Ухвала

19 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 569/11810/16-ц

провадження № 61-20420ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Стрільчука В. А., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 31 травня 2019 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 10 жовтня 2019 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Рівнеобленерго» до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Інспекція Держенергонагляду у Рівненській області, сектор Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг у Рівненській області, про стягнення вартості необлікованої електроенергії,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Рівнеобленерго» (далі - ПАТ «Рівнеобленерго») звернулося до суду з указаним позовом, в якому просило стягнути на його користь з ОСОБА_1 вартість необлікованої електроенергії на загальну суму 16 754,79 грн.

Позов обґрунтовано тим, що відповідачем було порушено Правила користування електричною енергією для населення, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357 (далі - Правила), шляхом самовільного підключення до електромережі поза лічильником, про що 28 березня 2016 року працівниками ПАТ «Рівнеобленерго» складено акт про порушення № R006816. За результатами розгляду вказаного акта комісією прийнято рішення, яким зобов`язано відповідача сплатити товариству вартість необлікованої електроенергії в розмірі 16 754,79 грн. ОСОБА_1 відмовився в добровільному порядку сплатити вказану суму заборгованості, тому ПАТ «Рівнеобленерго» просило суд стягнути її з відповідача.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 31 травня 2019 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Рівнеобленерго» вартість необлікованої електроенергії в розмірі 16 754,79 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Рівненського апеляційного суду від 10 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 31 травня 2019 року - без змін.

11 листопада 2019 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 31 травня 2019 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 10 жовтня 2019 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб обчислюється станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» передбачено, що у 2019 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2019 року (на час подання касаційної скарги) - 1 921 грн.

Предметом позову в цій справі є стягнення вартості необлікованої електроенергії на загальну суму 16 754,79 грн, що станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 грн х 100 = 192 100 грн). Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 274 ЦПК України ця справа не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Касаційна скарга не містить посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Доводи, зазначені в касаційній скарзі про те, що суди попередніх інстанцій не дали належної оцінки доказам в цій справі та не взяли до уваги постанову Верховного Суду від 11 липня 2018 року у справі № 336/6535/16-ц, яка має суттєве значення для вирішення цієї справи, тому що містить правову позицію Верховного Суду в аналогічній справі, не заслуговують на увагу, оскільки вказана постанова Верховного Суду стосується інших, відмінних від цієї справи обставин. Так, у справі № 336/6535/16-ц досліджувалися обставини втручання споживача в роботу приладу обліку електроенергії, натомість в цій справі розглядалися обставини щодо самовільного підключення споживачем до електромережі поза лічильником. Крім того, факт порушення заявником Правил встановлений у рішенні Апеляційного суду Рівненської області від 19 червня 2018 року, що набрало законної сили, яким відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «Рівнеобленерго» про визнання недійсним рішення комісії ПАТ «Рівнеобленерго» з розгляду Акта від 28 березня 2016 року № R06816 про порушення Правил, оформленого протоколом № 83 від 28 липня 2016 року.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, за статтею 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, ціну позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, необхідно вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у малозначній справі і вони не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження не підлягають окремому розгляду клопотання ОСОБА_1 про зупинення виконання рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 31 травня 2019 року та постанови Рівненського апеляційного суду від 10 жовтня 2019 року до завершення касаційного перегляду справи та про звільнення його від сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 31 травня 2019 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 10 жовтня 2019 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Рівнеобленерго» до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Інспекція Держенергонагляду у Рівненській області, сектор Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг у Рівненській області, про стягнення вартості необлікованої електроенергії.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. А. Стрільчук