Провадження № 2/359/123/2019
Справа № 359/6804/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

23 грудня 2019 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого судді - Муранової-Лесів І.В.,

при секретарі - Степаненко А.О.,

за участі представника позивача - Лосінець Д.Ф. ,

представника відповідача - Шпакович О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Борисполі цивільну справу за позовом Бориспільської міської ради Київської області до ОСОБА_3 , третя особа Головне територіальне управління юстиції у Київській області, про витребування земельної ділянки, скасування рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку,-

В С Т А Н О В И В :

05.09.2017 року Бориспільська міська рада звернулася до суду з даним позовом, в якому просила суд:

- витребувати на користь Бориспільської міської ради з незаконного володіння відповідача ОСОБА_3 земельну ділянку площею 1,0 га, розташовану в м. Борисполі, кадастровий номер :04:036:0075;

- скасувати рішення про державну реєстрацію права власності відповідача ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 1,0 га, розташовану в м. Борисполі, кадастровий номер :04:036:0075;

- стягнути з відповідача на їхню користь сплачений судовий збір в розмірі 3200,00 грн. на розрахунковий рахунок виконавчого комітету Бориспільської міської ради №2489 у ГУ ДКСУ у Київській області, МФО 821018, ( а.с.1-6 т.1).

Свої вимоги позивач обґрунтовує наступним. Бориспільською міською радою, в ході розгляду питання про відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, було встановлено факт присвоєння кадастрового номера та державної реєстрації права власності на земельну ділянку, що знаходиться біля окружної дороги в м. Бориспіль, хоча відповідного рішення про її передачу у власність міською радою не приймалось. Зазначили, що відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на земельну ділянку, що знаходиться біля окружної дороги в м.Бориспіль (кадастровий номер :04:036:0075) зареєстровано за ОСОБА_3 , підставою виникнення права власності зазначено свідоцтво про власності, на нерухоме майно, серія та номер:НОМЕР_1, виданий 13.07.2015. Вказують, що відповідно до вимог ст.ст. 118,122 ЗК України, для отримання безоплатно у власність земельної ділянки за вищевказаною адресою відповідач мав звертатися у встановленому законом порядку з відповідними клопотаннями до Бориспільської міської ради. Однак, з такими заявами ОСОБА_3 не зверталася, Бориспільською міською радою рішень щодо передачі відповідачу вищевказаної земельної ділянки у власність не приймалося.

Вважають, що відповідач за сприянням посадових осіб Держгеокадастру, за попередньою змовою, шляхом підробки документів привласнила земельну ділянку Бориспільської міської ради, яка знаходиться біля окружної дороги, розміром 1,0 га, кадастровий номер :04:036:0075, чим завдали значну шкоду усій громаді міста. У зв`язку з чим, враховуючи пропозиції депутатів міської ради, відповідно до ст.. 25 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» Бориспільською міською радою прийнято рішення «Про звернення із заявою про кримінальне правопорушення» від 08 червня 2017 року № 2006-26-УІІ. 23.06.2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про кримінальне провадження за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст. 358 КК України за № 0000169. У подальшому ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області за клопотанням слідчого СВ Бориспільського ВП ГУ НП в Київській області, було накладено арешт на земельні ділянки з кадастровим номерами :04:036:0076 та :04:036:0075.

З урахуванням викладеного, позивач стверджує, що спірна земельна ділянка неправомірно, всупереч встановленому законом порядку, визначеному ст.ст.118,122 Земельного кодексу України, та волі територіальної громади міста в особі уповноваженого органу Бориспільської міської ради вибула із комунальної власності міста, право власності на яку було неправомірно набуто ОСОБА_3 , і у позивача наявні підстави для пред`явлення вимог про витребування спірної земельної ділянки з чужого незаконного володіння на підставі ст.387 Цивільного кодексу України.

Одночасно з позовною заявою позивач подав заяву про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку (т.1 а.с.13-15, т.2 а.с.7-9).

Ухвалою судді від 22.09.2017 заяву було задоволено та накладено арешт на земельну ділянку площею 1,0 га, розташовану біля окружної дороги в м. Бориспіль Київської області, кадастровий номер :04:036:0075 ( а.с.12,13 т.2, а.с.20,21 т.1).

Ухвалою судді від 22 вересня 2017 року (а.с.23 т.1) відкрито провадження в цивільній справі та призначено справу до судового розгляду.

Відповідно до пункту 9 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України №2147 від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

31.01.2018 р. представником позивача Лосінець Д.Ф. подано до суду клопотання про витребування доказів (а.с.139,140 т.1).

30.03.2018 року представником відповідача ОСОБА_3 - адвокатом Шпакович О.В. було подано відзив на позовну заяву (а.с.63-66 т.1), у якому просить відмовити Бориспільській міській раді Київської області в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування зазначено, що відповідач не погоджується з наведеними позивачем обставинами та з правовими підставами позову, звертає увагу, що позивач посилається на норму матеріального права, а саме ст. 118 Земельного кодексу України, якою передбачено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами. Підставою для звернення позивачем до суду стала відсутність клопотання до Бориспільської міської ради відповідача, відсутність рішень Бориспільської міської ради щодо передачі відповідачу вищевказаної земельної ділянки та, як вважає позивач, підробка відповідачем документів з метою привласнення земельної ділянки, розміром 1,0 га кадастровий номер :04:036:0075 чим завдано шкоду усій громаді міста. Однак, сторона відповідача не погоджується з тим, що для набуття права власності на земельну ділянку ОСОБА_3 повинна була звертатися до Бориспільської міської ради із клопотанням, оскільки чинним законодавством передбачені і інші підстави набуття права власності. Правовідносини власності виникають, змінюються та припиняються на підставі певних юридичних фактів, які називають підставами набуття права власності. Підставою набуття права власності ОСОБА_3 є цивільно-правовий договір дарування від 19.11.2014 р.. ОСОБА_3 на підставі договору дарування, набула право власності, а саме 2/3 земельної ділянки з кадастровим номером :04:036:0030, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, де підставою виникнення права власності зазначено договір дарування виданий 19.11.2014 року, а отже порушення прав в набуті права на земельну ділянку відповідачем не вбачається, оскільки нормами права, а саме ст. 131 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Крім того, не вбачається і порушення права позивача відповідачем. Вказують, що позивач була власником 2/3 земельної ділянки з кадастровим номером :04:036:0030 в спільній частковій власності, пізніше, спільна часткова власність була припинена шляхом договору поділу від 02.03.2015 року. Відкрито новий розділ та зареєстровано земельну ділянку з новим кадастровим номером, а саме :04:036:0075, яка є приватною власністю відповідача і право якої ставиться під сумнів позивачем. Таким чином, відповідач по справі набула право власності на підставі правочину, який ніким не оспарювався, рішень суду щодо незаконності набуття права власності не існує, а отже право власності на земельну ділянку відповідачем вважається набутим правомірно.

Також зазначено, що згідно з витягом з кримінального провадження №0000169 останнє закрито за відсутності події кримінального правопорушення (ч. 1 ст. 284 КПК України). Як зазначено у постанові про закриття провадження, згідно інформації отриманої в порядку ст. 93 КПК України органами досудового розслідування встановлено, що власником ділянки є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які володіли земельною ділянкою на праві спільної часткової власності на підставі договорів дарування. Дарувальник, отримав земельну ділянку на підставі рішення Бориспільської міської ради № 999-13-УІ від 26.07.2011., а також, що це рішення дійсно приймалося більшістю голосів, про що не міг не знати позивач. Отже, з даної постанови вбачається, що відповідач є добросовісним набувачем.

Вважають, що позивачем, не наведено доказів неправомірного набуття ОСОБА_3 права власності на земельну ділянку площею 1,0 га з кадастровим номером :04:036:0075 та не наведено доказів порушення нею права територіальної громади міста Борисполя вільно володіти, розпоряджатись, користуватись даною земельною ділянкою. Спосіб захисту як витребування земельної ділянки на користь позивача є наслідком позбавлення відповідача права власності на неї. Позивач не позбавлена права власності на земельну ділянку. Вважають, що не існує підстав для позбавлення позивача права власності, а отже і не має підстав у скасуванні рішення про державну реєстрацію.

23.03.2018 р. представником позивача Лосінець Д.Ф. подано до суду відповідь на відзив (а.с.76-79 т.1).

30.03.2018р. представником відповідача-адвокатом Шпакович О.В. подано заперечення (а.с.81-85 т.1).

Ухвалою суду від 04.04.2018 р. клопотання представника позивача Лосінець Д.Ф. про витребування доказів задоволено, витребувано з Реєстраційної служби Бориспільської міської ради копію реєстраційної справи щодо об`єкта нерухомого майна з реєстраційним номером 05-земельної ділянки площею 1,0га, розташованої біля окружної дороги в м.Борисполі, кадастровий номер :04:035:0075( а.с.145,146 т.1).

02.05.2018 р. представником відповідача-адвокатом Шпакович О.В. подано заяви про застосування строку позовної давності та про неналежність та недопустимість доказів (а.с.181-187 т.1).

Ухвалою судді від 02 травня 2018 року (а.с.191 т.1) закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 29 листопада 2019 року витребувано з Реєстраційної служби Бориспільської міської ради копію реєстраційної справи щодо реєстрації права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :04:036:0030 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 05, дата реєстрації 06.02.2014), місце розташування земельної ділянки: м. Бориспіль Київської області. ( а.с.193-195 т.3).

У судовому засіданні представник позивача Бориспільської міської ради Лосинець Д.Ф. позовні вимоги підтримав з наведених у позові підстав, просив їх задовольнити.

Представник відповідача - адвокат Шпакович О.В. проти задоволення позову заперечував з наведених у відзиві підстав, просив відмовити у задоволенні позову.

Представник третьої особи-Головного територіального управління юстиції у Київській області, у судове засідання не з`явився, направив суду клопотання, яким просив прийняти справедливе, законне та обґрунтоване рішення, а також розгляд справи проводити за відсутності представника управління. Заперечень щодо позову не направили.

Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ч. 3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 цього Кодексу.

Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.07.2017 за №92849758 право власності на земельну ділянку площею 1,0га з кадастровим номером :04:036:0075, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою: Київська область, м.Бориспіль, зареєстровано за відповідачем ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер: НОМЕР_2, виданий 13.07.2015, видавник: Реєстраційна служба Переяслав-Хмельницького міськрайонного управління юстиції Київської області (а.с.7 т.1). Зазначена обставина також підтверджується, свідоцтвом про право власності НОМЕР_2 від 13.07.2015 р., Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 40533174 від 13.07.2015 р., Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 29699391 від 19.11.2014 (а.с.71-73 т.1)

Відповідні відомості щодо реєстрації права власності на спірну земельну ділянку за відповідачем ОСОБА_3 підтверджуються Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, номер витягу НВ-017 від 09.08.2017 (т.1 а.с.97-99).

З витягу також вбачається, що дата реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі 14.04.2015.

Дослідженням наданих сторонами та витребуваних судом письмових доказів щодо обставин, які передували та стали підставою для реєстрації права власності, судом встановлено наступне.

Так, рішенням Бориспільської міської ради Київської області № 999-13-УІ від 26 липня 2011 року «Про затвердження проектів землеустрою та передачу безоплатно у власність земельних ділянок громадянам для ведення особистого селянського господарства у м Борисполі» було вирішено: затвердити проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам для ведення особистого селянського господарства та передати безоплатно у власність земельні ділянки громадянам для ведення особистого селянського господарства у м. Борисполі згідно з додатком (а.с.208 т.3).

У додатку до рішення міської ради від 26.07.2011 № 999-13-УІ зазначено список громадян, яким передано безоплатно у власність земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства у м.Борисполі, де під номером 2 зазначено ОСОБА_5 -1,5га (а.с.209 т.3).

Згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, номер витягу НВ-013 від 15.11.2013 (а.с.210-214 т.3) вбачається, що 15.11.2013 в Державному земельному кадастрі проведено державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :04:036:0030 для ведення особистого селянського господарства, площею 1,5000га, місце розташування м.Бориспіль, Київська область.

10 лютого 2014 року за ОСОБА_5 проведено державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :04:036:0030, яка розташована м. Бориспіль , Київська область, та видано Свідоцтво про право власності, що підтверджується рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 10783499 від 10.02.2014 р., Свідоцтвом про право власності № НОМЕР_3 від 10.02.2014 та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №17578159 від 10.02.2014 (а.с.221-224-а т.3), іншими письмовими документами, що містяться в реєстраційній справі (а.с.200-225 т.3). Підставою для реєстрації права власності було рішення органу місцевого самоврядування - Бориспільської міської ради №999-13-VI, видане 26.07.2011 року (а.с.208-209,225 т.3)

Також встановлено, що 19 листопада 2014 року приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Київської області Лазоренко Л.Є. було посвідчено за реєстровим № 988 договір дарування земельної ділянки, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_3 (а.с.67 т.1), за яким Дарувальник ОСОБА_5 передав безоплатно у власність (подарував), а Обдаровувані ОСОБА_4 та ОСОБА_3 прийняли у власність дарунок ( ОСОБА_4 -1/3 частку, ОСОБА_3 -2/3 частки) належну дарувальнику на праві приватної власності земельну ділянку площею 1,5 га, кадастровий номер :04:036:0030, що знаходиться в м. Борисполі Київської області.

Відповідні відомості щодо реєстрації права власності на 2/3 частки земельної ділянки площею 1,5 га, кадастровий номер :04:036:0030, що знаходиться в м.Борисполі Київської області за відповідачем ОСОБА_3 підтверджуються Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 29699391 від 19.11.2014 р. (а.с.125,126 т.3).

У подальшому, 02 березня 2015 року приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Ткачем Є.В. було посвідчено за реєстровим №196 договір поділу земельної ділянки, яким ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розподілили земельну ділянку площею 1,5 га, кадастровий номер :04:036:0030, що знаходиться в м. Борисполі Київської області, яка належить їм на праві спільної часткової власності наступним чином: - у власність ОСОБА_3 переходить частина земельної ділянки площею 1,000га, позначена на кадастровому плані-додатку,- у власність ОСОБА_4 переходить частина земельної ділянки площею 0,5000га, позначена на кадастровому плані-додатку (а.с.68 т.1).

Згідно технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства (а.с.100-133 т.3) встановлено, що земельній ділянці площею 1,000га для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться в м.Борисполі Київської області, та належить ОСОБА_3 (2/3 частки) визначено кадастровий номер :04:036:0075, межі якої закріплено в натурі (на місцевості).

Відповідно до положень ст. 131 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно- правових угод.

Таким чином, підставою набуття права власності ОСОБА_3 на спірну земельну ділянку є договір дарування від 19.11.2014 р.

Будь-яких доказів, що вказаний договір дарування було визнано недійсним чи існують рішення суду щодо незаконності набуття ОСОБА_3 права власності, суду надано не було та не зазначено джерел їх здобуття.

Зокрема, постановою про закриття кримінального провадження № 0000169 від 23.06.2017 р. було також встановлено, що власником земельної ділянки :04:036:0075 є ОСОБА_3 , а власником земельної ділянки :04:036:0076 є ОСОБА_4 , які володіли земельною ділянкою на праві спільної часткової власності на підставі договору дарування. Попередній власник, дарувальник, ОСОБА_5 , який отримав у власність земельну ділянку на підставі рішення Бориспільської міської ради № 999-13-УІ від 26.07.2011., а також, що це рішення дійсно приймалося більшістю голосів. У подальшому ОСОБА_5 розпорядився вказаною земельною ділянкою на власний розсуд, розділивши та подарувавши земельні ділянки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які є добросовісними набувачами. Чим встановлено, що у даному випадку відсутній склад злочину, передбаченого ч.4 ст. 358 КК України ( а.с.69-70 т.1).

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Доказів неправомірного набуття ОСОБА_3 права власності на земельну ділянку площею 1,0 га з кадастровим номером :04:036:0075 та порушення нею права територіальної громади міста Борисполя вільно володіти, розпоряджатись, користуватись даною земельною ділянкою, суду надано не було.

Згідно з інформацією, викладеною в листі Управління містобудування та архітектури Бориспільської міської ради щодо надання інформації №04-08/1513 від 23 серпня 2018 року (а.с.228 т.1) земельна ділянка з кадастровим номером :04:036:0075 та :04:036:0076 відповідно до рішення Бориспільської міської ради №6204-53-V від 07 липня 2009 року «Про розподіл міста Борисполя на мікрорайони та присвоєння їм назв» знаходиться в мікрорайоні Бежівка, обмеженому вулицями Коцюбинського, Бежівка, Чкалова, Широка та об`їзною дорого. Мікрорайон Лозівка не межує з мікрорайоном Бежівка. Між мікрорайоном Лозівка та мікрорайоном розташовані мікрорайони Нестерівка, Промінь та Коломичівський. Орієнтована відстань між мікрорайоном Лозівка та мікрорайоном Бежівка складає 3,3 км.

Водночас, належних і допустимих доказів того, що згаданим рішенням Бориспільської міської ради №6204-53-V від 07 липня 2009 року «Про розподіл міста Борисполя на мікрорайони та присвоєння їм назв» було визначено територіальні межі зазначених районів міста «Бежівка» та «Лозівка», суду надано не було.

Крім того, як зазначено в листі Виконавчого комітету Бориспільської міської ради від 01.03.2018 №12-33-808 «Щодо розподілу міста на мікрорайони», адресованому адвокату Шпакович О.В., документація по встановленню меж мікрорайонів міста не розроблялась.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що та обставина, що спірна земельна ділянка територіально розташовується зовсім у іншому місці, ніж її місце розташування відповідно до рішення Бориспільської міської ради про передачу земельної ділянку у власність ОСОБА_5 , належними і допустимими доказами не доведена. Відповідна інформація в додатку до рішення Бориспільської міської ради від 19 квітня 2011 року №764-9-VI (у Списку громадян, яким надано дозвіл на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства у м.Борисполі) (а.с.124-на звороті т.1), на викопіюванні з генерального плану м.Бориспіль (а.с.125, т.1), на схемі розташування земельної ділянки (а.с.125-на звороті т.1), а також в рішенні Бориспільської міської ради від 26 липня 2011 року №999-13-VI (у Списку громадян, яким надано безоплатно у власність земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства у м.Борисполі) (а.с.135, 135-на звороті т.1), відсутня.

Посилання на розташування земельної ділянки, яка була в подальшому передана у власність попередньому власнику ОСОБА_5 , в «м.Борисполі (мікрорайон Лозівка)» в наданих документах Проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадян для ведення особистого селянського господарства в м.Бориспіль (мікрорайон Лозівка) Київської області, а саме: в акті про встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки та меж обмежень на використання земельної ділянки та передачу на зберігання межових знаків ОСОБА_5 без дати, складеному за участі представника ТОВ «БК «КІН», ОСОБА_5 та суміжного землевласника ОСОБА_6 (а.с.132 т.1, кадастровому плані земельної ділянки, кадастровий номер :01:002:0046 (а.с.133, т.1), у заяві ОСОБА_5 без дати директору ТОВ «Будівельна компанія «КІНГ» (а.с.123 т.1), у спільній заяві громадян від 05 липня 2011 року (а.с.136 т.1), - не спростовують вищенаведених висновків суду.

Так, згідно з даними Публічної кадастрової карти України відомості про земельну ділянку із згаданим кадастровим номером :01:002:0046 відсутні, як і відомості про реєстрацію права власності на земельну ділянку за будь-якою особою, в тому числі за ОСОБА_5 Дана обставина сторонами не оспорюється.

Наведене свідчить про допущені очевидні помилки при складанні Проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадян для ведення особистого селянського господарства в м.Бориспіль (мікрорайон Лозівка) Київської області, зокрема в частині переданої у власність громадянину ОСОБА_5 земельної ділянки.

Крім того, встановлення невідповідності місця розташування та конфігурації спірної земельної ділянки проекту землеустрою щодо її відведення у власність попередньому власнику ОСОБА_5 потребує спеціальних знань, однак висновків експертів, які б доводили, або спростовували таку невідповідність, сторонами, зокрема позивачем, суду надано не було.

Разом з цим, при ухваленні рішення судом враховано наступне.

Згідно ч.1 ст. 143 Конституції України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності.

Бориспільська міська рада, у відповідності до ст.10 Закону України «Про місцеве урядування в Україні», є органом місцевого самоврядування в Україні, що представляє територіальну громаду міста Борисполя та здійснює від її імені та в її інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування визначені Конституцією України та іншими законами України.

Згідно зі ст.83 Земельного кодексу України, землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.

Відповідно до вимог пунктів «а», «б», «д», «є» ч.1 ст.12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; організація землеустрою; здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства.

Суд також враховує, що відповідно до вимог ст.19 Закону України «Про землеустрій» до повноважень сільських, селищних, міських рад у сфері землеустрою на території сіл, селищ, міст належать:

а) організація і здійснення землеустрою;

б) здійснення контролю за впровадженням заходів, передбачених документацією із землеустрою;

в) координація здійснення землеустрою та контролю за використанням і охороною земель комунальної власності;

г) інформування населення про заходи, передбачені землеустроєм;

ґ) вирішення інших питань у сфері землеустрою відповідно до закону.

Необхідно зазначити, що за змістом ст.2 Закону України «Про землеустрій» , землеустрій, зокрема, забезпечує : а) реалізацію державної політики щодо використання та охорони земель, здійснення земельної реформи, вдосконалення земельних відносин, наукове обґрунтування розподілу земель за цільовим призначенням з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів, формування раціональної системи землеволодіння і землекористування, створення екологічно сталих агроландшафтів тощо; б) надання інформації для правового, економічного, екологічного і містобудівного механізмів регулювання земельних відносин на національному, регіональному, локальному і господарському рівнях шляхом встановлення особливого режиму та умов використання й охорони земель; в) встановлення і закріплення на місцевості меж адміністративно-територіальних одиниць, територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення, меж земельних ділянок власників і землекористувачів; г) прогнозування, планування і організацію раціонального використання та охорони земель на національному, регіональному, локальному і господарському рівнях та інше.

Землеустрій на місцевому рівні врегульовано розділом V Закону України «Про землеустрій».

Так, ст.53 Закону передбачає підстави та порядок складання проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, що складаються на основі затверджених у встановленому законодавством порядку генеральних планів населених пунктів або можуть розроблятись окремою їх частиною, розробляються на певний період та поетапно згідно з генеральними планами населених пунктів і визначають, зокрема:

а) цільове призначення земель;

б) землі, що знаходяться у власності, користуванні, в тому числі орендовані;

в) організаційні, правові, фінансові та інші заходи щодо вдосконалення структури територій, освоєння земель, поліпшення їх якості, рекультивації, консервації;

г) необхідність і обсяги економічного стимулювання раціонального використання та охорони земель;

ґ) заходи для забезпечення режиму використання земель охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання, а також відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам внаслідок встановлення цих зон;

д) напрями природоохоронної діяльності.

Проекти землеустрою можуть передбачати також формування земельних ділянок державної та комунальної власності за рахунок земель, не наданих у користування.

Проекти землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів розробляються на підставі рішення відповідної сільської, селищної, міської ради.

Проекти землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів включають:

а) завдання на складання проекту землеустрою;

б) пояснювальну записку;

в) рішення відповідної сільської, селищної, міської ради про розроблення проекту землеустрою;

г) викопіювання з містобудівної документації (за наявності);

ґ) матеріали геодезичних та землевпорядних вишукувань;

д) переліки земельних ділянок (земель), наданих у власність (користування) з кадастровими номерами, наданих у власність (користування) без кадастрових номерів, не наданих у власність чи користування у розрізі угідь, що використовуються без документів, які посвідчують право на них;

е) переліки земельних ділянок, на які встановлено обмеження або обтяження;

є) експлікацію земельних угідь за власниками та користувачами земельних ділянок;

ж) відомості про обчислення площі земельних ділянок;

з) план організації території населеного пункту;

и) викопіювання із кадастрових карт (планів) з відображенням існуючих (за наявності) та проектних меж відповідного населеного пункту;

і) збірний план земельних ділянок, наданих у власність чи користування, та земельних ділянок, не наданих у власність чи користування;

ї) плани сучасного та перспективного використання земель у межах відповідного населеного пункту;

й) план розподілу земель за категоріями, власниками і користувачами (форма власності, вид речового права), угіддями з відображенням наявних обмежень (обтяжень);

к) матеріали погодження проекту землеустрою, встановлені статтею 186 Земельного кодексу України.

Вищенаведені вимоги чинного земельного законодавства визначають не тільки право позивача від імені територіальної громади розпоряджатися землями комунальної власності, а також зобов`язують, використовуючи надані законом можливості здійснювати заходи із землеустрою.

З урахуванням викладеного, даючи оцінку встановленим в судовому засіданні фактичним обставинам справи, суд дійшов висновку, що Бориспільська міська рада на виконання делегованих їй повноважень, віднесених до виключної компетенції місцевих рад розпорядилась земельною ділянкою площею 1,5 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, та ухвалила рішення від 26.06.2011 №999-13- VI від 26 липня 2011 року, яким передала безоплатно у власність земельну ділянку ОСОБА_5 , у визначеному ст.ст.116,118 Земельного кодексу України порядку.

На підставі вказаного рішення ОСОБА_5 10.02.2014 зареєстрував право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :04:036:0030, а відповідач ОСОБА_3 19.11.2014 за договором дарування набула право власності на спірну земельну ділянку :04:036:0075, утворену в порядку поділу земельної ділянки з кадастровим номером :04:036:0030, а отже є добросовісним набувачем.

Таким чином, спірна земельна ділянка площею 1,5 га з кадастровим номером :04:036:0030 вибула з володіння позивача з його власної волі, оформленої рішеннями, які не були оскаржені, скасовані та не визнані недійсними у встановленому законом порядку.

Та обставина, що фактично у власність ОСОБА_5 , а в подальшому ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , була набута земельна ділянка площею 1,5 га з іншими межами (конфігурацією) та, як стверджує позивач, проте, не доводить належними і допустимим доказами, має інше місце розташування, ніж було визначено Проектом із землеустрою, не спростовує встановленого вході розгляду справи факту, що реєстрація спірної земельної ділянку у Державному земельному кадастрі була здійснена 15.11.2013 року, та могла бути відома позивачу, у разі здійснення заходів із землеустрою у встановленому законом порядку, а отже суперечить принципу «належного впорядкування», про необхідність дотримання якого наголошує Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях.

Судом враховано, що задоволення позову призведе до непропорційного втручання у право відповідача на мирне володіння належним йому майном, передбачене ст.41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зважаючи на викладені встановлені судом обставини, позов задоволенню не підлягає, оскільки відсутні підстави для витребування земельної ділянки у її належного власника, добросовісного набувача, та, відповідно, для скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, що є похідною позовною вимогою.

Крім того, відповідачем зроблено заяву про застосування строку позовної давності, у зв`язку з чим суд вважає необхідним зазначити наступне.

Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, може бути підставою для відмови у позові.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. А статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Частиною 1 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

З долучених до позовної заяви документів встановлено, що Бориспільська міська рада, як розпорядник землями комунальної власності, має бути обізнана про стан своїх справ та могла довідатись про порушення свого права з моменту державної реєстрації земельної ділянки, тобто з 15.11.2013, підтвердженням чого є Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, номер витягу НВ-013 від 15.11.2013 (а.с.210-214 т.3).

З даним позовом Бориспільська міська рада звернулась до суду 05.09.2017 (т.1 а.с.1), тобто з пропуском визначеного законом строку позовної давності, і доказів того, що строк позовної давності пропущений з поважних причин, суду не надано, клопотання про поновлення строку для звернення з позовом до суду позивачем не заявлено.

Проте, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити по суті заявлених позовних вимог, і в даному випадку, пропуск позивачем строку позовної давності не є підставою для відмови у задоволенні позову.

З квитанцій від 19 серпня 2017 р. (а.с.12, 16 т.1) вбачається, що при пред`явленні позову Бориспільською міською радою було сплачено судовий збір у розмірі 4000,00 гривень. Зважаючи на те, що у задоволенні пред`явленого ним позову відмовлено у повному обсязі, тому підстави для відшкодування понесених судових витрат в силу вимог ст.141 ЦПК України відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2,12,13,81,82,89,141,223,258,259,263-265,266,273 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Бориспільської міської ради Київської області про витребування від ОСОБА_3 земельну ділянку площею 1,0 га, розташовану в м.Борисполі кадастровий номер :04:036:0075, та скасування рішення про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 1,0 га, розташовану в м.Борисполі кадастровий номер :04:036:0075 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга Київському апеляційному суду через Бориспільський міськрайонний суд протягом тридцяти днів,який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 13.01.2020.

Суддя І.В.Муранова-Лесів