П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Соломахи Л.І.

суддів Канурної О.Д., Мальованого Ю.М.

за участю:

секретаря судового засідання Самойленко Г.В.

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут Донецької області у залі судових засідань № 3 цивільну справу № 234/10295/19 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором з апеляційною скаргою позивача Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на заочне рішення Краматорського міського суду Донецької області від 27 серпня 2019 року у складі судді Костюкова Д.Г., -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" (далі - АТ КБ "Приватбанк") звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Зазначало, що відповідно до укладеного кредитного договору № б/н від 17 січня 2008 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 4 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Посилаючись на те, що позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором; відповідач грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та сплати відсотків Банку своєчасно не надав, у зв`язку з невиконанням зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 30 квітня 2019 року має заборгованість у розмірі 250 854,19 грн., з яких: 4 718,72 грн. - заборгованість за кредитом; 242 188,24 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 3 947,23 грн. - заборгованість за пенею та комісією, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 121 188,99 грн., з яких 4 718,72 грн. - заборгованість за кредитом; 116 470,27 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом з 15 січня 2008 року по 29 червня 2018 року (а.с. 2 - 3).

Заочним рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 27 серпня 2019 року позовні вимоги АТ КБ "Приватбанк" задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором № б/н від 17 січня 2008 року станом на 30 квітня 2019 року в сумі 4 718,72 грн. та понесені судові витрати в сумі 74,80 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено (а.с. 27 - 30).

Судом першої інстанції встановлено, що 17 січня 2008 року між відповідачем та Банком укладений кредитний договір № б/н шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримання платіжної карти та персонального номеру для авторизації.

У заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами Банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.

Згідно умов кредитного договору відповідач отримала кредит у сумі 4 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Згідно розрахунку за договором б/н від 17 січня 2008 року ОСОБА_1 станом на 30 квітня 2019 року має заборгованість за тілом кредиту в сумі 4 718,72 грн., заборгованість за процентами за період з 15 січня 2008 року по 29 червня 2018 року в сумі 116 470,27 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що уЗаяві позичальника від 17 січня 2008 року процентна ставка не зазначена. Матеріали справи не містять підтверджень того, що саме надані позивачем Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписавши заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та саме у зазначеному в цих документах розмірах і порядках нарахування. Роздруківка з сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Умови та правила надання банківських послуг у Приватбанку з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Укладений між сторонами кредитний договір від 17 січня 2008 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, та з урахуванням вимог частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд дійшов висновку, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів (а.с. 27 - 30).

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач АТ КБ "Приватбанк" в апеляційній скарзі посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення Краматорського міського суду Донецької області від 27 серпня 2019 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за процентами та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в цій частині, в іншій частині рішення залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за процентами, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем AT "Приватбанк" дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Такі висновки суду вважає помилковими, оскільки суд не в повній мірі встановив дійсні обставини справи.

З моменту підписання фізичною особою заяви між Банком та Клієнтом був укладений договір в порядку частини першої статті 634 ЦК шляхом приєднання Клієнта до запропонованого Банком договору.

Згідно статті 633 ЦК України договори, які укладаються Банком з фізичними особами, є публічними. Їх умови встановлюються однаковими для всіх споживачів.

Відсутність підпису Позичальника на цих Умовах та правилах не свідчить про те, що він не був ознайомлений з ними, не означає відсутність договірних правовідносин між сторонами та відсутність заборгованості. Поставивши в заяві позичальника підпис, відповідач засвідчив, що він повністю згодний з умовами кредитування та отриманням кредиту саме на таких умовах.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до укладеного договору № б/н від 17 січня 2008 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 4 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Позивачем суду надана копія Заяви від 17 січня 2008 року, з якої чітко вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання, інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. Відповідачем вказана інформація про себе заповнена особисто, також з копії Заяви чітко вбачається, що відповідач висловив згоду на оформлення договору та особистим підписом засвідчив, що "Я ознайомився і згоден з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку. Я згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, становить між мною та Банком Договір про надання банківських послуг".

На виконання умов договору Позичальнику було відкрито картковий рахунок та надано кредитну картку.

У Заяві позичальника зазначені базова відсоткова ставка за користування кредитом (3%), початкова сума кредитного ліміту, тип кредитної картки "Універсальна", валюта кредиту тощо.

Позичальник власноручно підписав Довідку про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 30 днів пільгового періоду", в якій зазначено: базова відсоткова ставка за користування кредитом (3%), розмір щомісячних платежів у розмірі 7% від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, розмір комісії за зняття готівки та особистих коштів, безготівкових платежів, пеня за несвоєчасність погашення заборгованості, штрафи та комісійні.

Довідка про умови кредитування була надана до суду першої інстанції разом з позовною заявою. Проте суд першої інстанції на зазначений доказ уваги не звернув та безпідставно зазначив, що істотні умови договору при його укладанні не узгоджені.

Також судом першої інстанції не досліджено належним чином Заяву позичальника, яка підписана відповідачем та у якій міститься необхідна інформація про тип картки, тип кредитної лінії, валюту кредитування, базову відсоткову ставку в місяць, строк дії картки тощо. В Заяві зазначено, що базова відсоткова ставка в місяць становить 3%.

Вважає, що з урахуванням наявності в матеріалах справи вказаної Заяви позичальника та Довідки про умови кредитування, підписаної позичальником, зокрема з розміром відсоткової ставки, правовий висновок, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, при розгляді даної справи застосуванню не підлягає.

Позивачем доведено, що з моменту підписання відповідачем заяви між відповідачем та Банком укладено кредитний договір шляхом приєднання відповідача до запропонованого Банком договору, а також доведено, що відповідач був повідомлений про умови кредитування, в тому числі про відсоткову ставку за користування кредитними коштами.

Відмовивши у стягненні процентів за користування кредитом, суд порушив норми статей 1046, 1048 ЦК України (а.с. 34 - 38).

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 21 жовтня 2019 року за апеляційною скаргою позивача АТ КБ "Приватбанк" відкрито апеляційне провадження (а.с. 63 - 65).

Копія апеляційної скарги позивача відповідачу ОСОБА_1 направлена апеляційним судом 24 жовтня 2019 року (а.с. 67).

Письмовий відзив на апеляційну скаргу позивача відповідачем ОСОБА_1 на час розгляду справи не наданий.

Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 08 листопада 2019 року справа призначена до розгляду на 20 листопада 2019 року (а.с. 69 - 70).

В судове засідання апеляційного суду 20 листопада 2019 року представник позивача АТ КБ "Приватбанк" не з`явився.

Позивач АТ КБ "Приватбанк" судову повістку-повідомлення про розгляд справи 20 листопада 2019 року отримав 14 листопада 2019 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 75).

19 листопада 2019 року до апеляційного суду надійшла заява представника позивача Захарова М.І., який діє на підставі довіреності юридичної особи від 12 лютого 2019 року № 481-К-О (а.с. 89), про розгляд справи у відсутність представника позивача (а.с. 78-80).

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника позивача, явка якого у судове засідання обов`язковою не визнавалася, оскільки відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні 20 листопада 2019 року проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, посилалась на те, що банком проценти за користування кредитом нараховуються у завищеному розмірі, які вона погасити неспроможна.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивача АТ КБ "Приватбанк" підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку" у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

В апеляційній скарзі позивач оскаржує рішення суду лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитними коштами.

Рішення суду в частині задоволених позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 4 718,72 грн. ні позивачем, ні відповідачем не оскаржується, а тому апеляційний суд не має права робити висновків щодо цієї неоскарженої частини рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість судового рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитними коштами у сумі 116 470,27 грн. за період з 15 січня 2008 року по 29 червня 2018 року, апеляційний суд виходить з наступного:

Відповідно до частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Зазначеним вимогам процесуального закону рішення суду в оскаржуваній частині не відповідає.

Згідно із частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини першоїстатті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

За статтею 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "Приватбанк").

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом статті 10561 ЦК України, якою ЦК доповнено згідно із Законом України від 12.12.2008 року № 661-VI, в редакції Закону України від 12.12.2008 року № 661-VI, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

В Заяві позичальника ОСОБА_1 про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 15 січня 2008 року зазначено, що вона ознайомилася і згодна з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку, які їй були надані для ознайомлення у письмовому вигляді. Своїм підписом вона підтверджує факт отримання нею інформації про умови кредитування у Приватбанку. Також в Заяві зазначено та підписано відповідачем, що Банк має право в будь-який час збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт. Банк інформує клієнта про розмір кредитного ліміту у Пам`ятці клієнта (а.с. 8).

Згідно Відміток банку у Заяві позичальника від 15 січня 2008 року ОСОБА_1 видано карту "Універсальна, 30 днів пільгового періоду" НОМЕР_1 , встановлено кредитний ліміт на картковий рахунок 1 000 грн. На Заяві позичальника є відмітка Банку про відкриття рахунку 17 січня 2008 року та про базову процентну ставку 3% у місяць на залишок заборгованості (а.с. 8).

Відмітка Банку про базову процентну ставку 3% у місяць на залишок заборгованості в Заяві позичальника Позичальником не підписана (а.с. 8). Проте до позовної заяви позивачем додано Довідку про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 30 днів пільгового періоду", яка підписана позичальником ОСОБА_1 15 січня 2008 року, згідно якої надана їй кредитна лінія є поновлювальною, пільговий період складає 30 днів за кожною тратою; валюта картрахунку UAH; базова процентна ставка у місяць 3,0% (нараховується на залишок заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів на рік); розмір щомісячних платежів (включаючи плату за використання кредитних коштів у звітному періоді) 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості; строк внесення щомісячних платежів - до 25 числа місяця, який слідує за звітним (а.с. 9).

В судовому засіданні апеляційного суду відповідач ОСОБА_1 визнала, що підпис на цій Довідці про умови кредитування належить їй.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитними коштами, суд першої інстанції зазначене не врахував, виходив з того, що у Заяві позичальника від 17 січня 2008 року процентна ставка не зазначена, не дослідив та не дав оцінку наданої позивачем Довідки про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 30 днів пільгового періоду", яка підписана позичальником ОСОБА_1 15 січня 2008 року, тобто в той же день, що і Заява позичальника.

Отже, доводи апеляційної скарги про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, що сторонами була досягнута домовленість про сплату процентів за користування кредитними коштами у розмірі 3,00% на місяць, є обґрунтованими.

Відповідно до статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

Згідно розрахунку позивача за договором № б/н від 17 січня 2008 року ОСОБА_1 станом на 30 квітня 2019 року має заборгованість за кредитом в сумі 4 718,72 грн., заборгованість за процентами на прострочену заборгованість 242 188,24 грн., з яких за період з 15 січня 2008 року по 29 червня 2018 року - 116 470,27 грн. (а.с. 4 - 7).

Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Оскільки відповідач згідно Довідки про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 30 днів пільгового періоду" від 15 січня 2008 року зобов`язана вносити обов`язковий щомісячний платіж до 25 числа місяця, який слідує за звітним (а.с. 9), проте згідно розрахунку заборгованості (а.с. 4 - 7) та виписки по картковому рахунку (а.с. 81 - 87) відповідач з 22 березня 2017 року щомісячних обов`язкових платежів не здійснює; до 22 березня 2017 року щомісячний обов`язковий платіж в неавтоматичному режимі останній раз здійснювала 15 травня 2014 року, має місце прострочення боржника, в тому числі за процентами за користування кредитними коштами.

Згідно розрахунку позивача заборгованість відповідача за тілом кредиту станом на 30 квітня 2019 року складає 4 718,72 грн., в тому числі прострочена заборгованість 4 718,72 грн. (а.с. 4 - 7). Саме таку суму заборгованості за кредитом 4 718,72 грн. стягнуто судом першої інстанції з відповідача на користь позивача і в цій частині рішення суду не оскаржується.

Згідно розрахунку позивача заборгованість за процентами за користування кредитом у відповідача фактично виникла з 17 лютого 2014 року, оскільки станом на 16 лютого 2014 року заборгованість за процентами за користування кредитом складала згідно стовпчика "Загальна заборгованість за процентами (накопичувальним підсумком)" 0,00 грн. (а.с. 4 - 7).

Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду, який викладений в постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором; припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування; після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється; права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно довідки АТ КБ "Приватбанк" № б/н без дати за договором № б/н від 17 січня 2008 року ОСОБА_1 отримала картку НОМЕР_1 (дата відкриття 17 січня 2008 року) терміном дії до жовтня 2015 року (а.с. 88).

Враховуючи, що строк дії картки відповідача закінчився 31 жовтня 2015 року, проценти за користування кредитними коштами мають стягуватися в межах строку кредитування (строку дії картки) до 31 жовтня 2015 року. Підстави для стягнення процентів поза межами строку кредитування, тобто з 01 листопада 2015 року по 29 червня 2018 року відсутні.

Відповідно до пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 17 січня 2008 року, який здійснений позивачем, проценти за користування відповідачем кредитними коштами нараховані в період з 15 січня 2008 року по 31 грудня 2012 року на поточну та на прострочену заборгованість у розмірі 36,00% річних; з 01 січня 2013 року по 31 серпня 2014 року як на поточну заборгованість, так і на прострочену заборгованість у розмірі 30,00% річних, з 01 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року як на поточну заборгованість, так і на прострочену заборгованість у розмірі 34,80% річних, з 01 квітня 2015 року по 29 червня 2018 року як на поточну заборгованість, так і на прострочену заборгованість у розмірі 43,20% річних та станом на 29 червня 2018 року заборгованість відповідача за процентами згідно стовпчика "Загальна заборгованість за процентами (накопичувальним підсумком)" складала 116 470,27 грн. (а.с. 4 - 7).

Згідно Заяви позичальника та "Довідки про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 30 днів пільгового періоду", яка підписана відповідачем ОСОБА_1 15 січня 2008 року і є частиною кредитного договору, кредитна лінія їй надана зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 3,00% на місяць (36,00% на рік), які нараховуться на залишок заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів на рік (а.с. 8, а.с. 9).

Частинами першою, другою статті 651 ЦК України передбачено, що зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до статті 10561 ЦК України в редакції, яка діяла на момент зміни Банком процентної ставки, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Згідно частини шостої статті 10561 ЦК України у разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі повинен визначатися максимальний розмір збільшення процентної ставки.

Встановлена відповідачу процентна ставка за користування кредитними коштами, виходячи зі змісту статті 10561 ЦК України, Заяви позичальника та Довідки про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 30 днів пільгового періоду", не є змінюваною процентною ставкою, оскільки позивачем не надано суду доказів щодо порядку розрахунку змінюваної процентної ставки, погодженого сторонами індексу, які дозволяють точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом дії кредитного договору; не надано доказів щодо визначення сторонами максимального розміру збільшення процентної ставки.

Відповідно до пункту 28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин"при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641 - 642 ЦК або в порядку, визначеному частиною шостою статті 10561 ЦК.

При підвищенні процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

Ні Заявою позичальника, ні Довідкою про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 30 днів пільгового періоду", які є невід`ємною частиною укладеного між сторонами кредитного договору, не передбачено умови зміни процентної ставки. Докази щодо досягнення між сторонами згоди щодо збільшення процентної ставки з 36,00% на рік (3,00% на місяць) до 43,20% на рік (3,6% на місяць) позивачем суду не надано.

Умови та правила надання банківських послуг, на які посилається позивач в апеляційній скарзі, суду позивачем не надані, доказів про те, що вони підписані відповідачем позивачем суду не надано, а тому позивачем не доведено, що вони є невід`ємною частиною кредитного договору.

Матеріали справи не містять підтверджень з якими саме Умовами та правилами надання банківських послуг ознайомлювалася відповідач та погодилася з ними, підписуючи заяву позичальника про надання банківських послуг, а також те, що цей документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, зокрема саме у зазначених в розрахунку заборгованості розмірах і порядках нарахування.

Роздруківка з сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила надання банківських послуг. До такого висновку дійшов і Верховний Суд України у постанові від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "Приватбанк"у період з часу виникнення спірних правовідносин (15 січня 2008 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (червень 2019 року), тобто кредитор міг посилатися на Умови та правила надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

З сайту позивача https://privatbank.ua/terms/ вбачається, що сайт не містить редакції Умов та правил надання банківських послуг, які були актуальними станом на 15 січня 2008 року, тобто на час підписання відповідачем анкети - заяви. Самою ранньою редакцією Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на зазначеному позивачем в позовній заяві сайті, є Умови актуальні станом на 01 квітня 2012 року.

Отже, позивачем суду не надано підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг, а тому вони не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

Зазначені Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в Заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Аналогічна правова позиція про неможливість вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, однак щодо Умов надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт) та, зокрема пункту 5.5 цих Умов, яким установлено позовну давність тривалістю в п`ять років, оскільки такі не містять підпису позичальника, а також через те, що у заяві останнього домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

Наявність в зазначених справах неоднакових редакцій та положень Умов та правил банківських послуг не мають правового значення, оскільки в обох випадках вид банківського кредиту, з огляду на їхній характер, цільове спрямування та об`єкт кредитування є тотожним - споживче кредитування, а визначальним є не безпосередньо вид чи характеристика умов щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору.

Витяг з Тарифів банку, на який посилається банк у позовній заяві, в матеріалах справи відсутній.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII "Про захист прав споживачів" (далі Закон № 1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ "Приватбанк" дотрималося вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII, про повідомлення споживача про зміну умов кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Наявність Довідки про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 30 днів пільгового періоду", яка підписана позичальником ОСОБА_1 , не виключає застосування у цій справі правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 щодо неможливості вважати невід`ємною частиною кредитного договору Умови та правила надання банківських послуг, які не підписані позичальником.

В матеріалах справи є Заява позичальника та Довідка про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 30 днів пільгового періоду", які підписані відповідачем ОСОБА_1 15 січня 2008 року і відповідно лише вони, як зазначено вище, є частиною кредитного договору.

За змістом положень статті 1048 ЦК України проценти за кредитним договором нараховуються за користування саме кредитом (кредитними коштами), у зв`язку із чим базою для нарахування процентів є залишок суми основної (поточної та простроченої) заборгованості за кредитом.

Отже вимоги про стягнення процентів за користування позиченими коштами підлягають задоволенню лише в частині стягнення процентів у розмірі, який погоджений сторонами у Заяві від 15 січня 2008 року та Довідці про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 30 днів пільгового періоду", яка підписана відповідачем та згідно яких кредитні кошти їй були надані зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 3,00% на місяць (36,00% на рік), які нараховуться на залишок заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів на рік (а.с. 8, а.с. 9).

Загально відомою формулою нарахування процентів за користування кредитними коштами є: N*M/360*Y = Z, де N - поточне або прострочене тіло кредиту, М - процентна ставка; 360 - кількість днів у році; Y - кількість днів, за які здійснюється нарахування; Z - сума нарахованих процентів.

З урахуванням зазначеної формули заборгованість за процентами за користування кредитними коштами за період з 17 лютого 2014 року по 31 жовтня 2015 року в межах строку кредитування складає 2 342,91 грн.:

Період заборго ваностіКількість днівСальдо поточної заборго ваності (згідно розра хунку позива ча) грн. Сальдо, на яке в цьому періоді проценти не нарахо вуються (згідно розра хунку позива ча) грн. Сальдо простроченої заборго ваності (згідно розра хунку позива ча) грн. Сума, на яку нарахо вуються процен ти в цьому періоді грн. Процентна став ка %Нара ховані проценти грн. Погаше ні процен ти (згідно розрахунку позива ча) грн. Забор Гованіс ть за процен тами грн.
на 16.02.14 0,00
17.02.14 -12.03.14244010,330,000,004010,3336,0096,25133,43
13.03.14- 16.03.1443743,760,000,003743,7636,0014,980,00
17.03.14-08.04.14234154,700,000,004154,7036,0095,5645,30
09.04.1414000,000,000,004000,0036,004,0059,02
10.04.14- 16.04.1473809,020,000,003809,0236,0026,660,00
17.04.14-15.05.15294219,960,000,004219,9636,00122,38101,87
16.05.1513921,830,000,003921,8336,003,920,00
17.05.15-26.05.14104332,770,000,004332,7736,0043,330,00
27.05.14-30.05.1444327,450,000,004327,4536,0017,310,00
31.05.14-16.06.14174303,880,0023,574327,4536,0073,570,00
17.06.14-30.06.14144714,870,0023,574738,4436,0066,340,00
01.07.14-16.07.14164294,980,00443,414738,3936,0075,810,00
17.07.14-18.07.1424705,920,00443,415149,3336,0010,306,66
19.07.14-31.07.14134705,920,00185,074890,9936,0063,5826,57
01.08.14-08.08.1484314,890,00316,634631,5236,0037,0544,39
09.08.14-16.08.1484230,250,00122,624352,8736,0034,820,00
17.08.14-29.08.14134641,190,00122,624763,8136,0061,930,00
30.08.14-04.09.1464332,710,00431,104763,8136,0028,580,00
05.09.14-16.09.14124332,710,00313,144645,8536,0055,750,00
17.09.14-19.09.1434743,690,00313,145056,8336,0015,170,00
20.09.14-24.09.1454743,650,00163,144906,7936,0024,5330,27
25.09.14-26.09.1424196,420,00122,624319,0436,008,640,00
27.09.14-06.10.14104189,970,00122,624312,5936,0043,130,00
07.10.1417066,520,00122,627189,1436,007,1940,48
08.10.14-10.10.143 6622,170,00122,626744,7936,0020,230,00
11.10.14-21.10.14116186,150,00122,626308,7736,0069,400,00
22.10.14-27.10.1466052,470,00122,626175,0936,0037,050,00
28.10.14-07.11.14116049,880,00122,626172,5036,0067,90116,03
08.11.14-21.11.14145753,570,00122,625876,1936,0082,270,00
22.11.14-30.11.1495483,570,00122,625606,1936,0050,460,00
01.12.14-05.12.1453993,410,001612,785606,1936,0028,030,00
06.12.14-19.12.14143993,410,00985,314978,7236,0069,700,00
20.12.14-31.12.14123993,410,00725,314718,7236,0056,620,00
01.01.15-31.01.15313985,770,00732,954718,7236,00146,280,00
01.02.15-31.10.152733877,380,00841,344718,7236,001 288,210,00
всього 2 946,93604,022 342,91

В доданому Банком до позовної заяви розрахунку заборгованості за кредитним договором порядок нарахування процентів за користування кредитними коштами не зазначений.

Враховуючи вищенаведений апеляційним судом розрахунок процентів за користування кредитними коштами, апеляційний суд вважає, що доданий Банком до позовної заяви розрахунок заборгованості за кредитним договором в частині нарахування процентів за користування кредитними коштами, зокрема в період з 17 лютого 2014 року (фактичне виникнення заборгованості) по 31 жовтня 2015 року (в межах строку кредитування), не відповідає умовам укладеного між сторонами договору. Законність підвищення процентної ставки позивачем не доведена. Виходячи з розміру заборгованості за тілом кредиту та процентної ставки, які зазначені в розрахунку, сума процентів і відповідно заборгованість за процентами, є завищеними.

Висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за процентами за кредитним договором № б/н від 17 січня 2008 року не відповідає обставинам справи. Доводи апеляційної скарги відповідача про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, зокрема, статей 1046, 1048 ЦК України є обґрунтованими.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що "пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи" (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" ("Pronina v. Ukraine") від 18 липня 2006 року, заява N 63566/00, § 23).

Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, неповно з`ясував обставини справи, внаслідок чого висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за процентами за користування кредитом не відповідають обставинам справи.

Відповідно до пунктів 1, 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права є підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.

Враховуючи зазначене, рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за процентами за користування кредитом підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення позовних вимог, а саме, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за процентами за користування кредитом в межах строку кредитування за період з 17 лютого 2014 року по 31 жовтня 2015 року у сумі 2 342,91 грн.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги відповідача, скасування рішення суду в оскаржуваній частині та дійшов висновку про задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за процентами у сумі 2 342,91 грн., рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а саме в частині стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат у сумі 74,80 грн. підлягає зміні.

За подання до суду першої інстанції позову з ціною 121 188,99 грн. позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1 921,00 грн. (а.с. 1).

З урахуванням висновків апеляційного суду про задоволення позовних вимог про стягнення процентів у сумі 2 342,91 грн. та висновків суду першої інстанції в не оскаржуваній частині рішення про стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 4 718,72 грн. позовні вимоги позивача задоволено в загальній сумі 7 061,63 грн.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Тобто, пропорційно розміру задоволених позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору, понесені у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, в розмірі 111,94 грн. (7 061,63 х 1 921,00 : 121 188,99).

За подання апеляційної скарги позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 881,50 грн. (а.с. 48, а.с. 52 т. 2).

В апеляційній скарзі позивач оскаржував судове рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за процентами в розмірі 116 470,27 грн.

Апеляційний суд задовольнив вимоги позивача в розмірі 2 342,91 грн.

Отже, пропорційно задоволеним вимогам апеляційної скарги з відповідача на користь позивача підлягають відшкодуванню судові витрати по сплаті судового збору, пов`язані з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, у розмірі 57,96 грн. (2 342,91 х 2 881,50 : 116 470,27).

Відомості про інші судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, сторонами не надані.

Відповідно до пункту 1 частини шостоїстатті 19 ЦПК України зазначена справа є малозначною, оскільки ціна позову складає 121 188,99 грн., що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2019 року, в якому позивачем була подана позовна заява. Відповідно до статті 7 Закону України від 12 листопада 2018 року №2629-VIII "Про Державний бюджет України на 2019 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2019 року встановлено у розмірі 1 921 гривня.

Отже, відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України постанова апеляційного суду у цій справі касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись статтями 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" задовольнити частково.

Заочне рішення Краматорського міського суду Донецької області від 27 серпня 2019 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитними коштами скасувати та ухвалити в цій частині нове.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитними коштами за період з 15 січня 2008 року по 29 червня 2018 року у сумі 116 470 грн. 27 коп. задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" (, юридична адреса: 01001, місто Київ, вулиця Грушевського, будинок 1Д) заборгованість за процентами за користування кредитними коштами за період з 17 лютого 2014 року по 31 жовтня 2015 року за кредитним договором № б/н від 17 січня 2008 року у розмірі 2 342 (дві тисячі триста сорок дві) гривні 91 коп.

Заочне рішення Краматорського міського суду Донецької області від 27 серпня 2019 року в частині розподілу судових витрат - стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" судових витрат у розмірі 74 грн. 80 коп. змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції 111 (сто одинадцять) гривень 94 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору у зв`язку із розглядом справи у суді апеляційної інстанції 57 (п`ятдесят сім) гривень 96 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку, як така що ухвалена у малозначній справі, не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 20 листопада 2019 року.

Головуючий суддя: Л.І. Соломаха

Судді: О.Д. Канурна

Ю.М. Мальований