ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/607/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Купельського А.В., Янчук Т.О.,

секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.,

з участю представника відповідача-позивача ОСОБА_4,

представника третьої особи ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_8, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», про визнання права власності на Ѕ частину квартир і зустрічним позовом ОСОБА_7, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_8, до ОСОБА_6, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», про врахування кредитних зобов'язань при поділі майна за апеляційною скаргою ОСОБА_7, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_8, на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 листопада 2018 року,

встановив:

У серпні 2017 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_7, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_8, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (далі - ТОВ «Кей-Колект»), про визнання права власності на Ѕ частину квартир.

ОСОБА_6 зазначила, що з 26 березня 1981 року вона перебувала з ОСОБА_9 у зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 3 вересня 2009 року. За час шлюбу подружжя набули квартиру АДРЕСА_1, та квартиру АДРЕСА_2. Вказані квартири придбані нею і ОСОБА_9 за спільні кошти та належали їм на праві спільної сумісної власності. На підставі договорів іпотеки від 17 квітня 2007 року квартири передані «Кей-Колект» у заставу в забезпечення виконання ОСОБА_9 зобов'язання за кредитними договорами. ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_9 помер, внаслідок чого відкрилася спадщина на Ѕ частину квартир. Єдиним спадкоємцем майна померлого є його малолітній син, ОСОБА_8 На теперішній час правовстановлюючі документи на квартири знаходяться у ОСОБА_7, а між сторонами не досягнуто згоди щодо поділу нерухомого майна.

За таких обставин ОСОБА_6 просила суд визнати за нею право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1, та Ѕ частину квартири АДРЕСА_2.

У квітні 2018 року ОСОБА_7, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_8, звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_6, третя особа - ТОВ «Кей-Колект», про врахування кредитних зобов'язань при поділі майна.

ОСОБА_7 зазначила, що квартира АДРЕСА_1, та квартира АДРЕСА_2, належали ОСОБА_9 і ОСОБА_6 на праві спільної сумісної власності подружжя. 17 квітня 2007 року між Акціонерним товариством «Укрсиббанк» (далі - АТ «Укрсиббанк»), і ОСОБА_9 укладено договори про надання споживчого кредиту №0 та №0, за умовами яких останній одержав у банку строкові кредити. Виконання ОСОБА_9 обов'язків за кредитними договорами забезпечено іпотекою вказаних квартир, а в подальшому АТ «Укрсиббанк» відступив право вимоги за кредитними та іпотечними договорами на користь ТОВ «Кей-Колект». ОСОБА_9 отримав кредитні кошти в інтересах сім'ї, внаслідок чого в ОСОБА_6 виникло зобов'язання з погашення заборгованості за кредитними договорами, розмір якої станом на 21 листопада 2017 року склав 358 053 долари 17 центів США. Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_9 спадщину прийняв його малолітній син, ОСОБА_8, який також зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. При задоволенні первісного позову суд має покласти на ОСОБА_6 і малолітнього ОСОБА_8 солідарний обов'язок із виплати ТОВ «Кей-Колект» заборгованості за кредитними договорами у розмірі 9 029 215 грн 30 коп., із яких, враховуючи вартість спірних квартир (688 127 грн.), частка ОСОБА_8 становить 344 063 грн 50 коп.

За таких обставин ОСОБА_7 просила суд визнати грошові зобов'язання за договорами про надання споживчого кредиту №0 та №0 від 17 квітня 2007 року, що були укладені між АТ «Укрсиббанк» і ОСОБА_9, солідарними зобов'язаннями ОСОБА_8 і малолітнього ОСОБА_8, обмеживши обсяг майнової відповідальності останнього вартістю спадкового майна, та врахувати при проведенні поділу майна за первісним позовом обсяг грошових зобов'язань за вказаними договорами.

Суд першої інстанції прийняв ці позови до спільного розгляду.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 листопада 2018 року в первісному та зустрічному позовах відмовлено.

Суд виходив з того, що спірні квартири належали ОСОБА_9 і ОСОБА_6 на праві спільної сумісної власності подружжя, а їх частки у майні були рівними, разом із тим, первісний позов ОСОБА_6 не підлягає задоволенню через сплив позовної давності. У свою чергу, зустрічний позов ОСОБА_7 в інтересах малолітнього ОСОБА_8 також є безпідставним, оскільки за відсутності вимог ТОВ «Кей-Колект» щодо погашення заборгованості за кредитом позивачем обрано неефективний спосіб захисту порушеного права.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить змінити рішення суду першої інстанції та виключити з його мотивувальної частини ряд обставин, встановлених судом, а саме щодо вартості квартир, належності їх до спільної сумісної власності, права ОСОБА_6 на Ѕ частину квартир і відсутності зобов'язань останньої за кредитними договорами, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність цих обставин, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

При цьому ОСОБА_7 зазначила, що вказані обставини не підтверджені належними та допустимими доказами, а частина тверджень суду суперечить закону.

Апеляційна скарга не містить вимог щодо перегляду рішення суду першої інстанції в частині його висновків по суті вирішення спору, тому згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку в цій частині судове рішення не переглядається.

ОСОБА_6 і ТОВ «Кей-Колект» не подали відзив на апеляційну скаргу.

Заслухавши учасників судового процесу та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Суд першої інстанції не дотримався положень ст.ст. 13, 264 ЦПК України.

У зв'язку з порушенням норм процесуального права мотивувальна частина оскаржуваного рішення підлягає частковій зміні.

Встановлено, що з 26 березня 1981 року ОСОБА_9 і ОСОБА_6 перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 3 вересня 2009 року.

За договорами купівлі-продажу від 21 червня 1994 року та 16 липня 1996 року, посвідченими Першою Хмельницькою державною нотаріальною конторою, ОСОБА_9 придбав відповідно квартиру АДРЕСА_1, та квартиру АДРЕСА_2.

17 квітня 2007 року між АТ «Укрсиббанк» і ОСОБА_9 укладено договір про надання споживчого кредиту №0, за умовами якого банк надав останньому кредити у розмірі 200 000 доларів США на строк до 17 квітня 2022 року під 12% річних. У той же день АТ «Укрсиббанк» і ОСОБА_9 уклали договір про надання споживчого кредиту №0, за умовами якого банк надав останньому кредит у розмірі 139 500 доларів США на строк до 17 квітня 2018 року під 13% річних. Виконання ОСОБА_9 зобов'язання з повернення кредитів і сплати процентів забезпечено іпотекою спірних квартир.

За договором факторингу від 12 грудня 2011 року № 1 АТ «Укрсиббанк» відступило ТОВ «Кей-Колект» право вимоги за вказаними кредитними та іпотечними договорами.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_9 помер. Його спадкоємцем першої черги за законом, який прийняв спадщину, є малолітній син, ОСОБА_8

Зазначені обставини визнані сторонами, підтверджуються наявними у справі письмовими доказами та показаннями свідків.

Статтею 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України (чинного на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятим веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з поважних причин не мав самостійного заробітку.

Аналогічні положення закону закріплені у ст. 60 СК України.

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

В силу ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Як передбачено ч.ч. 1, 3, 4 ст. 364 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Докази у справі достовірно вказують на те, що квартира АДРЕСА_1, та квартира АДРЕСА_2, придбані ОСОБА_9 і ОСОБА_6 під час шлюбу за спільні кошти подружжя. Вказані квартири належали ОСОБА_9 та ОСОБА_6 на праві спільної сумісної власності подружжя, а при їх поділі частки сторін були б рівними.

Ці обставини визнала й ОСОБА_10 як законний представник малолітнього ОСОБА_8

Отже твердження суду «...придбання вказаних квартир відбулося в 1994 та 1996 роках, в період перебування в шлюбі з 1981 по 2009 роки ОСОБА_6 та ОСОБА_6 Базара, за рахунок спільних коштів подружжя, а тому вони є їх спільною сумісною власністю з рівними частками сторін...» ґрунтується на досліджених доказах.

Матеріали справи не містять достатніх даних про те, що ОСОБА_9 та ОСОБА_6 в установленій законом формі досягли згоди (уклали договір) про поділ спірного нерухомого майна, внаслідок чого їх право спільної сумісної власності було припинено.

Розписка ОСОБА_6 від 21 грудня 2015 року (а.с. 57), а також та обставина, що ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 грудня 2012 року (а.с. 218) позов ОСОБА_6 до ОСОБА_9 про поділ спільного майна подружжя залишено без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України (в редакції Закону 2004 року), не спростовують той факт, що ОСОБА_6 залишається співвласником вищевказаних квартир.

Таким чином, твердження суду «...Факт знаходження спірних квартир в іпотеці не позбавляє ОСОБА_6 права власності на ці квартири, а тому, навіть за наявності обтяжень на спірні квартири за договорами іпотеки, суд визнає ОСОБА_6 власником Ѕ частин спірних квартир, як колишнє подружжя, після смерті колишнього чоловіка ОСОБА_6 Базара...» відповідає фактичним обставинам справи.

Матеріали справи вказують на те, що ОСОБА_9 не заперечував право ОСОБА_6 на вказані квартири, а згідно довідки Житлово-експлуатаційної контори №1 від 14 грудня 2015 року №3915 (а.с. 8) з 15 серпня 1996 року ОСОБА_6 зареєстрована у квартирі АДРЕСА_2.

Отже, враховуючи підстави та предмет позовів, твердження суду «...Оскільки ОСОБА_8 ніколи не заперечував права ОСОБА_6 на вказані квартири, вона не мала потреби проводити поділ вказаного майна в судовому порядку, при тому, що у квартирі АДРЕСА_2, ОСОБА_6 проживала та була зареєстрована з 1996 року, а в іншій квартирі АДРЕСА_1, проживав рідний брат ОСОБА_6..» не суперечать фактичним обставинам справи.

Звертаючись до суду з первісним позовом ОСОБА_6 додала до нього скановані копії висновків про вартість майна від 7 серпня 2017 року №471/01-14 і №472/01-14, складені Хмельницьким бюро технічної інвентаризації (а.с. 15), згідно яких ринкова вартість квартири АДРЕСА_2, становить 529 408 грн, а ринкова вартість квартири АДРЕСА_1, - 158 719 грн.

В силу ч. 2 ст. 64 ЦПК України (в редакції Закону 2004 року), який діяв на час вчинення процесуальних дій, суд прийняв ці письмові докази, натомість, в ході судового розгляду відповідач не оспорив їх і не заявив клопотання про витребування оригіналу документів.

ОСОБА_7 не спростувала той факт, що судом першої інстанції були досліджені оригінали письмових доказів, а незавірення судом їх копії не ставить під сумнів ці докази.

За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано встановив вартість квартири АДРЕСА_1, та квартири АДРЕСА_2, на підставі наявних у справі доказів.

Доводи ОСОБА_7 про необхідність виключення вищевказаних тверджень із мотивувальної частини рішення суду не відповідають фактичним обставинам справи, а тому її апеляційна скарга в цій частині вимог є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Разом із тим, при складанні мотивувальної частини рішення суд першої інстанції встановив обставину, яка може вплинути на вирішення іншого спору.

В силу ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання, зокрема: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції зробив висновок про те, що у ОСОБА_12 та ОСОБА_7 як законного представника малолітнього ОСОБА_8 не виникло зобов'язання внаслідок укладення кредитних договорів.

Вказана обставина не стосується підстав і предмету заявлених у справі позовів, а також не має значення для вирішення справи, внаслідок чого її слід виключити з мотивувальної частини судового рішення.

Керуючись ст.ст. 141, 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_8, задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 листопада 2018 року змінити. Виключити з його мотивувальної частини ту обставину, що внаслідок укладення кредитних договорів у ОСОБА_6 та ОСОБА_7, яка є законним представником малолітнього ОСОБА_8, не виникли зобов'язання з повернення кредитних коштів.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 березня 2019 року.

Судді: /підпис/ О.І. Ярмолюк

/підпис/ А.В. Купельський

/підпис/ Т.О. Янчук

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду О.І. Ярмолюк

Головуючий у першій інстанції - ОСОБА_13

Доповідач - Ярмолюк О.І. Категорія 48