Справа № 306/2603/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

07 листопада 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Джуги С.Д. і Кожух О.А.,

з участю секретаря Балаж Н.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Свалявського районного суду від 14 лютого 2019 року (у складі судді Уліганинця П.І.) за позовом акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитом спадкодавця,-

ВСТАНОВИВ:

АТ КБ «ПриватБанк» (надалі - Банк) звернувся до суду з позовом у листопаді 2018 р.

Просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість у розмірі 12 689,32 доларів США за кредитним договором № MKSWGA00000073 від 09.07.2007 р.

На обґрунтування позовних вимог указав, що ОСОБА_1 09.07.2007 р. було отримано кредит у розмірі 14 463 доларів США зі сплатою відсотків у розмірі 11,04% річних на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевим терміном повернення 07.07.2017 р.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник померла, після її смерті ніхто із заявою про прийняття спадщини не звертався, однак спадкоємцем, який постійно проживав із нею на момент відкриття спадщини, був ОСОБА_1

12.09.2015 р. до Свалявської державної нотаріальної контори була направлена претензія кредитора. 08.10.2015 р. отримана відповідь про те, що після її смерті ніхто із заявою про прийняття спадщини не звертався, проте оскільки на момент смерті позичальника разом і нею проживав ОСОБА_1 , то 21.09.2017 р. йому було направлено лист-претензію, відповідно до якої позивач пред`явив свої вимоги за боргом спадкодавця, але ніяких дій із боку ОСОБА_1 вчинено не було.

Рішенням Свалявського районного суду від 14 лютого 2019 р. у задоволенні позову відмовлено.

Банк просить скасувати це рішення і ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Доводить про недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:

-правила ст.1281 ЦПК України щодо строку пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців не застосовуються до зобов`язань, забезпечених іпотекою;

-у спірних правовідносин зобов`язання спадкодавця забезпечені іпотекою (п.7.3. кредитного договору);

-суд незаконно відмовив у задоволенні позову та позбавив Банк права на поновлення своїх порушених прав за рахунок майна, одержаного в спадщину.

Письмового відзиву на скаргу до суду не надходило.

Апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, із таких мотивів.

Суд відмовив у задоволенні позову через безпідставність позовних вимог.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції через їх відповідність обставинам справи та правильне застосування нормматеріального права.

Установлено та не заперечується, що 09 липня 2007 р. між Банком і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір MKSWGA00000073 (а.с.12-14). Кредит був забезпечений іпотекою - житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 96,1 кв. м, який належав ОСОБА_1 на праві приватної власності (п.7.3 Договору).

Згідно зі свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла (а.с.22).

30.08.2015 р. Банком було надіслано до Свалявської державної нотаріальної контори претензію кредитора (а.с.26). 30.09.2015 р. Банком було отримано відповідь, що після смерті ОСОБА_1 спадкова справа не заводилася (а.с.22).

11.09.2017 р. Банком було надіслано ОСОБА_1 лист-претензію про сплату заборгованості за померлою ОСОБА_1 , оскільки в силу вимог ст. 1261 ЦК України, ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом після померлої ОСОБА_1 (а.с.28, 29-32).

31 січня 2019 р. ОСОБА_1 було подано заяву про застосування до спірних правовідносин строків позовної давності (а.с.47).

Судом першої інстанції було констатовано, що позивачем було пропущено строки позовної давності для звернення до суду за захистом свого права, проте через необґрунтованість і недоведеність позовних вимог у позові відмовлено саме за цією підставою.

Позиція Банку в апеляційній скарзі зводиться до того, що правила статті 1281 ЦК України щодо строку пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців не застосовуються до зобов`язань, забезпечених іпотекою.

Належить відмітити, що вказана обставина не була підставою позову. Банк не посилався у позовній заяві на те, що кредит був забезпечений іпотекою, а копію договору іпотеки було надано лише в суді апеляційної інстанції.

Із цього приводу колегія суддів зауважує наступне.

Приписи статей 1281 і 1282 ЦК України та статті 23 Закону України «Про іпотеку» регламентують особливості правового регулювання відносин між кредитором і спадкоємцями боржника, зокрема і в зобов`язаннях, забезпечених іпотекою. За змістом цих приписів: 1) у разі переходу права власності на предмет іпотеки у порядку спадкування право іпотеки є чинним для спадкоємця; 2) спадкоємець, до якого перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця; 3) спадкоємець (фізична особа) не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником такий спадкоємець відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки; 4) спадкоємець зобов`язаний повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо йому відомо про борги останнього; 5) кредитор має пред`явити свою вимогу до спадкоємців протягом 6 місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, незалежно від настання строку вимоги, а якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, то не пізніше одного року від настання строку вимоги; 6) наслідком пропуску кредитором вказаних строків звернення з вимогою до спадкоємців є позбавлення кредитора права вимоги.

Стаття 17 Закону України «Про іпотеку» визначає підстави для припинення іпотеки, серед яких немає такої як смерть іпотекодавця, оскільки за змістом частини першої статті 1282 ЦК України та частини першої статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки в порядку спадкування іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, який як спадкоємець набуває статус іпотекодавця. Відтак, іпотека у зв`язку з фактом набуття її предмета у власність спадкоємцями боржника-іпотекодавця не припиняється.

Оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Тобто, стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до кредитних зобов`язань, забезпечених іпотекою.

Поняття "строк пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців" не тотожне поняттю "позовна давність". Так, частина четверта статті 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред`явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті. Тоді як згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відтак, визначені статтею 1281 ЦК України строки пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців і позовна давність є різними строками. Сплив перших має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права. Натомість, сплив позовної давності не виключає наявність у кредитора права вимоги та є підставою для відмови у позові за умови, якщо про застосування позовної давності у суді заявила одна зі сторін.

Відповідно до статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За змістом пункту 1 частини першої статті 593 ЦК України та частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку» право застави (зокрема, іпотека) припиняється у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою.

Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань.

Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, то строки пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Тобто, стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до кредитних зобов`язань, забезпечених іпотекою.

Указане узгоджується із правовою позицією, висловленою у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 р. у цивільній справі № 522/407/15-ц.

Тобто, позиція Банку про те, що стаття 1281 ЦК України щодо строку пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців не застосовуються до зобов`язань, забезпечених іпотекою, не заслуговує на увагу як суперечна нормам матеріального закону та прецедентній практиці ВС.

Приписами матеріального закону встановлено, що в разі переходу права власності на предмет іпотеки у порядку спадкування право іпотеки є чинним для спадкоємця.

Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги (частини друга та третя статті 1281 ЦК України). Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою статті 1281 ЦК України, позбавляється права вимоги (частина четверта вказаної статті).

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.22), претензію кредитора пред`явлено до Свалявської державної нотаріальної контори у серпні 2015 р., тобто через 11 місяців від дня смерті позичальника, а відповідь отримано у вересні 2015 р., тобто через рік від дня смерті позичальника, однак до ОСОБА_1 , який на момент смерті проживав разом із позичальником і вважається таким, що прийняв спадщину, Банк звернувся із претензією у вересні 2017 р., тобто після 3 р. із моменту смерті позичальника та 2 р. із того моменту як Банком було отримано відповідь із Свалявської державної нотаріальної контори, що є підставою для констатації факту пропуску Банком строків, установлених ст. 1281 ЦК України.

Отже, за наслідками розгляду апеляційної скарги та згідно з положеннями ст. 376 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення. 2.Рішення Свалявського районного суду від 14 лютого 2019 року залишити без змін. 3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду. 4.Повне судове рішення складено 18 листопада 2019 р.

Судді: