КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
єдиний унікальний номер судової справи: 761/8825/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді доповідача - Білич І.М.

суддів - Музичко С.Г., Панченка М.М.

при секретарі - Кемському В.В.

за участі: представника ОСОБА_1 - ОСОБА_6

представника ПАТ«УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»- Лисенко Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 05 липня 2019 року

по цивільній справі №761/8825/19 за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

в с т а н о в и л а :

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Посилаючись на те, що 16 серпня 2017 року на автодорозі М-06 Київ-Чоп сталась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої автомобіль ToyotaCamry HV AHV40, д.н.з. НОМЕР_1 , який належить їй на праві власності зазнав механічних пошкоджень на суму 142 421, 45 гривень. Які вона просила стягнути з відповідача, так як цивільно - правова відповідальність винуватця дорожньо -транспортної пригоди - ТОВ «Транс-Сервіс-1» згідно страхового полісу №АК/6162960 була застрахована в ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп».

З метою досудового врегулювання спору, ОСОБА_1 зверталась до ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» з заявою про виплату страхового відшкодування. Однак, їй було відмовлено у здійсненні виплати за пропуском річного строку на звернення до страховика з відповідними вимогами. У той же час вона не зверталася до страхової компанії раніше з поважної причини, так як існувала постанова Верховного Суду у справі № 6 -2808 цс 15, відповідно до якої позивач мав право вибору відповідача, яким у даній справі міг бути заподіював шкоди або страхова компанія. Відтак вона не могла знати про те, що в липні 2018 року Верховний Суд прийме нове роз`яснення відповідно до якого боржником по даній категорії може виступати лише виключно страхова компанія в межах страхового ліміту.

Вказувала, що нею було вжито необхідних і достатніх заходів щодо відшкодування їй завданої шкоди, однак з незалежних від неї причин ( через мінливість судової практики) вона

не змогла отримати відшкодування та вчасно звернутися до страхової організації. Тому просила суд вважати причину пропуску строку звернення до страхової організації поважною.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 05 липня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 залишені без задоволення.

Не погодившись із рішенням суду, позивач подала апеляційну скаргу, в якій ставила питання про його скасування та ухвалення нового рішення про задоволення позову. Вказуючи на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права.

У вересні 2019 року відповідачем по справі до Київського апеляційного суду було надано відзив в якому страхова компанія вважала рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги такими, що не містять підстав для його скасування або зміни. Позивач у ході розгляду справи не надав доказу звернення до страховика із заявою про страхове відшкодування в порядку ст. 35 Закону України « Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» впродовж одного року з моменту скоєння дорожньо - транспортної пригоди.

У судовому засіданні представник позивача підтримав подану апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити. Представник відповідача не визнав подану апеляційну скаргу, заперечував проти її задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Так, судом при розгляді справи було встановлено, що 16.08.2017 року о 06 год. 28 хв. на автодорозі М-06 Київ-Чоп, 434 км сталася дорожньо -транспортна пригода за участю автомобіля ToyotaCamry HV AHV40, д.н.з. НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_2 , та автомобіля DAF XF95.430 під керуванням водія ОСОБА_3 , який на момент ДТП перебував у трудових відносинах з власником автомобіля - ТОВ «Транс-Сервіс-1».

Відповідно до постанови Пустомитівського районного суду Львівської області від 14.09.2017 року ОСОБА_3 визнано винним у у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи № 365/18 від 03.10.2018 року вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу Toyota Camry д.н.з. НОМЕР_1 склала 142 421,45 гривень.

Автомобіль DAF XF д.н.з. НОМЕР_2 , на час ДТП належав на праві власності ТОВ «Транс-Сервіс-1», цивільно-правова відповідальність якого на момент ДТП була застрахована Приватним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», що підтверджується полісом № АК/6162960. Ліміт відповідальності за шкоду спричинену майну третіх осіб - 200 000.00 гривень.

У 2018 році ОСОБА_1 зверталась до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП вказавши в якості відповідача ТОВ «Транс-Сервіс-1».

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 26.11.2018 року у задоволенні позову було відмовлено з огляду на те, що ТОВ «Транс-Сервіс-1» не є належним відповідачем.

Відмовляючи у задоволенні заявлених позовних вимог, суд першої інстанції вказував на пропуск позивачем встановленого законом річного строку для звернення до страховика з заявою про відшкодування завданої шкоди. Зазначаючи, що під час розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про те, що позивач або його представники були позбавлені можливості звернутися з заявою до страхової компанії з відповідними вимогами

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Колегія суддів вважає, що при вирішенні справи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що потерпілим пропущено річний строк на подання заяви про страхове відшкодування, встановлений п. 37.1.4 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Та не встановлено обставин, які б свідчили про те, що позивач та його представники були позбавлені можливості звернутися з заявою до страхової компанії з відповідними вимогами.

Доводи апеляційної скарги в частині того, що судом першої інстанції безпідставно проігноровані доводи відносно того, що нею було вжито необхідних і достатніх заходів щодо відшкодування їй завданої шкоди, однак з незалежних від неї причин ( через мінливість судової практики) вона не змогла отримати відшкодування та вчасно звернутися до страхової компанії, на думку колегії суддів не грунтуються на нормах діючого законодавства та матеріалах справи.

Так, згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є ДТП що сталося за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно - правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та /або майну потерпілого.

У пункті 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до пункту 37.1.4 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів » підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Визнаючи обов`язок страховика за договором ( полісом) обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів виплати страхового відшкодування законодавцем у положеннях ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів » було передбачено випадки, з настанням яких страховик набуває

правових підстав для відмови у здійсненні такої виплати, зокрема, у випадках, коли потерпілим чи особою, яка має право на отримання відшкодування, не було протягом року з моменту скоєння ДТП подано заяви про виплату страхового відшкодування.

Тобто право кредитора ( потерпілого) на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком за договором ( полісом) обов`язкового страхування цивільно - правої відповідальності власників наземних транспортних засобів узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати ( відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної дорожньо - транспортної пригоди.

Відтак, право отримати відшкодування завданої шкоди шляхом виконання страховиком за договором ( полісом) обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів узятих на себе зобов`язань виникає виключно за умови подання потерпілим у визначений законодавством строк заяви про здійснення страхової виплати ( відшкодування) та пов`язаного з цим ризику, який полягає у можливості реалізації страховиком наданого йому положеннями підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів » права на відмову у виплаті страхового відшкодування в разі подання заяви про страхове відшкодування продовж установлених строків.

При цьому закріпляючи в положеннях указаної норми відповідні правові наслідки законодавець не ставив їх настання в залежність від суб`єкта звернення із заявою до страховика за договором ( полісом) обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів про здійснення страхового відшкодування, а навпаки презюмував те, що з відповідною заявою має звернутися потерпілий або інша особа, яка має право на отримання відшкодування, що закріплено в положеннях ст. 35 зазначеного вище Закону.

З огляду на викладене вбачається, що закріплене в положеннях пп.37.1.4 пункту 37.1 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів » право страховика за договором ( полісом) обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відмовити у здійсненні страхового відшкодування у випадку пропуску встановленого строку на звернення до нього з заявою про виплату страхового відшкодування не залежить від суб`єкта звернення з відповідною заявою та підлягає застосуванню.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 910/ 7449/17.

Слід також зазначити, що положеннями ст. 37Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів » не передбачена можливість поновлення відповідних строків, у зв`язку з пропуском їх з поважних причин.

Судом встановлено, що ДТП мало місце 16 серпня 2017 року, а з заявою про виплату страхового відшкодування ОСОБА_1 звернулася в грудні 2018 року, тобто з пропуском встановленого законом строку, про що їй також було повідомлено страховою компанією.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду України у постанові від 03.10.018 р. у справі №753/5293/16-ц зазначений у пункті 37.1.4. статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строк є присічним і поновленню не підлягає.

За таких обставин, незалежно від причин пропуску ОСОБА_1 річного строку на подання заяви про страхове відшкодування, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану майну позивача.

Доводи апеляційної скарги про доцільність застосування аналогії закону в частині переривання строку на подання заяви про страхове відшкодування шляхом пред`явлення позову до винної особи не заслуговують на увагу, оскільки аналогія права/закону допускається у випадку, якщо відповідне питання взагалі не врегульоване на рівні норми права, що підлягає застосуванню, про що правомірно зазначив також суд першої інстанції з посиланням на ст. 8 ЦК та ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

Також скаржником вказувалось, що нею було вжито необхідних і достатніх заходів щодо відшкодування їй завданої шкоди, однак з незалежних від неї причин ( через мінливість судової практики) вона не змогла отримати відшкодування та вчасно звернутися до страхової організації.

У той же час, як вбачається із матеріалів справи при розгляді Пустомитівським районним судом Львівської області справи за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Транс-Сервіс-1» про відшкодування шкоди завданої ДТП судом до участі в справі в якості третьої особи було залучено Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», яке підтвердило факт наявності на момент ДТП ТОВ «Транс-Сервіс-1» поліса обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, вказавши також ліміт відповідальності - 200 000 гривень. Та підтвердило відсутність звернення ОСОБА_1 з заявою про відшкодування шкоди в межах ліміту страхового відшкодування.

Також до часу постановлення зазначеним вище судом рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Транс-Сервіс-1» про відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП, Верховним Судом була прийнята постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц щодо покладення обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування.

Відповідно до положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Ні матеріали справи, ні подана апеляційна скарга не містить у собі доказів на підтвердження того, що позивач або її представники були позбавлені можливості у визначеному законом порядку уточнити заявлені позовні вимоги, залучити до участі в справі співвідповідачів, тощо.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з доводів викладених у апеляційній скарзі нема.

Керуючись ст.ст. 368, 374,375, 381 -384, 387 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 05 липня 2019 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 листопада 2019 року.

Суддя-доповідач:

Судді: