Справа № 509/862/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2019 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Кочко В.К.,

при секретарі - Савченко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Овідіополь цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області та ОСОБА_3 про скасування арешту з нерухомого майна

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року позивачка звернулася до суду з зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що відповідно до ухвали місцевого Приморського районного суду м. Одеси від 08 вересня 2003 року, якою було затверджено мирову угоду, укладену між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, за позивачкою було визнано право власності на земельну ділянку, площею 0,056 га, яка знаходиться на території Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, лінія НОМЕР_1, ділянка НОМЕР_2 та розташований на ній двоповерховий садовий будинок. На сьогоднішній день у позивачки виникла необхідність здійснити відчуження вказаного вище нерухомого майна. Для цього, вона звернулась до нотаріальної контори і там їй повідомили, що у 2010 році Першим Малиновським відділом ДВС Одеського МУЮ було накладено арешт на все нерухоме майно, належне відповідачу - ОСОБА_3. Після цього вона звернулась до Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області із заявою про зняття арешту із зазначеного вище майна. Але їй відмовили в цьому та порекомендували звернутись до суду для вирішення даного питанням.

З наведених підстав позивачка в позовній заяві просить суд скасувати вищезазначений арешт нерухомого майна.

Позивачка в судове засідання не з'явилася, але надала суду заяву, якою свій позов підтримала та просила про розгляд справи у її відсутність.

Представник відповідача - Першого Малиновського ВДВС м. Одеси в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву, якою повідомив, що не заперечує проти задоволення позову та просив про розгляд справи у його відсутність.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву, якою повідомив, що не заперечує проти задоволення позову та просив про розгляд справи у його відсутність.

Дослідивши письмові докази по справі суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Цивільного процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України: кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України: кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України: кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України: способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: … 3) припинення дії, яка порушує право…

Відповідно до ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України: право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 2 ст. 386 Цивільного кодексу України: власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою вчинення певних дій для запобігання такого порушення.

Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України: власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»: особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Судом встановлено, що відповідно до ухвали місцевого Приморського районного суду м. Одеси від 08 вересня 2003 року, якою було затверджено мирову угоду, укладену між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, за позивачкою було визнано право власності на земельну ділянку, площею 0,056 га, яка знаходиться на території Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, лінія НОМЕР_1, ділянка НОМЕР_2 та розташований на ній двоповерховий садовий будинок, загальною площею 135 кв.м., який складається із приміщень 1 поверху: кухня - 14 кв.м.; житлова кімната - 17,2 кв.м.; коридор - 15 кв.м.; туалет - 1,62 кв.м.; ванна - 2,88 кв.м.; веранда - 16,8 кв.м.; і приміщень 2 поверху: житлова кімната - 10,89 кв.м.; житлова кімната - 14,4 кв.м.; коридор - 7,65 кв.м.; балкон - 16,8 кв.м.

На сьогоднішній день у позивачки виникла необхідність здійснити відчуження вказаного вище нерухомого майна. Для здійснення угоди, потрібно присвоїти кадастровий номер зазначеній вище земельній ділянці. Для цього, вона звернулась до землевпорядної організації, де їй повідомили, що неможливо присвоїти кадастровий номер цій ділянці, оскільки на неї накладено арешт. Після цього, вона звернулась до нотаріальної контори і там їй повідомили, що у 2010 році Першим Малиновським відділом ДВС Одеського МУЮ було накладено арешт на все нерухоме майно, належне відповідачу - ОСОБА_3. Недавно позивачка звернулась до Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області із заявою про зняття арешту з майна, яке належить їй згідно ухвали місцевого Приморського районного суду м. Одеси від 08 вересня 2003 року. На свою заяву позивачка отримала відповідь - лист № 6737 від 22 лютого 2019 року, яким їй повідомили, що згідно відомостей АСВП, в даний час у відділі на примусовому виконанні відсутні виконавчі провадження щодо боржника ОСОБА_3 та виконавчі провадження у паперовій формі за 2010 рік знищені у зв'язку із закінченням строку зберігання. І у зв'язку з чим не має можливості зняти зазначений вище арешт. При цьому, їй було порекомендовано звернутись до суду для вирішення даного питанням.

Таким чином, зазначений вище арешт нерухомого майна порушує майнові права позивачки, а саме вона позбавлена можливості розпоряджатися своєю власністю і тому суд дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню.

При цьому відповідачі не заперечували проти задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 3-7, 10-13, 18, 76-83, 95, 200, 258, 259, 263-268, 272-273 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 321, 386, 391 ЦК України, ч. 1 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження», суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області та ОСОБА_3 про скасування арешту з нерухомого майна - задовольнити.

Скасувати арешт всього нерухомого майна, що належить ОСОБА_3, який накладений 11 жовтня 2010 року Першим Малиновським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції постановою про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження б/н ВП № В-10/811.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Суддя: В.К. Кочко