Єдиний унікальний номер 264/4601/18
Номер провадження 22-ц/804/911/19
Головуючий в 1 інстанції Іванченко А.М.
Доповідач Биліна Т.І.
ПОСТАНОВА

І м е н е м У к р а ї н и

06 березня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Биліни Т.І.,

суддів Мироненко І.П., Мальцевої Є.Є.

за участю секретаря Тулянкіної М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 27 грудня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Харцизький трубний завод» про стягнення заробітної плати,

в с т а н о в и в :

20 серпня 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Харцизький трубний завод» (надалі ПАТ «Харцизький трубний завод») про стягнення заробітної плати.

Позовні вимоги мотивовано тим, що в період з 08 серпня 1989 року по 16 березня 2017 року вона працювала у ПрАТ «Харцизький трубний завод». 16 березня 2017 року була звільнена, згідно наказу № 6585 від 16 березня 2017 року за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України. Проте відповідач при звільненні не виплатив їй заробітну плату з 01 по 16 березня 2017 року, внаслідок чого утворилась заборгованість у загальному розмірі 7748,82 грн., яку позивач просила стягнути з відповідача на її користь та вирішити питання про стягнення судових витрат на правничу допомогу в розмірі 3000 грн.

Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 27 грудня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

З вказаним рішенням суду не погодилася представник ОСОБА_2 - ОСОБА_1, та подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з'ясування обставин, недоведеність обставин, що мають істотне значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду встановленим обставинам та порушення норм матеріального і процесуального права, просила рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що право на оплату праці є конституційним, його захист гарантується статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статтею 116 КЗпП України. Зокрема зазначила, що при постановленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції не звернув увагу на те, що відповідач не був позбавлений можливості надати суду оригінали документів, оскільки згідно Витягу з ЄДРПОУ від 31.05.2016 року офіс відповідача зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1. Зазначила, що сертифікатом від 01 вересня 2014 року № 2721/05-04 Торгово-промислова палата України підтвердила настання форс-мажорних обставин щодо неможливості виконання з боку підприємства зобов'язань по виконанню законодавчих актів України, які стосуються сплати податків та обов'язкових платежів, подання податкової та іншої звітності, однак не стосується виплати заробітної плати. Відповідач подавав усі звіти та сплачував заробітну плату до березня 2017 року. Не надання відповідачем документів про відсутність заборгованості по сплаті заробітної плати, підтверджує її наявність. Невиплата роботодавцем заробітної плати позивачеві за відпрацьований нею час у березні 2017 року до звільнення, є втручанням у визначений майновий інтерес працівника в контексті ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідач скористався правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу в якому зазначив, що документи необхідні для нарахування заробітної плати та всіх інших платежів, що належать до виплати працівникам при звільненні зберігалися в адміністративній будівлі за адресою: м.Харцизьк, вул. Патона, 9 та були втрачені внаслідок форс-мажорних обставин. Подаючи до суду заяву позивач посилається на документи, походження яких невідоме. Матеріали справи не містять об'єктивної довідки про заборгованість відповідача. Позивачем не надано доказів щодо невиплати заробітної плати за відпрацьований час у зазначених ним в позові сумах. Ствердження позивача, що судом було порушено норми матеріального права не відповідає дійсності та не підтверджено матеріалами справи. (а.с….)

У судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача - ОСОБА_3 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив її залишити без задоволення, рішення першої інстанції - залишити без змін.

У судове засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_1 не з'явилися, про дату час та місце розгляду повідомлені належним чином, а саме телефонограмою зареєстрованою в журналі телефонограм апеляційного суду.

Зважаючи на положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а матеріали справи не містять достатньої сукупності належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження того, що при звільненні позивача з ним не було проведено повний розрахунок, неможливо зробити беззаперечний висновок щодо наявності та розміру заборгованості відповідача по заробітній платі перед позивачем, а тому така вимога є недоведеною.

Вказаного висновку суд першої інстанції дійшов на підставі наступного.

15 березня 2017 року виробничі потужності, майно і документацію ПрАТ «Харцизький трубний завод», в м.Харцизьк, було захоплено незаконними збройними формуваннями, про що до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000782 внесено відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.341 КК України.

Сертифікатом (висновком) про настання обставин непереборної сили від 01 вересня 2014 року і Науково-правовим висновком від 23 червня 2017 року, виданими Торгово-промисловою палатою України, засвідчено настання для ПрАТ «Харцизький трубний завод» обставин непереборної сили. З 16 березня 2017 року підприємство втратило доступ до своїх виробничих потужностей та майна, що знаходиться за адресою: Донецька область, м.Харцизьк, вул.Патона, б.9, у тому числі до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, особових справ, посадових інструкцій, табелів обліку робочого часу; примірників звітів, що подавалися до контролюючих органів, комп'ютерної техніки із встановленим програмним забезпеченням трудових відносин з працівниками. У зв'язку з настанням форс-мажорних обставин (акт тероризму на території Донецької області) ПрАТ «Харцизький трубний завод» підлягає звільненню від відповідальності за невиконання зобов'язань, передбачених ст.ст. 47, 116 КЗпП України (а.с.37, 38-51).

Згідно наказу ПрАТ «Харцизький трубний завод» від 23 березня 2017 року № ОД43, виведено з експлуатації та визнано такими, що не є дійсними усі печатки і штампи товариства, окрім печатки Наглядової ради ПрАТ «Харцизький трубний завод» (а.с.56).

Вказані обставини стали підставою для звільнення позивача з 16 березня 2017 року за угодою сторін на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України з посади економіста по праці. (а.с.7-8).

Суд першої інстанції не прийняв до уваги надані позивачем копії розрахункової відомості та довідки від 10.03.2017р. № 2.3-334 про заробітну плату та інші доходи так як вони не були належним чином посвідчені, а оригіналів вказаних документів сторони надати були неспроможні. (а.с.19-20)

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції вважає їх обґрунтованими та такими, що не суперечать положенням закону.

Згідно зі статтею 4 КЗпП України законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум (ст. 116 КЗпП України).

Відповідно до статті 115 КЗпП України, статті 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно з частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

При цьому, сам по собі факт звільнення позивача з ПрАТ «Харцизький трубний завод» не може бути підставою для виплати заробітної плати в березні 2017 року та для задоволення позовних вимог, оскільки відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникові за виконану роботу, а не за факт перебування у трудових відносинах.

Відповідач вказує на неможливість здобуття документів про заборгованість і її виплату працівникам через захоплення підприємства, де акумульована вся документація щодо роботи позивача, що підтверджено Сертифікатом і Науково-правовим висновком Торгово-промислової палати.

Відповідно до постанов Верховної Ради України від 17 березня 2015 року № 254-VIII «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» та № 252-VIII «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування» місто Харцизьк Донецької області визнано тимчасово окупованою територією України.

Факт захоплення підприємства відповідача незаконними збройними формуваннями так званої «ДНР» не заперечується сторонами та підтверджується інформацією ЄРДР, до якого внесено відомості за № 0000782 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 341 КК України за фактом самовільного зайняття 15.03.2017р. виробничих потужностей ПрАТ «Харцизький трубний завод».

Сертифікатом від 01 вересня 2014 року № 2721/05-04 Торгово-промислової палати України засвідчено настання ПрАТ «Харцизький трубний завод» обставин непереборної сили (наявність воєнного конфлікту на території Донецької області та здійснення у зв'язку із цим антитерористичної операції) з 01 серпня 2014 року, що досі тривають. (а.с.37)

Науково-правовим висновком від 23.06.2017р. Торгово-промислової палати України підтверджено унеможливлення виконання зобов'язань ПрАТ «Харцизький трубний завод» перед звільненими 16.03.2017р. працівниками зобов'язань, передбачених ст.ст. 47 і 116 КЗпП України, а саме: 16 березня 2017 року в день звільнення кожному працівникові видати належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок, спричинено впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме: актами тероризму на території Донецької області, у тому числі: місто Харцизьк Донецької області, що є обставинами, які не залежать від волі сторін за трудовим договором, а також мають надзвичайний і невідворотний характер та є підставою для звільнення заявника від відповідальності (а.с. 38-51).

Зібраними доказами в сукупності засвідчено, що через фактичне захоплення з 15 березня 2017 року ПрАТ «Харцизький трубний завод» (дати фактичного захоплення невстановленими озброєними особами виробничих та адміністративно-інформаційних потужностей підприємства) відповідачем втрачено контроль і доступ до трудових книжок працівників; оригіналів наказів, особових справи працівників, посадових інструкцій, табелів обліку робочого часу, примірників звітів, що подавалися до контролюючих органів, комп'ютерної техніки із встановленими програмами забезпечення трудових відносин з працівниками, що унеможливило реалізацію п. 4 наказу ПрАТ «ХТЗ» № 6585 від 16.03.2017р. (а.с. 10)

Доводи апеляційної скарги, що відповідач не був позбавлений можливості надати суду оригінали документів, оскільки згідно Витягу з ЄДРПОУ від 31.05.2016 року офіс відповідача зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 - неспроможні.

З пояснень представника відповідача в судовому засіданні було встановлено, що внаслідок подій які розпочалися в 2014 році, підприємство, розташоване в зоні проведення бойових дій розпочало здійснювати заходи по реєстрації підприємства на безпечній території, проте його функціонування продовжувалося за місцем знаходження виробничих потужностей.

Переведення офісу підприємства 31.05.2016р. на контрольовану територію до міста Маріуполя, само по собі не підтверджує зберігання носіїв інформації і наявності у роботодавця первинної документації, на підставі якої має здійснюватися розрахунок сум заробітної плати, що підлягають до виплати на користь звільненого позивача.

Доводи апеляційної скарги, що відповідач подавав усі звіти та сплачував заробітну плату до березня 2017 року, а в березні припинив і що не надання відповідачем документів про відсутність заборгованості по сплаті заробітної плати, підтверджує її наявність -непереконливі.

Зазначене представником позивача в апеляційній скарзі, свідчить про сумлінне виконання відповідачем своїх обов'язків.

З матеріалів справи, а саме з довідки про заробітну плату та інші доходи від 10.03.2017 року та доданої до неї розрахункової відомості, наданої позивачем в якості підтвердження позовних вимог вбачається, що в березні 2017 року за шифром 143 нараховано оплату простою не з вини працівника за 10 днів в сумі 2098,69грн. Відомості щодо встановлення умов простою та чи виконувалася позивачем у вказані дні робота позивачем не вказано.

Крім того у вказаній відомості зазначена компенсація за невикористану відпустку в сумі 5293,21грн., яка виплачується при звільненні, проте 10.03.2017 року ні адміністрація ні позивач не мала відомостей, що 16.03.2017 року відбудеться захоплення підприємства та буде масове звільнення працівників.

З огляду на вказане колегія суддів дійшла висновку, що факт виконання певної роботи впродовж спірного періоду 01.03.2017р. - 16.03.2017р. не підтверджений будь-якими належними і допустимими доказами в розумінні ч. 6 ст. 95 ЦПК України, а представлена копія (фотокопія або ксерокопія) довідки про заборговану заробітну плату, що не супроводжувалась наданням суду її оригіналу, до того ж датована 10.03.2017р., тобто датою за 6 днів раніше, аніж фактично трапилося звільнення позивача 16.03.2017р., не відповідає вимогам процесуального закону щодо належності, допустимості і достовірності доказів. Тому даний документ, рівно як і не засвідчені копії табелю обліку робочого часу, розрахункового документу, цілком обґрунтовано не були взяті судом до уваги.

Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За ч. 1 ст. 77 ЦПК належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. За ст. 78 ЦПК суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в достатньому обсязі встановив обставини справи за позовними вимогами ОСОБА_2, відповідні їм правовідносини, поясненням та наданим доказам дав належну оцінку.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке не відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд. та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСІІЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції постановлено згідно вимог чинного законодавства та не може бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

У відповідності до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Повний текст постанови виготовлено 11 березня 2019 року.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 27 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Т.І. Биліна

Судді І.П. Мироненко

Є.Є Мальцева