Провадження №: 2/752/2883/19
14 лютого 2019 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді Хоменко В.С.
при секретарі Павлюху П.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Голосіївського районного суду м. Києва в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району міста Києва ЖЕД 107" про визнання особи такою, що втратили право користування житловим приміщенням у зв'язку з відсутністю в ньому понад шість місяців без поважних причин, -
у листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом.
Останній мотивував тим, що перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 з 21.08.2006 року по 21.03.2017 року.
У 2016 році у зв'язку із службовими відносинами йому на підставі ордера № 5408 на право зайняття службового жилого приміщення від 11.07.2016 року була надана для проживання квартира АДРЕСА_1
Починаючи з початку 2017 року ОСОБА_2, будучи зареєстрованою у квартирі № АДРЕСА_1 в ній не з'являється, її речі в квартирі відсутні. Участі в утриманні квартири ОСОБА_2 не приймає, спроб вселитися не здійснює, та й ним їй не чиниться жодних перешкод, її місце проживання невідоме.
Ухвалою від 06.11.2018 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд у порядку спрощеного позовного провадження у цивільній справі без повідомлення сторін.
Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили.
Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило.
Позивач у судове засідання не з'явився, подав до заяву про розгляд справи за його відсутності та зазначенням того, що проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлялась в установленому законом порядку, в судове засідання не з'явилась, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позовну заяву не подала.
Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами.
На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу з постановленням заочного рішення, проти чого не заперечує позивач, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.
Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Згідно ст. 118 ЖК України службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв'язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.
Відповідно ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, який укладається на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем, житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок.
Згідно ст. 63 ЖК України предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення.
У відповідності до ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.
Стаття 71 ЖК України встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами.
За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім"ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Як роз'яснено у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.
Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил ст. 89 ЦПК України щодо оцінки доказів.
Таким чином, ключовою обставиною, встановлення якої є необхідним для правильного вирішення цього спору, є наявність чи відсутність поважних причин відсутності відповідача у жилому приміщенні понад строки, встановлені ст.71 ЖК України.
Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами 21.08.2006 року було зареєстровано шлюб.
Судом встановлено, що відповідач як член сім'ї була зареєстрована в квартирі № АДРЕСА_1 котра була отримана ОСОБА_1 за ордером № № 5408 на право зайняття службового жилого приміщення від 11.07.2016 року (а.с. 7, 8).
21.03.2017 року рішенням Голосіївського районного суду м. Києва шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був розірваний. Рішення набрало законної сили.
Як вказує позивач, після розірвання шлюбу позивач та відповідач разом не проживають, не підтримують сімейних стосунків, не ведуть спільного господарства та не мають спільного бюджету.
Відповідно до актів № 246 від04.10.2018 року та № 22 від 07.02.2019 року, складених та підписаних мешканцями квартир АДРЕСА_1, відповідач ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1 по теперішній час не проживає.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках
Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не проживає у спірній квартирі понад встановлений законом строк, збереження права користування нею, поважних причин не проживання чи перешкод їй у користуванні таким, суду не надано.
Таким чином, позовні вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратила право користування житловим приміщенням у зв'язку з відсутністю в ньому понад шість місяців без поважних причин, є обґрунтованими та доведеними, а тому суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в цій частині.
Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідачів на користь позивача підлягають витрати по оплаті судового збору у розмірі 704,80 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 71, 72, 107, 118 ЖК України, п. 9, 15.5 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 року), ст. ст. 4, 10, 12, 13, 76-82, 141, 258-259, 263, 264-265, 268, 272-279, 280-284, 354 ЦПК України, суд, -
позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району міста Києва ЖЕД 107" про визнання особи такою, що втратили право користування житловим приміщенням у зв'язку з відсутністю в ньому понад шість місяців без поважних причин - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування жилим приміщенням: квартирою АДРЕСА_1.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні 80 копійок).
Відомості щодо учасників справи:
Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем протягом 30 днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти дня з моменту вручення йому повного заочного тексту рішення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя В.С. Хоменко