КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа №756/11538/18

07 березня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Гаращенка Д.Р.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» Литвиненко Олени Леонідівни на заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 09 листопада 2018 року, ухвалене під головуванням судді Васалатія К.А., у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

06 вересня 2018 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором посилаючись на те, що відповідач підписав заяву б/н від 01.04.2016 року для отримання кредитної картки та отримав кредит у розмірі 3 000,00 грн. у вигляді встановленого ліміту на картковий рахунок.

Зазначає, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Також відповідач на час укладення кредитної угоди дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

Посилаючись на те, що відповідач порушує зобов'язання за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості станом на 22.06.2018 року має заборгованість на загальну суму 13 680, 32 грн., з яких: тіло кредиту - 4 977 грн. 10коп., заборгованість по відсотках за користування кредитом - 1 181 грн. 91 коп., заборгованість по пені - 6 393 грн. 68 коп., штраф (фіксована частина) - 500.00 грн., штраф (процентна складова) - 627 грн. 63 коп., просив стягнути з відповідача на користь банку вказану загальну суму заборгованості, а також понесені судові витрати в сумі 1 762,00 грн.

Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 09 листопада 2018 року в позові Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості відмовлено повністю.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 05 грудня 2018 року представник позивача Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» Литвиненко Олена Леонідівна направила апеляційну скаргу, в якій просить рішення Оболонського районного суду м. Києва від 09 листопада 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову в повному обсязі та стягнення з відповідача на користь АТ КБ "ПриватБанк" судових витрат.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним, винесено з порушенням норм процесуального та матеріального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Зазначає, що правовідносини між сторонами виникли на підставі договору приєднання і регулюються ст. 634 ЦК України. Особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає й погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов. 01.04.2016 року, підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, відповідач ОСОБА_5 приєднався до запропонованих банком Умов та Правил надання банківських послуг. Вказує, що при укладенні кредитного договору відповідач був ознайомлений з Тарифами та умовами кредитування, про що поставив свій підпис саме на анкеті-заяві. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за договором перед відповідачем виконав, надав кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картку. У свою чергу, відповідач умови договору щодо своєчасного повернення грошових коштів не виконує, що підтверджується наданим розрахунком заборгованості, а тому суд безпідставно відмовив банку у стягненні з відповідача тіла кредиту, відсотків за користування кредитом, пені та штрафу. Сторони при укладанні кредитного договору досягли всіх істотних умов договору.

Вважала, що банком надані суду докази на підтвердження видачі відповідачу грошових коштів за кредитним договором та користування ним вказаними грошовими коштами. Надана виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості є належними та допустимими доказами у справі.

З огляду на вищезазначене, вважала, що є доведеним факт укладення між позивачем та відповідачем договору, який складається не лише з заяви позичальника, а також з Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів.

Вказувала на те, що суд не перевірив розрахунок заборгованості та доводи банку про те, що позичальник користувався грошовими коштами, виконував умови кредитного договору частково сплачуючи заборгованість за договором, у тому числі відсотки, пеню та комісію, а отже визнав свої зобов'язання за угодою та розміри встановлених обов'язкових платежів.

В судове засідання представник Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», відповідач ОСОБА_5 повторно не з"явилися, про день та час слухання справи судом повідомлялись у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомили, а тому колегія суддів вважає можливим розгляд справи у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01.04.2016 року ОСОБА_5 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг. Зі змісту вказаної заяви вбачається, що ОСОБА_5 погодився з тим, що дана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення заборгованості з ОСОБА_5, суд першої інстанції посилався на відсутність у справі належних доказів щодо досягнення згоди між сторонами щодо всіх істотних умов кредитного договору на момент його укладення (01.04.2016 року), а тому вважав, що кредитний договір між сторонами є неукладеним, що унеможливлює вирішення питання про належність виконання відповідачем своїх зобов'язань за таким договором, що свідчить про необґрунтованість позовних вимог щодо стягнення заборгованості внаслідок порушення відповідачем умов кредитного договору.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Заявляючи вимоги про стягнення з ОСОБА_5 заборгованості за договором від 01.04.2016 року, АТ КБ «ПриватБанк» надало суду копію анкети-заяви від 01.04.2014 року, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, копію паспорта та розрахунок заборгованості станом на 22.06.2018 року.

Разом з тим, вказані документи не підтверджують наявність між сторонами кредитних відносин та наявність заборгованості, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, анкета-заява від 01.04.2016 року містить лише анкетні дані ОСОБА_5, його контактну інформацію, відомості про майновий стан та трудову діяльність. Заява не містить даних про те, яку саме картку видано банком відповідачу, її вид, строк дії та умови кредитування.

Із наданого позивачем розрахунку заборгованості не можливо перевірити правильність нарахувань відповідних сум. Розрахунок не містить даних про вид договору, реквізитів розрахункових рахунків чи виду та номеру платіжної картки, на якому (якій) виникла заборгованість. Відсутні у справі докази щодо строку дії кредитної картки (строку дії договору). Крім того, розрахунок не містить даних щодо посадових осіб, якими він сформований та не скріплений печаткою банку.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк».

Доводи апеляційної скарги про те, що сторонами при укладенні кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору, правильність висновків суду не спростовують, так як надана позивачем на підтвердження укладення кредитного договору заява-анкета від 01.04.2016 року, не є належним доказом на підтвердження укладення між сторонами договору отримання кредитної картки та не є доказом отримання відповідачем кредиту у розмірі 3 000, 00 грн. у вигляді встановленого ліміту на картковий рахунок, оскільки вказана анкета-заява про приєднання не містить даних про те, яку відповідач бажав отримати картку, її вид, строк дії та на яких умовах, так як дана анкета-заява містить лише анкетні дані ОСОБА_5, йогоконтактну інформацію, відомості про майновий стан та трудову діяльність.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідач у анкеті-заяві висловив свою згоду на укладення договору та особистим підписом засвідчив, що він згоден з тим, що ця заява, разом з Пам"яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, правильність висновків суду не спростовують , з огляду на наступне.

З доданої до апеляційної скарги виписки по рахунку ОСОБА_5 за період з 01.01.1999 по 19.11.2018 року вбачається, що на ім'я ОСОБА_5 було видано картки НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5.

Проте, вказана виписка не містить відомостей, коли та яку (вид) картку було видано за заявою-анкетою 01.04.2016 року, строк її дії, на яку картку було встановлено кредитний ліміт та його суму, які картки перевипускалися, в судове засідання апеляційного суду представник банку жодного разу не з"явився, пояснень з приводу поданих нових доказів не надав, що позбавляє апеляційний суд можливості ідентифікувати картки НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5 з анкетою-заявою від 01.04.2016 року, яка була підписана відповідачем та міститься в матеріалах справи, а також перевірити наданий позивачем розрахунок заборгованості.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позичальник користувався грошовими коштами, виконував умови кредитного договору, частково сплачуючи заборгованість за договором, у тому числі відсотки, пеню та комісію, а отже визнав свої зобов'язання за угодою та розміри встановлених обов"язкових платежів, правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, так як з наданої позивачем копії анкети-заяви, підписаної відповідачем, неможливо встановити яку саме кредитну картку було видано відповідачу, строк її дії, що позбавляє суд можливості перевірити правильність наданого позивачем розрахунку заборгованості.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За приписами статтей 77, 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Розпорядившись своїми процесуальними правами на власний розсуд, позивач не надав суду належних та допустимих доказів, які б обґрунтовано підтверджували існування обставин, про які останній зазначає в позові та апеляційній скарзі, а саме, що ОСОБА_5 згідно заяви від 01.04.2016 року отримав кредит у розмірі 3 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Вказані твердження ґрунтуються виключно на поясненнях позивача та жодними іншими документами не підтверджені.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 09 листопада 2018 року ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги представника позивача Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» Литвиненко Олени Леонідівни.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника позивача Акціонерного товариства КомерційнийБанк «ПриватБанк» Литвиненко Олени Леонідівни залишити без задоволення.

Заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 09 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 12 березня 2019 року.

Головуючий: Судді: