Справа № 206/90/19
Провадження № 2/206/339/19
12 березня 2019 року Самарський районний суд м. Дніпропетровську у складі:
головуючого судді Кушнірчука Р.О.,
при секретареві судового засідання Соловйовій О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про визнання недійсними умов кредитного договору , -
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Акцент-Банк» про визнання недійсними умов кредитного договору №ABHORG173950253 від 28 вересня 2016 року, укладеного між ним та ПАТ «Акцент-Банк», а саме: п.4 в частині встановлення єдино разової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 350,24 грн. (4%) від суми кредиту та п.5 в частині встановлення щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту, яка становить 4% від суми кредиту, що згідно графіку платежів та довідки про умови кредитування складає 364,25 грн.
Свої вимоги обґрунтував тим, що між ним та відповідачем 28 вересня 2016 року укладено кредитний договір №ABHORG173950253, за яким йому надано кредит у розмірі 9106,24 грн. на споживчі потреби, зі сплатою процентів у розмірі 0,12% річних, на строк до 27 вересня 2019 року.
За п.4 Кредитного договору, єдиноразова винагорода за надання фінансового інструменту склала 350,24 грн. (4%).
Відповідно п.5 Кредитного договору та довідки про умови кредитування, щомісячна винагорода за надання фінансового інструменту склала 364,25 грн.
Вважає, що вищевказані встановлені умови кредитного договору щодо єдиноразової та щомісячної винагорода є незаконними, оскільки порушують положення вимог статей Закону України «Про захист прав споживачів».
Ухвалою суду від 11 січня 2019 року відкрито провадження та призначено справу до розгляду в підготовчому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 15 лютого 2019 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті.
Позивач у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності та з посиланням на підтримання позовних вимог та відсутності заперечень щодо заочного розгляду справи.
Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з'явився, причини своєї неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, тому суд на підставі ч.1 ст. 280 ЦПК України та наявних у матеріалах справи доказів (ухвалює заочне рішення).
Так, врахувавши нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів, суд прийшов до такого.
Судом установлено та матеріалами справи підтверджено, що 28 вересня 2016 року між ПАТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір шляхом подання та підписання позивачем заяви про надання строкового кредиту №ABHORG173950253 (а.с.8).
Згідно умов вказаного кредитного договору відповідач зобов'язався надати позивачу кредит у розмірі 9106,24 грн., шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок ФЛП ОСОБА_2, як продавцю товару, що продавався у кредит. Строк кредитного договору згідно п.2 заяви позичальника №ABHORG173950253 від 28 вересня 2016 року становить 36 місяців, з 28 вересня 2016 року по 27 вересня 2019 року включно, зі сплатою 0,12% річних .
Пунктами 4 та 5 умов Кредитного договору передбачена разова винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 350,24 грн. та щомісячна винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 364,25 грн.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені Законом України «Про захист прав споживачів».
За положеннями частини п'ятої статті 11, частин першої, другої, п'ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.
Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.
Згідно з абзацами другим та третім частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки, комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.
Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.
Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.
Крім того, відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.
З Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22,23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.
Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).
До такого ж правового висновку дійшов Верховний Суд України у справі №6-1746цс16.
Отже, виходячи з аналізу вищевикладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання недійсним спірного кредитного договір в частині встановлення позичальнику обов'язку сплати єдиноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 350,24 та щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 364,25 грн., оскільки вказані умови є незаконними та встановлені банком у договорі за дії, які банк здійснює на власну користь та які не є послугою у визначенні Закону України «Про захист прав споживачів» .
Таким чином, вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню.
Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,40 грн., який позивач будучи звільненим від його сплати відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» при зверненні до суду з дійсним позовом не сплатив.
Керуючись ст.ст. 2, 5, 10, 141, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-
Визнати недійсним кредитний договір, укладений 28 вересня 2016 року між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством "Акцент-Банк", в частині встановлення позичальнику обов'язку сплати єдиноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 350,24 грн. та щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 364,25 (пункт 4 та пункт 5 кредитного договору №ABHORG173950253 від 28 вересня 2016 року).
Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк" судовий збір у розмірі 768,40 грн.
Повний текст судового рішення складений 12 березня 2019 року.
Заочне рішення може бути переглянуто Самарським районним судом м. Дніпропетровська за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має прав на поновлення пропущеного строку для подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в апеляційному порядку.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України. Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України подається до Дніпровського апеляційного суду через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Головуючий суддя: Р.О. Кушнірчук