Справа № 234/1201/19
Провадження № 2-д/234/3/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2019 року м. Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Данелюк О.М.

за участі секретаря судового засідання Антоненко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Краматорську цивільну справу №234/1201/19 за клопотанням ОСОБА_1 про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення суду Партизанського району м. Мінська Республіки Білорусь про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, стягнення аліментів на утримання дружини та судових витрат, -

Обставини справи:

До Краматорського міського суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення суду Партизанського району м. Мінська Республіки Білорусь від 15.08.2018 року про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, стягнення аліментів на утримання дружини та судових витрат.

Про надходження клопотання про надання дозволу на примусове виконання на території України рішення суду Партизанського району м. Мінська Республіки Білорусь Краматорський міський суд Донецької області надав оголошення на сайті суду про надходження до суду клопотання про примусове виконання на території України рішення іноземного суду та запропоновано ОСОБА_2 надати свої заперечення та докази або відмовитися від подання заперечень.

ОСОБА_2 своїх заперечень до суду не надав, тому на підставі ч.2 ст.395 ЦПК України, а саме якщо після подання боржником заперечень у письмовій формі або у разі його відмови від подання заперечень, а так само коли у місячний строк з часу повідомлення боржника про одержане судом клопотання заперечення не подано, суддя постановляє ухвалу, в якій визначає час і місце судового розгляду клопотання, про що сторони повідомляються письмово не пізніше ніж за десять днів до його розгляду.

Ухвалою суду від 04.03.2019 року було призначено судовий розгляд клопотання ОСОБА_1 про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення суду Партизанського району м. Мінська Республіки Білорусь про стягнення аліментів у відкритому судовому засіданні на 11 березня 2019 року.

У судове засідання ОСОБА_1 не зявилася, але разом з клопотанням подала заяву, в якій просила, про прийняте рішення повідомити її окремо.

ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Згідно ч.5 ст.467 ЦПК України неявка без поважних причин у судове засідання будь-якої із сторін або їх представників, стосовно яких суду відомо про своєчасне вручення їм повістки про виклик до суду, не є перешкодою для розгляду клопотання, якщо будь-якою із сторін не було порушено питання про перенесення його розгляду.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

Відповідно до ч.1ст.462 ЦПК України, рішення іноземного суду (суду іноземної держави; інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

На даний час між Україною і Республікою Білорусь чинна Конвенція «Про правову допомогу і правові відносини по цивільним, сімейним і кримінальним справам», підписана країнами-учасницями СНД в м. Мінську 22.01.1993 року та ратифікована Україною Законом України «Про ратифікацію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах» від 10.11.1994 року №240/94-ВР (далі - Мінська Конвенція).

Відповідно до частини 2 статті 54 Мінської Конвенції, суд, який розглядає клопотання про визнання і надання дозволу на примусове виконання рішення, обмежується встановленням того, що передбачені цією Конвенцією умови додержано. У такому випадку суд постановляє рішення про примусове виконання.

Відповідно до вимог ч.1 ст.392 ЦПК України, питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцем проживання (перебування) або місцезнаходженням боржника.

У відповідності до ч.1 ст.463 ЦПК України, рішення іноземного суду може бути предявлено до примусового виконання в Україні протягом трьох років з дня набрання ним законної сили, за винятком рішення про стягнення періодичних платежів, яке може бути предявлено до примусового виконання протягом усього строку проведення стягнення з погашенням заборгованості за останні три роки.

Відповідно до ч.2 ст.466 ЦПК України, до клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду додаються документи, передбачені міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ст.ст.81, 82 Закону України «Про міжнародне приватне право», в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили. Визнання та виконання рішень, визначених у статті 81 цього Закону, здійснюється у порядку, встановленому законом України.

Пленум Верховного Суду України у п.1 своєї Постанови від 24.12.1999 року №12 «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України» розяснив, що розгляд судами клопотань про визнання і виконання рішень іноземних судів є особливою формою взаємної правової допомоги, яка надається Україною та іншими державами учасницями відповідних міжнародних договорів.

Суд, який розглядає клопотання про визнання і дозвіл примусового виконання рішення, обмежується встановленням того, що умови, передбачені цією Конвенцією, дотримані. У випадку, якщо умови дотримані, суд виносить рішення про примусове виконання. Порядок примусового виконання визначається за законодавством Сторони Договору, на території якої повинно бути здійснене примусове виконання.

Судом встановлено, що згідно заочного рішення суду Партизанського району міста Мінська Республіки Білорусь від 15.08.2018 року, задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, 14.01.2009 року у розмірі 25% його заробітку і (або) іншого доходу щомісяця, але не менш 50% бюджету прожиткового мінімуму у середньому на душу населення, починаючи з 14.05.2018 року та до повноліття дитини. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти на її утримання в розмірі 6 (шести) базових величин щомісяця, починаючи з 15.08.2018 року. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати державного мита в розмірі 196 білоруських рублів.

Зазначене рішення набрало законної сили 26 вересня 2018 року.

Також вбачається, що рішення Партизанського району міста Мінська Республіки Білорусь від 15.08.2018 року по вказаній справі на території Республіки Білорусь не виконувалось і підлягає виконанню.

Строк предявлення рішення іноземного суду до примусового виконання: клопотання про визнання та виконання рішення іноземного суду подано у відповідності до вимог ст.463 ЦПК України.

Згідно ч.6 ст.467 ЦПК України, розглянувши подані документи, суд постановляє ухвалу про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду.

Враховуючи, що при розгляді даного клопотання про визнання та надання дозволу на виконання на території України рішення суду не встановлені обставини, передбачені статтею 55 Мінської Конвенції та ст.463 ЦПК України, які б перешкоджали виконанню рішення суду на території України, а також те, що при розгляді клопотання суд обмежується лише встановленням того, що передбачені Мінською Конвенцією умови додержано, суд вважає клопотання обґрунтованим, а вказане рішення таким, що підлягає примусовому виконанню на території України.

Розглянувши подані документи суд вважає, що за таких обставин клопотання підлягає задоволенню і за результатами його розгляду можливо постановити ухвалу, якою визнати в Україні рішення іноземного суду, оскільки таке визнання та виконання рішення іноземного суду передбачено Конвенцією «Про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах» від 22.01.1993 року і умови, передбачені нею, дотримані.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.51-55 Конвенції «Про правову допомогу і правові відносини по цивільним, сімейним і кримінальним справам» від 22.01.1993 року, ст.ст.462-467 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення суду Партизанського району м. Мінська Республіки Білорусь про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, стягнення аліментів на утримання дружини та судових витрат - задовольнити.

Визнати на території України рішення суду Партизанського району міста Мінська Республіки Білорусь від 15 серпня 2018 року, яким задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, 14.01.2009 року у розмірі 25% його заробітку і (або) іншого доходу щомісяця, але не менш 50% бюджету прожиткового мінімуму у середньому на душу населення, починаючи з 14.05.2018 року та до повноліття дитини. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти на її утримання в розмірі 6 (шести) базових величин щомісяця, починаючи з 15.08.2018 року. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати державного мита в розмірі 196 білоруських рублів.

Надати дозвіл на примусове виконання на території України рішення суду Партизанського району міста Мінська Республіки Білорусь від 15 серпня 2018 року, яким задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, 14.01.2009 року у розмірі 25% його заробітку і (або) іншого доходу щомісяця, але не менш 50% бюджету прожиткового мінімуму у середньому на душу населення, починаючи з 14.05.2018 року та до повноліття дитини. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти на її утримання в розмірі 6 (шести) базових величин щомісяця, починаючи з 15.08.2018 року. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати державного мита в розмірі 196 білоруських рублів.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, 14.01.2009 року у розмірі 25% його заробітку і (або) іншого доходу щомісяця, але не менш 50% бюджету прожиткового мінімуму у середньому на душу населення, починаючи з 14.05.2018 року та до повноліття дитини.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, кошти на її утримання в розмірі 6 (шести) базових величин щомісяця, починаючи з 15.08.2018 року.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, витрати зі сплати державного мита в розмірі 196 білоруських рублів.

Копію ухвали направити стягувачеві та боржникові, на підставі рішення іноземного суду та цієї ухвали, після набрання нею чинності, видати виконавчий лист, який надіслати на виконання в порядку, встановленому законом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Краматорського

міського суду ОСОБА_4