Єдиний унікальний номер 236/2729/18 Номер провадження 22-ц/804/627/19
Єдиний унікальний номер 236/2729/18 Головуючий у 1 інстанції Ткачов О.М.
Номер провадження 22-ц/804/627/19 Доповідач Корчиста О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 березня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Кішкіної І.В., Тимченко О.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмуті цивільну справу №236/2729/18 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості із заробітної плати, заробітної плати за час вимушеного простою, вихідної допомоги, компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»

на рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 13 грудня 2018 року, ухвалене в місті Лиман Донецької області,

встановив:

В серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з зазначеним позовом в обґрунтування якого послалась на те, що починаючи з 1992 року вона перебувала у трудових відносинах із ДП «Донецька залізниця» на посаді провідника пасажирського вагона (у поїздах приміського сполучення). ДП «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у виробничий підрозділ «Родаківське моторвагонне депо» структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», відповідно до Закону України «Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» від 23 лютого 2012 року №4442-VI та постановою Кабінету Міністрів України «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»» від 25 червня 2014 року №200. Згідно із наказом начальника структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» від 16 березня 2017 року №58-ДН та наказом в.о. начальника виробничого підрозділу «Родаківське моторвагонне депо» від 17 березня 2017 року №104/ОД, починаючи з 20 березня 2017 року для всіх працівників виробничого підрозділу «Родаківське моторвагонне депо» встановлено простій по причинам, незалежних від працівників. Наказом (розпорядженням) про припинення трудового договору (контракту) №370/ОС від 17 липня 2017 року, на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, у зв'язку із скороченням штату, її було звільнено.

При звільненні роботодавець не здійснив їй належних виплат.

Просила суд стягнути з ПАТ « Українська залізниця» заборгованість по заробітній платі за лютий-липень 2016 року, березень-квітень 2017 року у розмірі 9294,35 гривень, заробітну плату за час вимушеного простою з 20 березня 2017 року по 17 липня 2017 року у розмірі 7611,77 гривень, вихідну допомогу при звільненні у розмірі 4421,92 гривень, компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки у розмірі 1417,80 гривень,середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, який дорівнює середньоденного (годинного) заробітку та кількості робочих днів із 18 липня 2018 року по день ухвалення рішення судом.

29 серпня 2018 року позивач збільшила позовні вимоги, просила стягнути компенсацію втрати грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати станом на місяць ухвалення рішення судом.

Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 13 грудня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ «Українська залізниця» про стягнення заборгованості із заробітної плати, заробітної плати за час вимушеного простою, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку, вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку, задоволено частково. Стягнуто з ПАТ "Українська залізниця" заборгованість за оплату заробітної плати за час вимушеного простою за березень-липень 2017 року в сумі - 7611,77 гривень, оплату заробітної плати за березень-квітень 2017 року у сумі - 1063,20 гривень, оплату заробітної плати за лютий-липень 2016 року у сумі - 6955,64 гривень, компенсацію за невикористану відпустку в сумі - 1417,80 гривень, вихідну допомогу при звільненні в сумі - 4421,92 гривень. Стягнуто з ПАТ "Українська залізниця" компенсацію втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати в розмірі 6772,49 гривень. Стягнуто з ПАТ "Українська залізниця" судовий збір у дохід держави у розмірі 662,51 гривень. Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення заборгованості по заробітній платі у межах суми платежу за один місяць. В іншій частині позову відмовлено у зв'язку з відсутністю підстав для його задоволення.

В апеляційній скарзі ПАТ «Українська залізниця» просили рішення суду в частині стягнення 28242,82 гривень (заборгованість з заробітної плати, компенсації) скасувати, та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначили, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального права та неповним з'ясуванням обставин справи. З 16 березня 2017 року, у зв'язку з відсутністю організаційних та технічниї умов для здійснення господарської діяльності структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» та виробничих підрозділів підпорядкованих дирекції, викликаних припиненням переміщення вантажу через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської області шляхами залізничного та автомобільного сполучення, відповідно Рішення Ради національної безпеки оборони України від 15 березня 2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України», введеного в дію Указом Президента України від 15 березня 2017 року №62/2017, нарахування заробітної плати було припинено. Наслідком вищевказаного рішення є відсутність зв'язку з виробничими підрозділами структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», а також передачі з непідконтрольної території первинних документів. Останнє нарахування заробітної плати проведено за першу половину березня 2017 року і вона виплачена в повному обсязі. Суд безпідставно взяв до уваги докази позивача, щодо суми заборгованості з заробітної плати, так як її нарахування не здійснювалося через відсутність первинних документів. Надані позивачем докази (довідки та розрахунки) заробітної плати виготовлені на непідконтрольній території українській владі і не містять номеру та дати видачі, не скріплені печатками та не мають інших обов'язкових реквізитів. Суд першої інстанції безпідставно відхилив наданий відповідачем розрахунок вихідної допомоги при звільненні. Суд помилково не застосував Науково-правовий висновок Торгово-промислової палати України до всіх позовних вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила скасувати рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та задовольнити позовні вимоги в цій частині.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що судом в цій частині порушені норми матеріального права. Відмовляючи у задоволенні вимоги про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, прийняв до уваги як належний та допустимий доказ, наданий відповідачем Науково-правовий висновок Торгово-промислової палати України щодо унеможливлення виконання обов'язків, передбачених законодавством про працю при вивільненні працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) від 16 січня 2018 року №126/2/21-10.2. Наданий відповідачем Науково-правовий висновок Торгово-промислової палати України від 16 січня 2018 року №126/2/21-10.2 не є встановленим чинним національним законодавством документом. який засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а тому не може бути застосований щодо вирішення питання про виплату компенсацій при затримці розрахунку працівників при звільненні замість наявних та чинних законів, що регулюють дане питання.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Українська залізниця» просило відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 13 грудня 2018 року посилаючись на те, що апеляційна скарга є необґрунтованою, безпідставною та такою, що не спростовує висновки суду першої інстанції. Вказало, що згідно із п.7 Науково-правового висновку, втрата контролю і доступу ПАТ «Українська залізниця», Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», до виробничих потужностей та іншого майна, що знаходиться за адресою: Донецька область, місто Донецьк, вул. Артема, 68 та Луганська область, місто Луганськ, вул. Кірова, 44, у тому числі до: трудових книжок працівників; оригіналів наказів; особових справ працівників; посадових інструкцій; табелів обліку робочого часу; примірників звітів, що подавалися до контролюючих органів, комп'ютерної техніки із встановленим програмним забезпеченням трудових відносин з працівниками, починаючи з 20 березня 2017 року щодо структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» та з 12 квітня 2017 року щодо структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень», коли фактично вийшло з під контролю управління вищевказаними виробничими потужностями позбавило можливості ПАТ «Українська залізниця», Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», виконати зобов'язання перед вивільненими працівниками згідно з ст. 47, 83, 115 і 116 КЗпП України, а саме кожному звільненому працівнику структурних підрозділів «Донецька дирекція залізничних перевезень» та «Луганська дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» видати належно оформлену трудову книжку і провести розрахунок. Це свідчить про відсутність вини ПАТ «Українська залізниця», » Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» у невиконанні своїх обов'язків. Також, п.10 зазначеного Науково-правового висновку передбачено, що унеможливлення виконання ПАТ «Українська залізниця» обов'язків, передбачених законодавством України про працю, а саме: ст. 47, 83, 115 і 116 КЗпП України спричинено впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме: актами тероризму на територіях міста Донецька Донецької області та міста Луганська Луганської області, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, які на поточну дату продовжують діяти і дату закінчення їх дії встановити неможливо. Ці форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є надзвичайними, непереборними і мають неминучий характер, їх дії не можна уникнути за звичайних обставин при всій обачливості зобов'язальної сторони за трудовим договором, якою за цим висновком є ПАТ «Українська залізниця». Вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Відзив у письмовій формі на апеляційну скаргу ОСОБА_1 до апеляційного суду не подано.

Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Частиною 1 ст. 369 ЦПК України визначено, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ціна позову у позовній заяві, складає менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною 13 ст. 7 ЦПК України визначено, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Частиною 3 ст. 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною 1 ст. 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню за таких підстав.

Судом першої інстанції під час розгляду справи встановлено, що позивач працювала у відповідача з 09 лютого 1962 року по 17 липня 2017 року коли була звільнена у зв'язку із скороченням штату працівників згідно ч.1 ст.40 КЗпП України (а.с. 8-9).

Згідно з відомістю на виплату грошей №556 за березень 2017 року за першу половину березня 2017 року ОСОБА_1 отримала 11 липня 2017 року заробітну плату у розмірі 1275,51 гривень. (а.с.60-62).

У відповідача перед позивачем після звільнення склалась заборгованість за :

- оплату заробітної плати за час вимушеного простою за березень-липень 2017 року в сумі - 7611,77 гривень;

- оплату заробітної плати за березень-квітень 2017 року у сумі - 1063,20 гривень;

- оплату заробітної плати за лютий-липень 2016 року у сумі - 6955,64 гривень;

- компенсацію за невикористану відпустку в сумі - 1417,80 гривень;

- вихідну допомогу при звільненні в сумі - 4421,92 гривень. (а.с.10-20)

Відповідно до науково-правового висновку Торгово-промислової палати України щодо унеможливлення виконання обов'язків, передбачених законодавством України про працю при вивільнені працівників , спричинених впливом форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) (а.с.63-79), встановлені цим висновком обставини є підставами для звільнення від відповідальності зобов'язаної сторони, якщо за цим висновком є ПАТ «Українська залізниця», Регіональна філія «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», за невиконання обов'язків, передбачених законодавством України про працю, а саме: ст.ст.47,49-2 ч.ч.1,3; 83, 115-116, 184 ч.3, 186 -1, 198, КЗпП України , з урахуванням норми ст.4 КЗпП України.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Згідно апеляційної скарги позивачем рішення суду оскаржується в частині відмови в задоволенні позовних вимог, а відповідачем рішення суду оскаржується в частині задоволених позовних вимог, тому апеляційний суд відповідно перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду в повному обсязі.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі, за час вимушеного простою, компенсації за невикористані дні відпустки, вихідної допомоги, суд першої інстанції виходив з того, що розмір заборгованості по заробітній платі підтверджується розрахунковими листами (табуляграмами), обов'язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік тощо лежить на роботодавцеві, а не на працівникові. За цих обставин втрата підприємством первинних документів не позбавляє його обов'язку здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, тим більше, що відповідачем не надано суду жодних доказів того, що він у будь-який спосіб намагався виправити цю ситуацію.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції виходив з того, що відсутня вини відповідача у не проведенні своєчасного розрахунку при звільненні, про що свідчать форс - мажорні обставини, які підтверджені науково-правовим висновком Торгово-промислової палати України.

Такі висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 вказала, що наказом (розпорядженням) про припинення трудового договору (контракту) №370/ОС від 17 липня 2017 року, на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, у зв'язку із скороченням штату, її було звільнено та просила стягнути заборгованість по заробітній платі за лютий-липень 2016 року, березень-квітень 2017 року у розмірі 9294,35 гривень, заробітну плату за час вимушеного простою з 20 березня 2017 року по 17 липня 2017 року у розмірі 7611,77 гривень, вихідну допомогу при звільненні у розмірі 4421,92 гривень, компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки у розмірі 1417,80 гривень,середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, який дорівнює середньоденного (годинного) заробітку та кількості робочих днів із 18 липня 2018 року по день ухвалення рішення судом, компенсацію втрати грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати станом на місяць ухвалення рішення судом (а.с.2-5, 42).

В матеріалах справи наявна трудова книжка позивача, з якої вбачається, що ОСОБА_1 працювала з 17 листопада 1992 року провідником приміських вагонів дизель-потягів Основне локомотивне депо Родаково Донецької залізної дороги, з 12 грудня 2000 року переведена білетним касиром другої категорії, з 24 жовтня 2001 року переведена провідником третього розряду, 01 липня 2003 року уклала контракт, 01 квітня 2004 року на підставі наказу Ц-1/53 від 27 березня 2004 року професія перейменована на провідника транспортного вагону (у потягах міського сполучення), 01 жовтня 2005 року контракт переукладено, 28 лютого 2007 року на підставі штатного розпису, затвердженого 16 січня 2007 року посада перейменована на провідник пасажирського вагона (у потягах приміського сполучення), 01 квітня 2008 року Локомотивне депо Родаково реорганізовано в моторвагонне депо Родаково ДП «Донецька залізниця», 02 березня 2009 року переведена провідником пасажирського вагона (в поїздах приміського сполучення) цеху експлуатації локомотивів локомотивних бригад ст. Луганськ, 08 січня 2014 року посаду «Провідника пасажирського вагона (в поїздах приміського сполучення)» перейменовано на «Провідник пасажирського вагону (у поїздах приміського сполучення)», згідно Закону України від 23 лютого 2012 року №4442-ІV та постанови КМУ від 25 червня 2014 року№200 ДП «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», 15 квітня 2016 року відокремлений підрозділ «Моторвагонне депо Родакове» ДП «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у виробничий підрозділ «Родаківське моторвагонне депо структурного підрозділу» Луганська дирекція залізничних перевезень регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» (а.с.8-9).

На підставі ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

На підставі частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції було достовірно встановлено, що заборгованість із заробітної плати перед позивачем складає 21470,33 гривень, а саме за час вимушеного простою за березень-липень 2017 року в сумі - 7611,77 гривень; заробітної плати за березень-квітень 2017 року у сумі - 1063,20 гривень (з урахуванням виплаченої суми за березень 2017 року у сумі 1275,51 гривень); заробітної плати за лютий-липень 2016 року у сумі - 6955,64 гривень; компенсацію за невикористану відпустку в сумі - 1417,80 гривень; вихідну допомогу при звільненні в сумі - 4421,92 гривень. Дані обставини підтверджуються розрахунками заробітної плати (а.с.10-20, 60-62).

Отже суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення даної суми з відповідача.

Доводи апеляційної скарги про відсутність заборгованості безпідставні.

За змістом ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, ч.2 - збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Доводи відповідача ґрунтуються лише на тій обставині, що відсутні первинні документи для нарахування заробітної плати - накази про прийняття на роботу, про надання відпустки, про припинення трудового договору, табелі обліку використання робочого часу, розрахунково-платіжні відомості.

В той же час позивачем суду надано наказ про припинення трудового договору (а.с.11), журнали обліку приходу-уходу провідників пасажирських вагонів (в поїздах приміського сполучення) моторвагонного депо Родакове за березень (початок 16 березня 2017 року кінець 31 березня 2017 року), квітень, травень, червень та липень 2017 року (початок 01 липня 2017 року кінець 17 липня 2017 року) (а.с.21-33).

Посилання в апеляційній скарзі на те, що підрозділ, на якому працювала позивач, здійснював господарську діяльність на території окремих районів Луганської області, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження необґрунтоване.

Надані позивачем документи: наказ про припинення трудового договору (а.с.11), накази про встановленню простою (а.с.34, 35, 36);

- довідка-розрахунок невикористаних днів відпустки (а.с.14) підписана в.о начальника виробничого підрозділу «Родаківське моторвагонне депо», в.о. головного бухгалтера та помічником начальника з кадрових питань;

- журнали обліку приходу-уходу провідників пасажирських вагонів (в поїздах приміського сполучення) моторвагонного депо Родакове (а.с.21-33);

- довідка по заборгованості заробітної плати (а.с.12) засвідчена в.о. начальника виробничого підрозділу «Родаківське моторвагонне депо» та в.о. головного бухгалтера виробничого підрозділу «Родаківське моторвагонне депо»;

- довідка-розрахунок оплати вихідної допомоги (а.с.13) засвідчена в.о. начальника виробничого підрозділу «Родаківське моторвагонне депо» та в.о. головного бухгалтера виробничого підрозділу «Родаківське моторвагонне депо».

Доводи апеляційної скарги про те, що Науково-правовий висновок Торгово-промислової палати свідчить про неможливість виплати заборгованості по заробітній платі, не ґрунтуються на законі.

Дійсно, 03 жовтня 2018 року ПАТ «Українська залізниця» надано Науково-правовий висновок №126/2/21-10.2 щодо унеможливлення виконання обов'язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) (а.с.63-79), з якого виходить, що відсутня вина ПАТ «Українська залізниця» в невиплаті належних працівникові сум при звільненні.

В той же час наявність форс-мажорних обставини може свідчити лише про відсутність вини підприємства в затримці виплати належних сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, як підстави для звільнення підприємства від відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України. Але жодним нормативним актом про працю не передбачено підстав для звільнення від виплати заборгованості по заробітній платі.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості по заробітній платі.

На підставі вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За своєю формою рішення суду відповідає вимогам ст. 265 ЦПК України.

Згідно ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Виходячи з вказаної норми закону, до компетенції суду апеляційної інстанції не входять повноваження щодо переоцінки доказів, досліджених судом першої інстанції з додержанням встановленого порядку.

Нових доказів, які б давали підстави для відмови в задоволенні цієї частини позовних вимог, у дослідженні яких судом першої інстанції було неправомірно відмовлено або їх неподання було зумовлено поважними причинами, відповідачем не надано.

Так само є необґрунтованими доводи апеляційної скарги позивача про недоведеність відсутності вини відповідача в не проведенні розрахунку по заробітній платі.

Під час розгляду справи було достовірно встановлено, що відповідач не провів розрахунок по заробітній платі у встановлені Кодексом законів про працю України терміни.

Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Отже, за положеннями статті 117 КЗпП України обов'язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач посилався, зокрема, на те, що згідно з Науково-правовим висновком Торгово-промислової палати України №126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року встановлено, що порушення норм трудового законодавства стосовно працівників структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» виникли через форс-мажорні обставини. І на цій підставі ПАТ «Укрзалізниця» підлягає звільненню від відповідальності за невиконання обов'язків передбачених законодавством про працю. В обґрунтування надано зазначений висновок (а.с.63-79).

Цим висновком засвідчено, що терористична загроза та загроза територіальної цілісності України, що супроводжується актами тероризму, для подолання яких направлене проведення в Луганській та Донецькій областях антитерористичної операції у 2014 році та станом на поточну дату заходи її проведення тривають є надзвичайними, непередбачувальними та невідворотними обставинами, що об'єктивно унеможливлюють виконання обов'язків сторонами, передбачених умовами трудового договору (контракту), законодавчими та іншими нормативними актами.

Крім того, за змістом п.3.3 Регламенту (нова редакція) засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого Рішенням Президії ТПП України від 18 грудня 2014 № 44(5) сертифікат у певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили).

Отже суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відсутня вина відповідача в невиплаті заборгованості по заробітній платі.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

На підставі ст. 375 ЦК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційні скарги належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Ухвалою судді Донецького апеляційного суду від 21 січня 2019 року клопотання ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 13 грудня 2018 року задоволено та відстрочено позивачу сплату судового збору до ухвалення судового рішення за апеляційною скаргою.

Ураховуючи, що апеляційна скарга ОСОБА_1 залишена без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, з позивача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1125,48 гривень ((75032 * 1%, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) * 150%).

Керуючись ст. 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.

Рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 13 грудня 2018 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 1125 гривень 48 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий

Судді:

Повний текст постанови складений 13 березня 2019 року.

Головуючий