Провадження № 2/317/289/2019
Справа № 317/1892/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Мінгазов Р.В.

при секретарі Герман Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

17 червня 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 20.04.2010 р. відповідач підписала заяву № б/н, згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту платіжну картку зі сплатою 30 відсотків за користування кредиту на рік на суму заборгованості за кредитом. Посилаючись на неналежне виконання ОСОБА_1 своїх зобовязань за договором позивач просив стягнути з відповідача суму заборгованості в загальному розмірі 13283 (тринадцять тисяч двісті вісімдесят три) грн. 68 коп.

Заочним рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 19.08.2015 р. позов задоволено в повному обсязі.

Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 21.11.2018 р., на підставі заяви відповідача, заочне рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 19.08.2015 р. скасовано, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження.

Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 18.01.2019 р. визнано обовязковою явку представника позивача на 15.02.2019 р.

Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 15.02.2019 р. залучено правонаступника позивача АТ КБ «Приватбанк».

Представник позивача в судове засідання не зявився, клопотань та заяв до суду не надсилав.

Відповідач та її представник в судове засідання не зявилась, надали відзив на позовну заяву, позов не визнали, посилаючись на ст.. 549 ЦК України, зазначили, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне і теж саме порушення свідчить про недотримання положень ст.. 61 Конституції України, крім цього зазначили про відсутність доказів ознайомлення відповідача з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифів саме в тій редакції, яка міститься в матеріалах справи, а також вказала на пропуск позивачем строку позовної давності щодо нарахування пені.

Вивчивши і дослідивши письмові матеріали справи, аналізуючи і оцінюючи надані докази, суд зробив наступні висновки.

В підтвердження позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» в якості письмових доказів до позовної заяви додано: копію паспорту ОСОБА_1 (а.с. 33), розрахунок заборгованості за договором (а.с. 4, 5), довідку про зміну кредитування (а.с. 6), копію анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 7), витяг з Тарифів з обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с. 8), витяг з умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с. 9-32), копія витягу зі Статуту (а.с. 37), копія відомостей з ЄДРПОУ (а.с. 34), копія банківської ліцензії (а.с. 36) та копія Виписки з ЄДРЮОФОПГФ (а.с. 36).

З анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с. 7 та зворот) судом встановлено, що 20 квітня 2010 року ОСОБА_1 власноручно підписала дану заяву маючи на меті отримання банківських послуг. Відповідно до вказаної заяви ознайомившись із Умовами та Правилами надання банківських послуг, тарифами Приватбанку, відповідач виявила бажання оформити на своє імя зарплатну картку. Вказана анкета-заява не містить інформації щодо оформлення ОСОБА_1 банківських карток іншого виду та не містить інформації щодо встановлення кредитного ліміту на такі картки.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами).

За правилами ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Наявними в матеріалах справи доказами не доводиться факт укладення в письмовій формі між сторонами кредитного договору. Матеріали справи не містять дані про те, що позивачем була видана відповідачу відповідна картка та доказів отримання її відповідачем, а також копії цієї картки.

Відповідно до змісту частини першої статті 1050 ЦК України з урахуванням статей 526, 527, 530 ЦК України, банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором.

В підтвердження факту отримання відповідачем кредиту, виникнення зобовязальних відносин та існуючої суми боргу позивачем надано розрахунок заборгованості за договором б/н від 20.04.2010 року, укладеного між Приватбанком та клієнтом ОСОБА_1, станом на 30.04.2015 року (а.с. 4). Надаючи оцінку вказаним доказам суд констатує, що вказані розрахунки не відповідають вимогам пункту 5.23 Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації Вимоги до оформлювання документів (ДСТУ 4163-2003), оскільки не містять належного підпису особи, яка його підписала. Зокрема в розрахунках відсутні назви посади особи-підписанта та її ініціалів і прізвища. Розрахунки не містять покликань на первинні документи, в підтвердження факту здійснення відображених в них операцій.

Судом досліджено надані відповідачем письмові докази (а.с. 4-32). Відповідно до вимог статей 77 та 78 ЦПК України судом відхиляються вказані докази, як такі, що не стосуються предмету даного позову.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частини сьомої даної статті Кодексу суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. За частинами третьою і четвертою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

За частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 62 Постанови правління Національного Банку України від 4 липня 2018 року N 75 «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України» виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій

При вирішенні питання про застосування норми процесуального закону, якою регламентується питання допустимості доказів, відповідно до частини четвертої статті 263 Цивільного процесуального кодексу України суд враховує висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 30 січня 2018 року по справі № 161/16891/15-ц.

За таких обставин суд робить обґрунтований висновок, про те, що позивач не довів належними та допустимими доказами фактів укладення кредитного договору, видачі кредиту та наявності у відповідача кредитної заборгованості.

Вирішуючи спір, суд враховує вимоги статей 207, 509, 525-527, 530, 598, 599, 610, 615, 617, 629, 634, 638, 639, 642 та 1054 ЦК України, на які позивач послався як на підставу своїх вимог. Разом з цим суд констатує, що в судовому порядку підлягає захисту порушене право або законний інтерес особи, обовязок доведення якого процесуальним законом в даному випадку покладено на позивача.

Відповідно до частини другої статті 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 259, 263-265, 268, 273, 354 та 355 Цивільного процесуального кодексу України суд, -

ВИРІШИВ:

В позові Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (01001, м. Київ, вул.. Грушевського, б. 1Д, ) до ОСОБА_1 (70411, Запорізька область, Запорізький район, с. Володимирівське, вул.. О.Кошевого, б. 11А, паспорт СВ № 986756 виданий 26.03.2006 р. Запорізьким РВ УМВС України в Запорізькій області) про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Запорізького апеляційного суду через Запорізький районний суд Запорізької області відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України

Суддя Р.В. Мінгазов