"18" листопада 2019 р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2019 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Бородіної О.В.,

при секретарі Добронос Д.С.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації, -

встановив:

Позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, в якому просить суд усунути їй перешкоди в користуванні та розпорядженні житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування зазначеним жилим приміщенням, та просила примусово зняти його з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1 . В обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що їй на праві власності належить житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ,що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №31619331. У будинку також зареєстрований син позивачки ОСОБА_2 , який не є його власником, останній виїхав з будинку, але з реєстраційного обліку в ньому не знявся. На підтвердження факту непроживання відповідача за вказаною адресою позивачем надано Акт про непроживання. Оскільки ОСОБА_2 не проживає в даному житловому будинку, комунальні послуги не сплачує, має у власності квартиру, в якій постійно проживає разом зі своєю сім`єю, позивач просить усунути перешкоди у здійсненні своїх прав власника житлового будинку, а саме визнати відповідача таким, що втратив право користування зазначеним житловим приміщенням та знати його з реєстрації.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 11.10.2019 року було відкрите провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Позивач в судове засідання з`явилась, позовні вимоги підтримала.

18 жовтня 2019 року через канцелярію Ленінського районного суду м. Харкова відповідач подав заяву в якій просить справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги визнає.

Суд ознайомившись з матеріалами цивільної справи, приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності належить житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №31619331

Згідно довідки з місця проживання про зареєстрованих осіб від 23.09.2019 року відповідач ОСОБА_2 також зареєстрований у вказаній квартирі.

Дослідивши вимоги позивача, суд, враховуючи визнання позову відповідачем, що не суперечить вимогам закону та не порушує законних прав і охоронюваних інтересів сторін і інших осіб, у відповідності з вимогами ч.4 ст. 206 ЦПК України, вважає можливим позов задовольнити.

Відповідно до частини третьої статті 200 ЦПК України, у випадку визнання відповідачем позову суд ухвалює рішення.

Частиною 4 статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

В пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» розяснено, що за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК (нині частина 4 статті 206 ЦПК) у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом.

Виходячи із зазначених приписів Закону та розяснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», суд, приймаючи до уваги, що визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, приймає визнання позову відповідачем і ухвалює рішення про задоволення позову.

Таким чином, позов в частині визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням підлягає задоволенню.

Вирішуючи вимогу позову про зняття з реєстраційного обліку відповідача, суд приходить до наступного висновку.

Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, а тому його положення підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою в день звернення особи із заявою в органи реєстрації.

У відповідності до п.3 Правил реєстрації місця проживання, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється управліннями, відділами (секторами) Державної міграційної служби України (далі - ДМС України) в районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення (далі - територіальний підрозділ ДМС України) у день подання особою документів (п.1.3. Порядку).

Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, що передбачено п. 26 вищевказаних правил.

З врахуванням вищенаведеного, вимога позову про визнання відповідача таким, що втратив право на користування квартирою яка належить позивачу є обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню.

В частині вимоги про зняття з реєстрації відповідача слід відмовити, оскільки така вимога, на переконання суду, окремого вирішення у даному випадку не потребує, а задоволення попередньої позовної вимоги є достатньою підставою для зняття відповідача з реєстрації у зазначеній квартирі, у порядку встановленому зазначеними Правилами та Законом.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 82, 89, 206, 210, 259, 263-265, 273, 279 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга через Ленінський районний суд м. Харкова до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 18.11.2019 року.

Суддя О.В. Бородіна