Постанова

Іменем України

13 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 645/168/16-ц

провадження № 61-2389св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Крата В. І., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - фізична особа-підприємець ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15 квітня 2016 року в складі судді Ульяніч І. В. та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 14 червня

2016 року в складі колегії суддів: Довгаль А. П., Овсяннікової А. І., Сащенко І. С.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (далі - ФОП ОСОБА_4) про стягнення інфляційних витрат та збитків згідно з Законом України «Про захист прав споживача».

Позовна заява мотивована тим, що 07 червня 2014 року між нею та відповідачем було укладено договір про виготовлення та передачу у власність виробу, відповідно до умов якого вона сплатила відповідачу за виготовлення конструкції і монтаж балкону кошти у розмірі 13 380,00 грн. Проте згодом з'ясувалось, що вона зобов'язана ще доплатити кошти у розмірі 13 000,00 грн за монтаж конструкції, отже при укладенні указаного договору виникла помилка щодо прав та обов'язків сторін. Вказаний правочин був здійснений під впливом обману. Оскільки у добровільному порядку відповідач відмовлявся повертати сплачені позивачем кошти ОСОБА_3 зверталась до суду за захистом своїх прав і заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28 травня 2015 року, укладений між сторонами договір про виготовлення та передачу виробу визнано недійсним та стягнуто з

ФОП ОСОБА_4 кошти у розмірі 13 380,00 грн на відшкодування шкоди за невиконання договору, а також стягнуто 500,00 грн - відшкодування моральної шкоди. Позивач посилалась на те, що оскільки указаний договір визнано рішенням суду недійсним та таким, що вчинений під впливом обману, відповідач зобов'язаний відшкодувати їй, на підставі статті 230 ЦК України збитки у подвійному розмірі. Також позивач вважала, що оскільки відповідач користувався її коштами більше року, то має право на кошти передбачені частиною другою статті 625 ЦК України.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_3 просила стягнути на її користь з відповідача збитки у подвійному розмірі у сумі 13 380,00 грн, а також суму інфляційних втрат та 3 % річних.

Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області

від 14 червня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що до спірних правовідносин не можуть бути застосовані положення частини другої статті 625 ЦК України, оскільки під час укладення договору зі сторони відповідача не було грошового зобов'язання, а тому в даному випадку він може бути притягнутий лише до відповідальності, яка передбачена умовами договору, зокрема сплати неустойки у розмірі 0,1 % від вартості замовлення за кожен день прострочки виконання зобов'язання, проте позивач вимог щодо стягнення такої неустойки не заявляла.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У липні 2016 року ОСОБА_3 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права;просила скасувати рішення судів попередніх інстанцій та передати справу на новий розгляд.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 вересня 2016 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 645/168/16-цз Фрунзенського районного суду

м. Харкова.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 жовтня 2017 року дану справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У січні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, неналежним чином досліджено надані докази у їх сукупності.

Відзив відповідача на касаційну скаргу не подано.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами установлено, що заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28 травня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ФОП ОСОБА_4 про визнання договору недійсним та його скасування задоволено частково. Визнано недійсним договір від 07 червня 2014 року № FJ-323L, укладений між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4 та скасовано його. Стягнуто з ФОП ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 13 380,00 грн у якості відшкодування шкоди за невиконання договору та 500,00 грн - відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Під час апеляційного розгляду цієї справи, встановлено, що 07 червня 2015 року указане рішення суду ФОП ОСОБА_4 в частині повернення ОСОБА_3 коштів у розмірі 13 380,00 грн виконано добровільно.

Також, встановлено, що на час розгляду судами попередніх інстанцій, рішення суду в частині стягнення з ФОП ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 коштів у рахунок відшкодування моральної шкоди у розмірі 500,00 грн не виконано.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3 посилалась на те, що рішенням суду від 28 травня 2015 року з відповідача було стягнуто 13380,00 грн, ці грошові кошти відповідач повернув їй у липні 2015 року, а тому на підставі статті 230 ЦК України просила стягнути із відповідача збитки в подвійному розмірі та враховуючи те, що 500 грн на відшкодування моральної шкоди за рішенням суду відповідачем не повернуто просила застосувати частину другу статті 625 ЦК України.

Отже, правильними є висновки судів про те, що вимоги ОСОБА_3 про стягнення з відповідача суми 13 800,00 грн як подвійного розміру збитків за вчинений відносно неї обман є безпідставними, оскільки рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28 травня 2015 року договір визнано недійсним з підстав, передбачених статтею 229 ЦК України, тобто внаслідок помилки щодо обставин, які мають суттєве значення, прав та обов'язків сторін, а не з підстав, визначених статтею 230 ЦК України.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновками судів щодо відмови в задоволенні позову в частині нарахування інфляційних втрат та 3 % річних у відповідності до частини другої статті 625 ЦК України за невиконання рішення суду в частині відшкодування моральної шкоди у розмірі 500,00 грн, з огляду на наступне.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов'язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов'язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов'язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов'язань.

Аналіз вищезазначених норм права дає підстави для висновку, що грошове зобов'язання може виникати між сторонами не тільки з договірних правовідносин, але й з інших підстав, зокрема, з прострочення виконання грошового зобов'язання, яке виникло з невиконання судового рішення про стягнення грошових коштів.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження

№ 14-16цс18).

Отже, відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення сум інфляційних витрат та 3 % річних у зв'язку із несвоєчасним виконанням рішення суду в частині відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов помилкового висновку про те, що до спірних правовідносин в даній частині не застосовуються вимоги частини другої статті 625 ЦК України.

Отже, 3 % річних слід розраховувати з урахуванням боргу в розмірі 500,00 грн, помноженого на кількість днів прострочення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році).

Тобто 500,00*1358 днів*3:100:365=55,80 грн за період прострочення з 28 травня 2015 року по 13 лютого 2019 року.

Інфляційні втрати розраховуються за такою формулою: сума боргу*індекс інфляції/100% - сума боргу.

Тобто інфляційні втрати за період прострочення з 28 травня 2015 року по 13 лютого 2019 року складають 740 грн.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржувані рішення постановлено із неправильним застосуванням норм матеріального права. У зв'язку із наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково. Оскаржені рішення у частині стягнення 3 % річних та інфляційних втрат скасувати, та ухвалити у цій частині нове рішення. У іншій частині рішення судів першої та апеляційної інстанції залишити без змін.

Керуючись статтями 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 14 червня 2016 року в частині відмови у задоволенні позову про стягнення інфляційних витрат та 3 % річних скасувати.

Позов ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про стягнення індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 740 грн збитків від індексу інфляції та 3 % річних від простроченої суми у розмірі 55,80 грн за період прострочення з 28 травня 2015 року по 13 лютого 2019 року.

У іншій частині рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 14 червня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасовані рішення судів першої та апеляційної інстанцій втрачають законну силу та у подальшому виконанню не підлягають.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. М. Коротун

В. І. Крат

В. П. Курило