь-якого іншого, ніж дарування, договору. Також судом першої інстанції не враховано, що вони мають право користуватися вказаним житловим приміщенням, однак суд не встановив всіх осіб, які зареєстровані та проживають у цьому будинку та не залучив їх до справи як співвідповідачів; крім цього судом не було залучено до розгляду справи орган опіки та піклування Шепетівського міськвиконкому, оскільки при винесенні цього рішення було позбавлено житла малолітнього ОСОБА_6

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд установив, що 16 вересня 2003 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 уклали договір дарування житлового будинку жилою площею 58,4 кв. м. з відповідними господарськими спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_1 на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Шепетівського міського нотаріального округу 12 вересня 2003 року по реєстру № 3979, зареєстрованого в Шепетівському БТІ в реєстровій книзі № 5 за № 1171, реєстраційний номер в реєстрі прав власності на нерухоме майно - 2017185.

Обґрунтовуючи позов ОСОБА_1 посилався на те, що він мав намір укласти з відповідачем договір на довічне утримання взамін на передачу права власності на будинок, тобто договір дарування від 16 вересня 2003 року є удаваним, так як приховує за собою договір довічного утримання. Враховуючи, що відповідач з січня 2017 року не виконує договір довічного утримання, вважав що він підлягає розірванню з визнанням за ним права власності на спірний будинок.

Відповідач визнав позов та підтвердив, що перед укладанням договору дарування сторони домовились, що він доглядатиме батька, інваліда І групи довічно, а взамін останній подарував йому вищевказаний будинок.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п'ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою ОСОБА_4 та ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_6, посилалися на те, що вони проживають та зареєстровані у спірному будинку, а тому рішення суду першої інстанції порушуються їх права, оскільки вони мають право користуватися цим будинком.

Частиною першою статті 352 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. Аналогічна за змістом норма містилась і у частині першій статті 292 ЦПК України 2004 року.

За змістом зазначеної статті право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судове рішення може призвести до виникнення несприятливих для них правових наслідків. Зазначені особи можуть подати касаційну скаргу, якщо оскаржуваним рішенням суду безпосередньо вирішено питання про їх права, свободи або про їх обов'язки, тобто, безпосередньо встановлено, змінено або припинено права або обов'язки цих осіб.

Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», при поданні апеляційної скарги особою, яка не має передбаченого статтею 292 ЦПК України 2004 року права на апеляційне оскарження, у тому числі особою, яка не брала участі у справі, про права та обов'язки якої суд першої інстанції питання не вирішував, подання скарги на ухвалу суду, що не підлягає апеляційному оскарженню, суддя-доповідач відповідно до цієї норми та частини третьої статті 297 ЦПК України 2004 року постановляє ухвалу про відмову в прийнятті апеляційної скарги. Якщо зазначені обставини будуть встановлені після прийняття апеляційної скарги до розгляду, апеляційний суд постановляє ухвалу про закриття апеляційного провадження у справі за такою скаргою.

Таким чином, вирішуючи питання про прийняття апеляційної скарги, поданої особою, яка не брала участі у справі, суд апеляційної інстанції має встановити, чи вирішувалося питання про права та обов'язки цієї особи.

При розгляді апеляційної скарги апеляційний суд на вказані положення цивільного процесуального законодавства уваги не звернув.

Задовольняючи апеляційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5, яка діяла в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_6, та скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд належним чином не перевірив та не мотивував, чи вирішувалося оскаржуваним рішення суду питання про їх права та обов'язки та чи відносяться вони до кола осіб, які відповідно до статті 352 ЦПК України мають право оскаржити рішення суду в апеляційному порядку, враховуючи, що останні мають лише право користування спірним будинком.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про визнання удаваним договору дарування, який до його укладення належав йому на праві власності. До суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою звернулись ОСОБА_4, ОСОБА_5 в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_6, посилаючись на те, що вирішенням спору про удаваність правочину, порушуються їх права та інтереси, оскільки вони мають відношення до спірного житла. Проте вказані доводи заявниць не перевірені, висновки апеляційного суду про те, що розглядом спору про недійсність договору дарування вирішені питання про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки заявниць відсутні.

Частиною четвертою статті 411 ЦПК України встановлено, що справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущено тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 141, 400, 411 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову апеляційного суду Хмельницької області від 28 березня 2018 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції зі стадії відкриття апеляційного провадження.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:Н. О. Антоненко
В. І. Крат
В. М. Коротун
В. П. Курило