Іванівський районний суд Одеської області
Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/1126/18
Провадження № 2/499/128/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

заочне

"06" березня 2019 р. смт. Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області в складі: головуючого судді Тимчука Р.М. за участю секретаря судового засідання Мельника Р.А. розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Іванівка Одеської області справу за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства Дослідне господарство «Богунівська еліта» про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до державного підприємства Дослідне господарство «Богунівська еліта» про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю посилаючись на те, що в 2006 році він працював на Державному підприємстві Дослідному Господарстві «Богунівська Еліта». 5 травня 2006 року уклав договір купівлі-продажу житлового будинку в селі Богунове Іванівського району Одеської області по вулиці Леніна ( нині Центральна) загальною площею 66 кв.м.

В п. 2 даного договору вартість житлового будинку була вказана в сумі 6400 грн. Будинок був проданий по пільговій ціні - 50% від вартості. Виплата вказаної суми мала бути здійснена на протязі 3-х років. Згідно п. 7 даного договору, нотаріальне оформлення договору купівлі-продажу даного будинку здійснюється після повної виплати.

17.05.2007 року позивачем була подана заява директору підприємства ОСОБА_2 про вираховування суми вартості будинку з його заробітної платні, що підтверджується копією заяви.

На засіданні ради трудового колективу від 5 липня 2007 року було прийнято рішення дозволити позивачу придбати житловий будинок, який належав підприємству, у приватну власність, за 3840 грн, що підтверджується копією витягу з протоколу.

На протязі 2007 мною була сплачена вартість даного будинку ДП ДГ «Богунівська еліта», що підтверджується копіями квитанцій.

Право власності за ДП ДГ «Богунівська еліта» на даний житловий будинок зареєстровано не було, що підтверджується довідкою Комунального підприємства «Іванівське БТІ».

З цієї причини договір купівлі-продажу не був укладений. Позивач звертався до ДП ДГ «Богунівська еліта»ї з вимогою укласти договір купівлі-продажу, проте відповіді не отримав, хоча є підтвердження того, що його листи підприємством були отримані копія поштового повідомлення додається. На даний час такий правочин укласти в нотаріальній конторі неможливо, через відсутність у відповідача правовстановлюючих документів на житловий будинок та земельну ділянку під будинком.

На протязі 16 років позивач володіє даним житловим будинком, проживає в даному будинку з 2002 року, без реєстрації, що підтверджується довідкою Коноплянської сільської ради.

Добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном, утримує його, що підтверджується договором про водопостачання та копією договору про користування електричною енергією, що додаються.

Позивач просить суд задовольнити його позовні вимоги слухати справи у його відсутність, та не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, у встановлений судом строк відзив на позов не подав, клопотань не заявляв, хоча ухвалу про відкриття провадження та копію позову з доданими документами відповідач отримав, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Про дату та час судового засідання та порядок розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, проте у судове засідання не з'явився, заяв клопотань не надавав, про причини неявки не повідомляв, тому суд визнає неявку з неповажних причин та можливість розглядати справу у його відсутність.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, про що постановлено ухвалу суду.

За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів.

Дослідивши письмові матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач свої позовні про визнання права власності за набувальною давністю, обґрунтовує тими, обставинами, що в 2006 році він працював на Державному підприємстві Дослідному Господарстві «Богунівська Еліта». 5 травня 2006 року уклав договір купівлі-продажу житлового будинку в селі Богунове Іванівського району Одеської області по вулиці Леніна ( нині Центральна) загальною площею 66 кв.м.

В п. 2 даного договору вартість житлового будинку була вказана в сумі 6400 грн. Будинок був проданий по пільговій ціні - 50% від вартості. Виплата вказаної суми мала бути здійснена на протязі 3-х років. Згідно п. 7 даного договору, нотаріальне оформлення договору купівлі-продажу даного будинку здійснюється після повної виплати.

17.05.2007 року позивачем була подана заява директору підприємства ОСОБА_2 про вираховування суми вартості будинку з його заробітної платні, що підтверджується копією заяви.

На засіданні ради трудового колективу від 5 липня 2007 року було прийнято рішення дозволити позивачу придбати житловий будинок, який належав підприємству, у приватну власність, за 3840 грн, що підтверджується копією витягу з протоколу.

На протязі 2007 мною була сплачена вартість даного будинку ДП ДГ «Богунівська еліта», що підтверджується копіями квитанцій.

Право власності за ДП ДГ «Богунівська еліта» на даний житловий будинок зареєстровано не було, що підтверджується довідкою Комунального підприємства «Іванівське БТІ».

З цієї причини договір купівлі-продажу не був укладений. Позивач звертався до ДП ДГ «Богунівська еліта»ї з вимогою укласти договір купівлі-продажу, проте відповіді не отримав, хоча є підтвердження того, що його листи підприємством були отримані копія поштового повідомлення додається. На даний час такий правочин укласти в нотаріальній конторі неможливо, через відсутність у відповідача правовстановлюючих документів на житловий будинок та земельну ділянку під будинком.

На протязі 16 років позивач володіє даним житловим будинком, проживає в даному будинку з 2002 року, без реєстрації, що підтверджується довідкою Коноплянської сільської ради.

Добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном, утримує його, що підтверджується договором про водопостачання та копією договору про користування електричною енергією, що додаються.

Застосовуючи норми матеріального права при розгляді справи суд виходив з такого.

Відповідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, а відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ч. 2 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить згальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа наділена правом звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно рішення Конституційного Суду України у справі № 1-10/2004 року від 01 грудня 2004 року надано тлумачення, що поняття "охоронюваний законом інтерес", у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Відповідно до статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно ( набувальна давність ), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Набувальна давність - одна з підстав набуття права власності. Суб'єктом набувальної давності може бути як фізична, так і юридична особа.

Як зазначено у ч. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до Ухвали колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 20 лютого 2008 року, відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Судовою практикою (Постанова Вищого господарського суду України від 6 червня 2007 р. у справі № 3/269) визначено наступні положення: відповідно до п.п. 1, 4, 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, який набрав чинності з 01.01.04 р. ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності; щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

П.13. Постанови Пленуму можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Враховуючи, що відкрите і безперервне володіння позивачем зазначеним об'єктом нерухомості значно перевищує 10 років, то позивач має право на визнання за ним права власності на зазначений вище об'єкт нерухомого майна.

Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Критеріями необхідними для набуття права власності на річ за набувальною давністю володіння, яке має бути добросовісним, відкритим, очевидним для усіх третіх осіб, які повинні мати можливість спостерігати за ним: володіння має бути безперервним протягом визначених законом строків.

Таким чином, спосіб набуття права власності базується на сукупності обставин - тривалого, добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном як своїм власним. Добросовісне володіння припускає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно, тому встановлення добросовісності залежить від підстав набуття майна.

Добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. При вирішенні спорів про набувальну давність слід враховувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Відповідно до положень с.120 ЗК України у поєднанні з нормою с.125 ЗК України у випадку переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об'єкти.

Враховуючи вищезазначене судом було перевірено законність вимог позивача та встановлено що позивач добросовісно, відкрито, володіє нерухомим майном на протязі більше 10 років, суд вважає, що позивач дійсно набув право власності на зазначене майно, у зв'язку з чим, задовольняє позовні вимоги.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Керуючись ст.ст. ст.ст. 3, 4, 11, 12, 13, 76, 77, 78, 79, 80, 82, 200,218,206, 223,247 259, 263-265 ЦПК України, рішення Конституційного Суду України у справі № 1-10/2004 року від 01 грудня 2004 року, Постановою Вищого господарського суду України від 6 червня 2007 р. у справі № 3/269 суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до державного підприємства Дослідне господарство «Богунівська еліта» про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер картки платника податків НОМЕР_1, право власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою : АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем до Одеського апеляційного суду через Іванівський районний суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяР. М. Тимчук