Ухвала

15 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 627/897/15-ц

провадження № 61-2874ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Лесько А. О. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1, подану адвокатом Каламайком Дмитром Юрійовичем, на рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 05 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_3, в якому після уточнення у квітні 2018 року позовних вимог, просила стягнути з відповідача на її користь відшкодування майнової шкоди у розмірі 62 836,44 грн та моральної шкоди - у сумі 500 000,00 грн.

Позовна заява мотивована тим, що 22 квітня 2014 року на її власному городі на неї напала належна відповідачу собака, внаслідок чого їй задано тілесних ушкоджень та моральної шкоди.

Рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 05 червня 2018 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 19 грудня 2018 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 відшкодування майнової шкоди у сумі 1 676 ,00 грн та моральної шкоди в розмірі 5 000 ,00 грн., а всього 6 676,00 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено з підстав їх недоведеності.

Вирішено питання судового збору.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що розмір завданої позивачу майнової шкоди підтверджується довідкою Дублянської амбулаторії від 11 червня 2014 року, відповідно до якої ОСОБА_1, перебуваючи на денному стаціонарі, придбала медичних препаратів на суму 1 676,00 грн. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суди виходили із засад розумності та справедливості, враховували характер і глибину фізичних та душевних страждань позивача, характер вчиненого відповідачем правопорушення, а також інші обставини, що мають істотне значення.

04 лютого 2019 року (відповідно до відмітки на поштовому конверті) ОСОБА_1 через адвоката Каламайка Д. Ю. направила касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права при оцінці доказів у справі, просила змінити рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 05 червня 2018 року в частині визначення розміру стягнення відшкодування майнової та моральної шкоди.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом спору в даній справі є відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок нападу належної відповідачу собаки.

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Також ця справа не є справою з ціною позову, яка перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що станом на 01 січня 2018 року становить 881 000,00 грн.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об'єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

При цьому Верховним Судом також перевірено, чи мають місце обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, та зазначених обставин не встановлено.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 через адвоката Каламайка Д. Ю. подала касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1, подаою адвокатом Каламайком Дмитром Юрійовичем, на рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 05 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя А. О. Лесько