ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3045/19 Справа № 182/4163/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Тихомиров І. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретаря судового засідання Голуб О.О.

сторони справи:

позивач - Акціонерне товариство «Укрсоцбанк»

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку, спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу позивачаАкціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2018 року, ухваленого суддею Тихомировим І.В. в м.Нікополі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 22 листопада 2018 року,-

ВСТАНОВИВ

У серпні 2016 року спочатку Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі АТ «Укрсоцбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 1 333 933,90 грн.

Згодом позивач зменшив свої позовні вимоги та остаточно просив суд стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором в сумі 25 575,90 доларів США та 218 798,14 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 29 серпня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений договір кредиту №110/11-0274, за умовами якого Банк надав відповідачу кредит в сумі 25 000,00 доларів США зі сплатою 13,50 процентів річних з кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту 28 серпня 2028 року включно.

Того ж дня, між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений іпотечний договір №110/11/1-0274, згідно якого, іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання зобов`язань за договором кредиту №110/11-0274 від 29 серпня 2008 року житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 .

24 червня 2009 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 була укладена додаткова угода №1 про внесення змін до договору кредиту №110/11-0274 від 29 серпня 2008 року, за умовами якої, пролонгований кінцевий термін погашення суми основної заборгованості до 28 серпня 2033 року.

Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором відносно своєчасного повернення сум отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитом відсотків та комісій у встановленні договором кредиту терміни, відповідач ОСОБА_1 не виконує, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість за кредитом.

Станом на 27 грудня 2017 року заборгованість ОСОБА_1 перед Банком з урахуванням зменшених позовних вимог становить 25 575,90 доларів США та 218 798,14 грн., яка складається з наступного:

- заборгованість за відсотками 21 460,40 доларів США;

- заборгованість за простроченими відсотками 4 115,50 доларів США;

- пеня за несвоєчасне повернення кредиту 56 588,31 грн.

- пеня за несвоєчасне повернення відсотків 162 209,89 грн.

В якості забезпечення виконання зобов`язань за спірним договором кредиту, 29 серпня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , з кожним окремо були укладені договори поруки №110/11/2-057 та №110/11/2-058.

За умовами вказаних договорів поруки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зобов`язалися у повному обсязі солідарно відповідати перед кредитором за виконання позичальником зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, а також штрафних санкцій у розмірі та в порядку, передбачених договором кредиту №110/11-0274 від 29 серпня 2008 року.

Враховуючи те, що відповідач ОСОБА_1 протиправно всупереч умов договору, не повертає позивачу кредит, банк просив суд задовольнити позов та стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованість за договором кредиту №110/11-0274 від 29 серпня 2008 року відповідно до вимог ч.2 ст.1050 ЦК України та судові витрати.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2018 року АТ «Укрсоцбанк» у задоволенні позовних вимог до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відмовлено в повному обсязі.

Позивач АТ «Укрсоцбанк», не погоджуючись з ухваленим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваного судового рішення та ухвалення нового, яким у повному обсязі задовольнити позовні вимоги позивача та стягнути з відповідачів судові витрати за розгляд справи в судах першої і апеляційної інстанцій.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач вказує на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та ненадання їм належної правової оцінки, неправильне встановлення правовідносин сторін, порушення принципу всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Скаржник, посилаючись на норми матеріального права та правову позицію, висловлену Верховним Судом України у ряді його рішень, наголошує на тому, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржником не виконано, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. При цьому позивач зазначає, що зобов`язання не припинено, договір не розірвано, тому продовжується нарахування процентів та пені, а тому апелянт вважає, що повна відмова суду у задоволенні позовних вимог є незаконною з точки зору, як положень Цивільного кодексу України, так і правової позиції Верховного Суду України.

На думку позивача, з викладених в апеляційній скарзі доводів, наявні усі підстави для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про повне задоволення уточнених позовних вимог банку.

У відзиві на апеляційну скаргу, відповідач ОСОБА_1 , вказує на відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та просить рішення суду першої інстанції, як законне і обґрунтоване залишити без змін. При цьому зазначає, що рішення Постійно діючого Третейського суду при асоціації українських банків від 02 березня 2010 року засвідчило зміни до договору кредиту про порядок, умови і строки дії кредитного договору, а тому вимоги позивача є незаконними.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши відповідача ОСОБА_1 , яка заперечувала проти задоволення вимог апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи і не оспорювалось сторонами, що 29 серпня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений Договір кредиту №110/11-0274 (а.с.9-11).

Відповідно до п.1.1. Договору кредиту №110/11-0274 від 29 серпня 2008 року Банк надав позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового використання в сумі 25 000,00 доларів США зі сплатою 13,50 процентів річних та комісій, в розмірі та в порядку, визначених в Додатку №1 до цього Договору, з кінцевим терміном повернення заборгованості по кредиту до 28 серпня 2028 року.

Одночасно з укладанням спірного Договору кредиту, між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений іпотечний договір №110/11/1-0274, згідно п.1, 1.1. якого іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання зобов`язань за Договором кредиту №110/11-0274 від 29 серпня 2008 року житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 (а.с.13-14).

24 червня 2009 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 була укладена Додаткова угода №1 про внесення змін до договору кредиту №110/11-0274 від 29 серпня 2008 року, за умовами якої був пролонгований кінцевий термін погашення суми основної заборгованості до 28 серпня 2033 року (а.с.15).

Також, на забезпечення виконання зобов`язань за вищезазначеним Договором кредиту, 29 серпня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та окремо з кожним з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладені Договори поруки №110/11/2-057 та №110/11/2-058 (а.с.17-19).

Відповідно до пунктів 1.1. кожного з вказаних договорів поруки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , кожен окремо зобов`язалися у повному обсязі солідарно відповідати перед кредитором за виконання позичальником зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, а також штрафних санкцій у розмірі та в порядку, передбачених Договором кредиту №110/11-0274 від 29 серпня 2008 року.

Відповідач ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитом відсотків у встановленні кредитним договором терміни, не виконує, у зв`язку з чим неї виникла заборгованість за кредитом.

У 2010 році Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» звернувся до Постійно діючого Третейського суду при асоціації українських банків з позовом про дострокове стягнення з відповідачів заборгованості за спірним Договором кредиту.

Рішенням Постійно діючого Третейського суду при асоціації українських банків від 02 березня 2010 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку 233 777,39 грн. заборгованості за спірним кредитним договором.

28 вересня 2010 року Дніпровським районним судом м.Києва виданий виконавчий лист на стягнення зазначеної заборгованості (Справа № 6-1536/2010)(а.с.61,72,96).

Постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції Красномовець Н.Г. від 25 лютого 2011 року відкрито виконавче провадження (а.с.98).

В судовому засіданні суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 підтвердила той факт, що з її заробітної плати стягуються кошти на виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при асоціації український банків про стягнення заборгованості за кредитом та на підтвердження даних обставин надала звіти про здійснені відрахування та виплати з її заробітної плати, а також довідку про доходи (а.с.74,75). До теперішнього часу рішення суду в повному обсязі не виконано.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог керувався нормами статтей: 526, 549, 550, 551, 598, 625, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, й виходив з того, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором з часу його звернення з вимогою про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним, і вважається такою, що має бути виконана у повному обсязі.

Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Суд встановив, що, вказана в уточненому позові заборгованість відповідачів перед банком нарахована позивачем - за відсотками, починаючи з 29 серпня 2008 року по 26 грудня 2017 року, відсотки нараховані на прострочену заборгованість з 16 лютого 2009 року по 26 грудня 2017 року, пеня за несвоєчасне повернення кредиту розрахована з 27 грудня 2016 року по 18 грудня 2017 року, а пеня за несвоєчасне повернення відсотків розрахована за період з 27 грудня 2016 року по 26 грудня 2017 року.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

З пункту 3.2.3 Договору кредиту №110/11-0274 від 29 серпня 2008 року видно, що кредитор має право вимагати дострокового повернення кредиту, нарахованих процентів, сплати комісії та можливих штрафних санкцій зокрема у разі затримання позичальником сплати кредити (частини кредиту) та/або процентів щонайменше на 30 календарних днів (а.с. 10 на звороті).

Згідно з пунктом 3.3.14. Договору кредиту № 110/11-0274 від 29 серпня 2008 року позичальник зобов`язаний протягом 30 календарних днів з дати одержання письмового повідомлення кредитора, достроково повернути в повному обсязі кредит, нараховані проценти, комісії, а також можливі штрафні санкції (пеню, штраф) у випадках, визначених п.п.2.7.3., 3.2.3., 5.4. цього Договору.

Відповідно до пунктів 1.1. договорів поруки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , поручителі зобов`язалися у повному обсязі солідарно відповідати перед кредитором за виконання позичальником зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, а також штрафних санкцій у розмірі та в порядку, передбачених Договором кредиту №110/11-0274 від 29 серпня 2008 року (а.с.17-18).

Пунктами 6.1 та 6.2 зазначеного договору кредиту встановлено, що всі спори та непорозуміння, які можуть виникнути в зв`язку з укладенням та виконанням положень цього Договору вирішуються шляхом переговорів сторін на рівні їх уповноважених представників. У випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, сторони, керуючись статтею 5 Закону «Про третейські суди» домовились про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Мороз Оленою Анатоліївною Постійно діючого Третейського суду Асоціації українських банків, що знаходиться за адресою:02002, м.Київ, вул..М.Раскової,15.

Оскільки відповідач ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитом відсотків у встановленні кредитним договором терміни, не виконувала, у зв`язку з чим неї виникла заборгованість за кредитом, Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» на початку 2010 року звернувся до Постійно діючого Третейського суду при асоціації українських банків з позовом про дострокове стягнення з відповідачів заборгованості за спірним Договором кредиту.

Рішенням Постійно діючого Третейського суду при асоціації українських банків від 02 березня 2010 року позов задоволено та з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» було стягнуто солідарно 233 777,39 грн. заборгованості за спірним кредитним договором.

Згідно з вимогами кредитного договору за наявності прострочення виконання основного зобов`язання в обумовлений сторонами строк Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» правонаступником якого є позивач, використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно достатті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку.

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, у зв`язку із чим суд першої інстанції на законних підставах відмовив АТ «Укрсоцбанк» у задоволенні позовних вимог, оскільки у такому випадку має застосовуватися вимога про сплату процентів від суми позики, передбачена частиною першою статті 1048 ЦК України, тобто до дня, встановленого кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів повністю погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, оскільки у цій частині договір був змінений кредитором, що засвідчено рішенням Постійно діючого Третейського суду при асоціації українських банків від 02 березня 2010 року, а отже, строк дії договору змінився з тридцятого дня з дати, зазначеної на квитанції, яка надається банку відділенням зв`язку при відправленні позичальнику листа з вимогою про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним з повідомленням про вручення, і вважається таким, що має бути виконаним у повному обсязі.

У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

Кредитор, звернувшись до суду скористався своїм правом вимоги до боржників, у тому числі й шляхом стягнення решти заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору.

Така позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у Постанові від 04 липня 2018 року по справі №310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18). Велика Палата Верховного Суду в зазначеній Постанові відступила від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15, дійшовши наведених вище правивих висновків.

При нарахуванні пені необхідно зважати на вимоги статей 549, 550, 551 ЦК України, згідно з якими пенею є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання і яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Проценти на неустойку не нараховуються та, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Тобто неустойка нараховується в разіпорушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України) з першого дня прострочення та до тих пір, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто пеня може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано в законі чи договорі. Разом з тим відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Таким чином, стягнути неустойку (зокрема, пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише в межах спеціальної позовної давності, яка згідно із частиною першою статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, установленими статтями 253-255 цього Кодексу, від дня порушення грошового зобов`язання.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Отже, висновки суду першої інстанції про те, що уточнений позов про стягнення заборгованності за відсотками, заборгованість за простроченими відсотками та пені за несвоєчасне їх повернення не підлягають задоволенню через наявність рішення Постійно діючого Третейського суду при асоціації українських банків від 02 березня 2010 року, яким раніше були у повному обсязі задоволені позовні вимоги Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк», а надає кредитору право лише на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, колегія суддів вважає вірними.

З урахуванням викладеного, на думку колегії суддів, доводи апеляційної скарги позивача, висновків суду першої інстанції суду не спростовують, а фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена.

Перевіривши справу у повному обсязі, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції у досить повному обсязі з`ясував права та обов`язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін, надавши їм належну правову оцінку, порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, справа розглянута в межах уточнених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тому приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» залишити без задоволення.

Рішення Нікопольського міськрайонного Дніпропетровської області від 12 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 15 листопада 2019 року.

Головуючий:

Судді: