П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2019 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 761/26271/19

Номер провадження 22-ц/824/14895/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Вербової І.М., суддів Саліхова В. В., Шахової О. В.,

розглянувши в порядку письмового провадженняв місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 04 вересня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Рибака М. А., у справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», про стягнення суми інфляційних збитків,

в с т а н о в и в :

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», про стягнення з відповідача на користь позивача грошову суму (інфляційні збитки) у розмірі 85 113 грн. 60 коп.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 12 лютого 2015 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір № 004-29544-120215 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у доларах США, відповідно до умов якого вклад у розмірі 7 000 доларів США було залучено на строк із моменту зарахування вкладу на рахунок № НОМЕР_1 до 11 серпня 2015 року.

Відповідно до платіжного доручення № 45774678 від 12 лютого 2015 року відбулось зарахування коштів у вищевказаному розмірі на особистий вкладний рахунок позивача, однак, після закінчення строку договору вклад не був виплачений банком.

З 03 березня 2015 року у ПАТ «Дельта Банк» запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк».

Позивач зазначає, що на офіційному сайті Фонду опубліковано оголошення про початок з 20 липня 2015 року виплати коштів вкладникам за договорам, строк дії яких закінчився до 30 квітня 2015 року включно та за договорами банківського рахунку (поточні та карткові рахунки).

29 вересня 2015 року АТ «Дельта Банк» листом повідомив ОСОБА_1 про нікчемність договору банківського вкладу № 004-29544-120215 від 12 лютого 2015 року, укладеного між сторонами. Даний лист позивач не отримував.

28 жовтня 2015 року позивач звернувся до відповідача із кредиторською вимогою та просив визнати його кредитором АТ «Дельта Банк». З метою врегулювання спору 01 липня 2019 року позивач повторно звернувся до відповідача з заявою про виплату відшкодування коштів за вищевказаним договором, проте, дана заява залишена без відповіді.

На думку позивача, посилання на нікчемність правочину не може бути підставою для відмови в відшкодуванні шкоди за договором банківського вкладу (депозиту) № 004-29544-120215 від 12 лютого 2015 року. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами є зобов`язальними, а тому регулюються нормами зобов`язального права.

Крім того, позивач зазначає, що станом на час звернення з позовом йому не виплачено належного відшкодування за вкладом, а 04 жовтня 2020 року завершується процес ліквідації АТ «Дельта Банк», і, відповідно, припиняються виплати коштів за всіма вкладами.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 04 вересня 2019 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», про стягнення суми інфляційних збитків (а.с. 74-78).

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду, 30 вересня 2019 року ОСОБА_1 направив апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на грубе порушення норм матеріального та процесуального права, дослідження не в повні мірі аргументів, викладених у позовній заяві, просив скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 04 вересня 2019 року та ухвалити нове судове рішення, яким закрити провадження у цивільній справі.

Апеляційну скаргу обґрунтовано, зокрема, тим, що посилання не нікчемність правочину не може бути підставою для відмови у відшкодуванні коштів за договором банківського вкладу (депозиту) № 004-29544-120215 від 12 лютого 2015 року. Крім того, порушення зобов`язання, незалежно від підстави його виникнення, тягне за собою застосування ст. ст. 611 та 625 ЦК України та ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Скаржник зазначає, що при визначенні 3% річних за основу має братись прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

Крім того, суд першої інстанції залишив поза увагою те, що зобов`язання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо виплати вкладу здійснюється лише в гривні.

Скаржник зазначає, що спір, пов`язаний з виконанням Фондом гарантуванням вкладів фізичних осіб владної управлінської функції з організації виплати суми гарантованого відшкодування та застосування відповідальності за несвоєчасне виконання такої виплати є публічно-правовим спором і підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 17 жовтня 2019 року відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, надано строк для подачі відзиву.

01 листопада 2019 року на адресу суду надійшов відзив від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з відповідними підтвердженнями його надсилання іншим учасникам справи. З відзиву, зокрема, вбачається, що рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02 березня 2015 року № 51 в ПАТ«Дельта Банк» запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та тимчасову адміністрацію в ПАТ «Дельта Банк» - Кадирова В. В. з 03 березня 2015 року до 02 червня 2015 року включно. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів від 08 квітня 2015 року до вищевказаного рішення було внесено зміни, згідно з якими тимчасову адміністрації в ПАТ «Дельта Банк» запроваджено строком на 6 місяців з 03 березня 2015 року по 02 вересня 2015 року.

У подальшому строки здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк» продовжено до 02 жовтня 2015 року включно, а 02 жовтня 2015 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок процедури ліквідації банку, призначено Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та делеговано всі повноваження ліквідатора ОСОБА_2 . В. на два роки з 05 жовтня 2015 року по 04 жовтня 2017 року включно. 20 лютого 2017 року виконавчою дирекцією Фонду продовжено строки здійснення ліквідації АТ «Дельта Банк» та повноваження ліквідатора до 04 жовтня 2019 року, а у подальшому - до 04 жовтня 2020 року.

Відповідач зазначає, що з огляду на положення Конституції України, рішення Конституційного суду України та роз`яснення Міністерства юстиції України стосовно спірних правовідносин пріоритетними є положення Закону України «Про гарантування вкладів фізичних осіб», а, враховуючи початок ліквідації в ПАТ «Дельта Банк», стягнення коштів у будь-який інший спосіб, окрім передбаченого вищевказаним законом, не вбачається можливим.

Так, відповідно до переданого Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за рахунок коштів Фонду, позивач набув право на відшкодування коштів у розмірі 711 грн. 47 коп., і відповідно останній був включений до Реєстру відшкодувань вкладникам, затвердженого виконавчою дирекцією Фонду.

Вищезазначену суму ОСОБА_1 отримав 02 листопада 2015 року.

Відповідач зауважує про нікчемність договору банківського вкладу, укладеного між сторонами.

Позивач безпідставно ототожнює день початку виплат відшкодування з днем кінцевого терміну виконання зобов`язання, оскільки відповідно до приписів законодавства кінцевим терміном є розміщення на офіційному веб-сайті Фонду оголошення про завершення виплат гарантованої суми відшкодування не пізніше наступного дня після закінчення строку ліквідації банку.

Крім того ,ні під час тимчасової адміністрації, ні під час ліквідації у банку не виникає жодних зобов`язань щодо сплати будь-яких санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань перед кредиторами, оскільки це заборонено спеціальним законодавством, відповідно до приписів якого і відбувається процедура ліквідації.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 01 листопада 2019 року закінчено проведення підготовчих дій, призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження, без повідомлення осіб, які брали участь у справі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та письмові докази у їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її часткового задоволення, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 12 лютого 2015 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір банківського вкладу №004-29544-120215, відповідно до умов якого банком було залучено вклад у сумі 7 000 доларів США на строк із моменту зарахування його на рахунок № НОМЕР_1 по 11 серпня 2015 року включно. Пунктом 1.8 вищевказаного договору встановлено, що зарахування вкладу на рахунок здійснюється з власного поточного або вкладного (депозитного) рахунку вкладника, відкритого в банку, або готівкою через касу банку у день укладання сторонами даного договору (а.с. 5).

Згідно платіжного доручення в іноземній валюті для фізичної особи, яка не здійснює підприємницької діяльності № 45774678 від 12 лютого 2015 року, ОСОБА_3 здійснив переказ коштів у розмірі 7 000 доларів США зі свого рахунку № НОМЕР_2 на рахунок позивача № НОМЕР_1 .

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 02 березня 2015 року № 150 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 02 березня 2015 року №51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», згідно з яким з 03 березня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію строком на 3 місяці та призначено Уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк» - Кадирова В. В.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 08 квітня 2015 року № 71 внесено зміни до рішення від 02 березня 2015 року № 51 та вказано, що тимчасову адміністрацію запроваджено строком на 6 місяців з 03 березня 2015 року по 02 вересня 2015 року.

У подальшому, рішенням виконавчої дирекції Фонду від 03 серпня 2015 року №147 продовжено строки здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» до 02 жовтня 2015 року.

02 жовтня 2015 року Правлінням Національного банку України прийнято постанову про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АТ «Дельта Банк» (а.с. 37).

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02 жовтня 2015 року розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Дельта Банк» з 05 жовтня 2015 року по 04 жовтня 2017 року включно та призначено Уповноваженою особою Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора АТ «Дельта Банк» Кадирову В. В. (а.с. 38).

У подальшому рішенням виконавчої дирекції Фонду від 20 лютого 2017 року № 619 продовжено строки здійснення процедури ліквідації та продовжено повноваження ліквідатора АТ «Дельта Банк» на два роки по 04 жовтня 2019 року включно (а.с. 39), а рішенням виконавчої дирекції Фонду від 04 квітня 2019 року № 772 продовжено строки здійснення процедури ліквідації та повноваження ліквідатора АТ «Дельта Банк» Кадирова В. В. на один рік з 05 жовтня 2019 року по 04 жовтня 2020 року включно (а.с. 40).

Тимчасовою адміністрацією АТ «Дельта Банк» на адресу позивача було направлено повідомлення від 23 вересня 2015 року № 8821/3367 про нікчемність договору банківського вкладу (депозиту) № 004-29544-120215 від 12 лютого 2015 року, укладеного між АТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 (а.с. 9).

28 жовтня 2015 року позивачем на адресу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» було направлено кредиторську вимогу, у якій ОСОБА_1 просив визнати його кредитором АТ «Дельта Банк» (а.с. 8).

01 липня 2019 року ОСОБА_1 було направлено заяву про виплату відшкодування коштів Фондом гарантування вкладів фізичних осіб за договором банківського вкладу (депозиту) № 004-29544-120215 від 12 лютого 20105 року (а.с. 10).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач просив суд стягнути інфляційні витрати у зв`язку з несплатою відповідачем гарантованої суми за вкладом в іноземній валюті в сумі 7 000 доларів США, однак правочин про його розміщення визнано нікчемним.

Крім того, норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного в гривнях. А тому індексації в наслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно з ч. 1 та 2 ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Згідно з п. 6 та 16 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства; тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Таким чином, у спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми вищевказаного закону - спеціальні, а, отже, їх положення є пріоритетними відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Зокрема, згідно з п. 1, 2 та 3 ч. 5 вищевказаної статті під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), а також зобов`язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов`язань банку.

Пунктом 1 частини 6 статті 36 вищевказаного закону встановлено, що обмеження, встановлене п. 1 частини 5 цієї статті, не поширюється на зобов`язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим НБУ до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури ліквідації банку банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси.

Таким чином, з аналізу вищевказаних положень випливає, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, у тому числі щодо стягнення інфляційних збитків.

З матеріалів справи вбачається, що 02 березня 2015 року розпочалась процедура ліквідації ПАТ «Дельта Банк», що унеможливлює стягнення коштів з банку у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Крім того, стягнення інфляційних витрат може призвести до порушення черговості задоволення вимог кредиторів, визначених у статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Таким чином колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог. Разом з тим, Шевченківський районний суд міста Києва безпідставно посилався на нікчемність правочину та неможливість застосування індексу інфляції до іноземної валюти.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що порушення зобов`язання, незалежно від підстави його виникнення, тягне за собою застосування ст. ст. 611 та 625 ЦК України не враховується судом апеляційної інстанції, оскільки, з огляду на перебування банку на стадії ліквідації, застосуванню підлягають лише приписи Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», що є спеціальним законом щодо спірних правовідносин.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Таким чином, оскаржуване рішення не можна назвати в повній мірі законним та обґрунтованим в розумінні ст.263 ЦПК України, у зв`язку з чим колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 04 вересня 2019 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», про стягнення суми інфляційних збитків- відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Повне судове рішення складено 20 листопада 2019 року.

Суддя-доповідач: І.М. Вербова

Судді: В.В. Саліхов

О. В. Шахова