КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи № 754/4211/18-ц

Апеляційне провадження 22-ц/824/319/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Махлай Л.Д.,

суддів Кравець В.А, Мазурик О.Ф.

при секретарі Борисенко Д.В.

сторони

позивач Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»

відповідач ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», поданою через представника Литвиненко ОленуЛеонідівну, на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 20 вересня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Лісовської О.В., у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

у березні 2018 рокуАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3,в якому просило стягнути заборгованість за кредитним договором в розмірі 117 000 грн.

В обґрунтування позову зазначало, що відповідно до підписаної заяви від 03.05.2012 відповідачка отримала кредит у розмірі 8 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, у зв'язку із невиконанням умов укладеного договору станом на 31.01.2018 виникла заборгованість за кредитом у розмірі 7 994,57 грн та заборгованість по процентам за користування кредитному розмірі 109 005,43 грн.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 20.09.2018 в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» через представника подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не врахував, що кредит був отриманий у вигляді встановлення кредитного ліміту на кредитну картку. Банком надані належні та допустимі докази по справі, наданий розрахунок заборгованості, в якому вказані суми відсотків, пені та інші суми відповідно до кредитного договору. Відповідно до умов і правил надання банківських послуг картковий рахунок відкривається на невизначений строк, а строк дії картки вказаний на її лицьовій стороні, картка є дійсною до останнього календарного дня вказаного місяця. Крім цього, відповідачу під час укладення договору видавались кредитні картки, зі строком дії перевипущеної картки до останнього дня 01.2017. З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач користувалася кредитним лімітом, погодилася з умовами укладеного договору, встановленим лімітом та відповідно отримала кредитну картку, яка є спеціальним платіжним інструментом. Банком не пропущено позовну давність, оскільки заборгованість виникла не з дня укладення договору, а заборгованість виникла з прострочення сплати чергового платежу з травня 2014 року. Також суд не врахував висновки Верховного Суду України викладені в постанові від 19.03.2014 № 6-14цс14.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у їх відсутності, за правилами ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до укладеного договору б/н від 03.05.2012, який оформлено у вигляді заяви відповідачки на отримання банківських послуг, остання отримала кредит у розмірі 8 000 грн.

За умовами вказаного договору позичальник отримала кредит у розмірі 8 000 грн на строк 24 місяці у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості мало здійснюватися шляхом надання відповідачем банку грошових коштів (щомісячний платіж) починаючи з 01 по 25 число кожного місяця.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту суд виходив з того, що позов подано з пропуском позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем. Відмовляючи у стягненні процентів суд виходив з недоведеності позовних вимог. При цьому суд виходив із того, що банком не надано до справи витяг з Умов та Правил надання банківських послуг підписаний позичальником, а також не доведено, що під час підписання анкети - заяви відповідач була ознайомлена саме з цими Умовами та правилами.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

У відповідності до ст. 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк зобов'язується надати кредит позичальнику в розмірі й на умовах передбачених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити відсотки. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу; інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Позивачем на підтвердження позовних вимог надано копію заяви - анкети про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (далі Умови).

Суд першої інстанції, оцінюючи надані позивачем докази в їх сукупності, дійшов правильних висновків про те, що позивачем не доведено, які саме умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і які саме тарифи і умови кредитування мали на увазі сторони, підписуючи анкету-заяву, та відповідно, які брала на себе зобов'язання відповідач зі сплати процентів за користування кредитними коштами, винагороди та неустойки в разі порушення зобов'язання з повернення кредиту.

У анкета - заяві вказано лише про те, що відповідач має отримати платіжну картку «Кредитка «Універсальна» та зарплатну картку. Даних про те, які проценти встановлено за користування кредитом, який кредитний ліміт встановлено, які рахунки відкриті для зарахування кредитного ліміту, які штрафні санкції передбачені за несвоєчасне погашення кредиту тощо у анкеті - заяві не зазначено.

До позовної заяви додано витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», у яких вказано про те, що з 01.01.2013 всі карти «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» переведені на тарифний план «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та вказано нові процентні ставки та пеня.

Відповідно до п. 1.1.3.2.3 Умов банк має право проводити зміну Тарифів. При цьому банк, за виключенням змін кредитного ліміту, зобов`язаний не менш ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта у виписці по картрахунку.

Доказів про те, що відповідач була проінформована про таку зміну матеріали справи не містять.

Крім того, за розрахунком заборгованості, складеним банком відповідач отримала кредит у сумі 7 994,57 грн, тоді як проценти за користування кредитом нараховані у сумі 109 005,43 грн, що більше ніж у 13 разів перевищує суму отриманих коштів.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 ЦК України однією із засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України, забезпечуючи при цьому верховенство права. Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненнями чи невчиненням нею процесуальних дій.

Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідач визнала факт отримання кредиту у сумі 8 000 грн та факт отримання картки, проте вважає, що сторони не досягли згоди про умови кредитного договору, оскільки договір з визначеними умовами щодо відсоткової ставки, розміру ліміту, порядку погашення кредиту та відсотків, штрафні санкції тощо сторони не погоджували і не підписували.

Позивач не надав доказів про те, що відповідач на час підписання анкети - заяви достовірно знала про розмір процентів за користування кредитом та могла передбачити, що сума таких процентів у десятки разів буде перевищувати кредитний ліміт.

Суд першої інстанції, оцінюючи надані позивачем докази в їх сукупності, дійшов правильних висновків про те, що ці докази не підтверджують доводи позивача про умови, на яких укладено кредитний договір.

Незважаючи на те, що анкета - заява підписана відповідачем, у ній відсутні дані про те, який вид картки «Універсальна» видано, який кредитний ліміт встановлено, строк дії картки, розмір процентів, дані про видачу відповідачу пам`ятки клієнта тощо.

Сам по собі розрахунок заборгованості без надання доказів про те, які умови кредитування досягнуто між сторонами на час укладення договору не є підтвердженням правильності такого розрахунку.

Відтак суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що вимоги про стягнення процентів за користування кредитом позивачем не доведені належними та допустимими доказами.

Доводи апеляційної скарги про те, що сторони погодили усі істотні умови кредитного договору, що підтверджується особистим підписом відповідача в кредитному договорі не спростовують висновків суду, оскільки у анкеті - заяві про будь - які умови договору не зазначено.

Відповідач визнала факт наявності заборгованості по тілу кредиту, проте вказала, що банк надав розрахунок заборгованості з 03.05.2012, що свідчить про пропуск позивачем позовної давності.

Позивач стверджує, що строк дії картки встановлено до 01.2017, проте така картка не надана, а із довідки про видачу карток відповідачці не вбачається, яка з чотирьох вказаних карток є кредитною та яка з них була видана по анкеті - заяві від 03.05.2012 та строк дії саме картки, виданої на підставі анкети - заяви від 03.05.2012. У апеляційній скарзі позивач вказує, що строк дії картки № НОМЕР_2 до 01.2017, проте це остання картка, яка була надана відповідачці, перша ж картка за твердженням позивача мала № НОМЕР_1 та про строк дії цієї картки позивач доказів не подав.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 1 та ч. 5 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач порушила зобов'язання щодо погашення боргу у травні 2012 року, проте ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулось до суду з позовом про захист свого порушеного права лише у квітні 2018 року, тобто з пропуском установленого ст. 257 ЦК України трирічного строку позовної давності.

Висновки суду першої інстанції щодо пропуску строку позовної давності відповідають правовій позиції, викладеній у постановах Верховного Суду України від 18.06.2014 року № 6-61 цс14; від 19.03.2014 року № 6-14 цс14; від 01.10.2014 року № 6-134 цс14.

З виписки про рух коштів по рахунку вбачається, що банк проводив списання процентів та пені, проте це не свідчить про визнання відповідачкою боргу та переривання позовної давності, оскільки такі дії вчинені не самою відповідачкою. До того ж позивач не навів у розрахунку суми процентів та штрафних санкцій, які вже стягнуто з відповідачки самим банком.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 20 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови виготовлений 12.03.2019.

Головуючий Л. Д. Махлай

Судді В. А. Кравець

О.Ф. Мазурик