справа № 489/1624/19
провадження №2/489/1295/19
19 листопада 2019 року м. Миколаїв
Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:
головуючого судді Коваленка І.В.,
секретаря судового засідання Коденко К.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням
У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позовних вимог вказала, що їй на підставі свідоцтва про право власності на житло від 18.11.1996 та договору дарування від 23.10.2009 належить ј та ѕ частин вказаної квартири, в якій зареєстрована відповідач у справі, яка є тіткою позивача та більше п`яти років в квартирі не проживає і в утриманні житла участі не приймає. Звернення до суду з даним позовом пов`язане з тим, що їй як утриманцю малолітньої дитини та хворої бабусі, важко матеріально сплачувати комунальні платежі, оскільки в ній зареєстрована відповідач та з цих підстав вона не має можливості оформити субсидію.
Ухвалою суду від 13.05.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.
У судове засідання, призначене на 07.11.2019 08:20 годину, сторони повторно не з`явились.
Від позивача надійшла письмова заява про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.
Відповідач причини неявки суду не повідомила та відзиву не подала.
За таких обставин, з урахуванням положень статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення.
Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Виходячи з вимог частини 5 статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.
Вислухавши позивача та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до відомостей Департаменту з надання адміністративних послуг про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні/будинку від 17.12.2018 в квартирі АДРЕСА_1 окрім позивача зареєстровані: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та відповідач по справі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Факт реєстрації відповідача за вказаною адресою також підтверджується відомостями, наданими на запит суду Департаментом з надання адміністративних послуг від 19.04.2019.
Актом про непроживання особи за місцем реєстрації від 16.12.2018, засвідченого сусідами ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 підтверджується, що ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 не проживає більше п`яти років.
Згідно повідомлення Інгульського відділу поліції ГУНП в Миколаївській області від 28.02.2019 за № 3782/51-2019 за заявою позивача ОСОБА_1 було зафіксовано, що відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за адресою: АДРЕСА_2 не проживає з 2013 року. Факт непроживання підтверджений сусідами ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .
За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до частини 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно частини 1 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Конституцією України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Права власника житлового будинку, квартири визначені статтею 383 ЦК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб.
Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно статті 150 ЖК громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.
Відповідно статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Всебічно і повно з`ясувавши всі обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позивача, об`єктивно оцінивши наявні докази у сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки позивач, як співвласник квартири, через реєстрацію відповідача, яка за вказаною адресою не проживає понад один рік та відповідно до вимог статті 405 ЦК України втратила право на користування цим житлом, позбавлена можливості оформити субсидію, а тому позов підлягає задоволенню.
На підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768,40 грн., витрати на оплату якого понесені позивачем при зверненні до суду.
Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь ОСОБА_1 768,40 грн. судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку відповідачем шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Ленінський районний суд міста Миколаєва протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Відомості про учасників справи:
позивач: ОСОБА_10 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 );
відповідач: ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 ).
Повний текст заочного рішення складно 19.11.2019.
Суддя І.В.Коваленко