ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 635/9574/18

Провадження № 22-ц/818/4666/19

06 листопада 2019 року

м.Харків

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Овсяннікової А.І.

суддів - Коваленко І.П., Сащенко І.С.

за участю секретаря - Чабан А.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

треті особи: приватний нотаріус Харківського МНО Харитонова Яна Михайлівна, Міськрайонний відділ державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Головного територіального управління юстиції у Харківській області

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 04 липня 2019 року у складі судді Назаренко О.В. по справі №635/9574/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: приватний нотаріус Харківського МНО Харитонова Яна Михайлівна, Міськрайонний відділ державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Головного територіального управління юстиції у Харківській області про визнання договору недійсним та визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: приватний нотаріус Харківського МНО Харитонова Яна Михайлівна, Міськрайонний відділ державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Головного територіального управління юстиції у Харківській області про визнання договору недійсним та визнання права власності.

В обґрунтування позову зазначає, що 26 травня 2009 року він придбав у ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 , сплативши останній 160 000 грн.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 27 березня 2012 року даний договір купівлі продажу квартири визнано недійсним.

В зв`язку з визнанням правочину недійсним він звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів за договором, який був визнаний судом недійсним.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 26 липня 2012 року накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

Заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 19 листопада 2012 року на його користь стягнуто безпідставно набуті кошти у розмірі 160 000 грн. суму інфляційного збільшення у розмірі 32 784,90 грн., 3-х відсотків річних, що складає 13 992 грн.33коп.,а всього 206 777 грн. 23 коп.

На виконання рішення суду видано виконавчий лист, який 19 квітня 2013 року пред`явлено до виконання.

У зв`язку з тривалим невиконанням рішення суду він звернувся з запитом до виконавчої служби та йому повідомлено , що квартира, яка знаходиться під арештом відповідно до ухвали Харківського районного суду продана державним виконавцем. Жодних коштів, що були виручені державним виконавцем від реалізації квартири за виконавчим провадженням йому не перераховувалося.

Як з`ясовано в подальшому 20 березня 2013 року спірну квартиру реалізовано з прилюдних торгів. Квартиру придбав ОСОБА_3 , якому 19 квітня 2013 року приватним нотаріусом ХМНО Ємець І.О. видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно за реєстровим № 877.

Заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 12 жовтня 2015 року визнано недійсними результати проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 ; визнано недійсним складений Харківською філією Приватного підприємства «Спеціалізоване підприємство Юстиції» протокол № 57-02/111/1 за проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна; визнано недійсним складений старшим державним виконавцем ВДВС Харківського РУЮ Харківської області акт від 11 квітня 2013 року про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна; визнано недійсним видане 19 квітня 2013 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ємець І. О. за реєстровим № 877 свідоцтво про право власності ОСОБА_3 на квартиру.

Оскільки протокол торгівельної організації по проведенню прилюдних торгів, а також видані на його підставі акти державного виконавця та нотаріально посвідчене свідоцтво про право власності на квартиру були визнані недійсними за рішенням суду, яке набрало законної сили 22 грудня 2015 року він був впевнений, що в подальшому його порушені права стягувача будуть відновлені, квартира буде повторно виставлена на публічні (електронні торги) і повторно реалізована.

Однак, на протязі майже трьох років майно боржника ОСОБА_2 так і не було повторно реалізовано з публічних (електронних -торгів), а виконавче провадження досі залишається невиконаним навіть частково і триває.

18 грудня 2018 року йому стало відомо, що нерухоме майно ОСОБА_2 не буде продано в межах виконавчого провадження, оскільки 03 червня 2013 року ОСОБА_3 . майже одразу після проведення прилюдних торгів продав квартиру ОСОБА_4

Зазначає, що його охоронюваний законом інтерес полягає в тому, щоб спірна квартира повернулася у власність боржника ОСОБА_2 , оскільки від цього залежить подальша можливість реалізації його прав як стягувача у виконавчому провадженні, який має очікування примусової реалізації майна боржника з електронних торгів в рахунок задоволення грошових вимог кредиторів.

Оскільки отримане ОСОБА_3 свідоцтво про право власності на спірну квартиру від 19 квітня 2013 року судовим рішенням визнано недійсним, він вважається таким, що не набув у власність спірну квартиру у встановленому законом порядку, а тому не мав права відчужувати це майно. Вважає, що квартира має бути повернута ОСОБА_2 для подальшої примусової реалізації цього майна з електронних торгів в рамках відкритих виконавчих проваджень.

Просить визнати недійсним укладений 03 червня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідчений 03 червня 2013 року приватним нотаріусом Харківського МНО Харитоновою Я.М. за реєстровим номером 1080; визнати за ОСОБА_2 право власності на квартиру та витребувати це майно на її користь від ОСОБА_4

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились.

Заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 04 липня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що ОСОБА_1 не був стороною оспорюваного договору купівлі-продажу квартири, не має права власності чи іншого речового права на предмет правочину, а тому оспорюваним договором його права жодним чином не порушені.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Він з об`єктивних, незалежних від нього причин не міг надати копії оспорюваного правочину, оскільки він не є стороною правочину та дана інформація є нотаріальною таємницею, то районний суд безпідставно відмовив у витребуванні відповідних письмових доказів.

Він є заінтересованою особою, яка має право звертатися з позовом про визнання цього правочину недійсним. Його вимоги спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до первісного стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації його прав як стягувача у виконавчого провадженні.

Колегія суддів, вислухав суддю - доповідача, дослідив матеріали справи та обговорив доводи апеляційної скарги вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи 26 травня 2009 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Гаражою Н.П., реєстровий №1670.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 27 березня 2012 року визнано недійсним договір купівлі-продажу від 26 травня 2009 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 даної квартири №12 .

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 19 листопада 2012 року застосовані наслідки недійсності правочину і повернуто сторони у первісний стан, а саме: стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму безпідставно набутих коштів у розмірі 160 000 грн., суму інфляційного збільшення у розмірі 32 784,90 грн., суму 3% річних, що складає 13 922,33 грн., а всього 206 777,23 грн., та судові витрати у розмірі 2175 грн.

20 березня 2013 року Харківською філією ПП «Спеціалізоване підприємство юстиція» проведено прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_2 , переможцем яких став ОСОБА_3 , який 19 квітня 2013 року отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно, посвідчене приватним нотаріусом Харківського міського нотаріальної округу Харківської області Ємець І.О., зареєстрованого в реєстрі №877.

05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19) зроблено висновок, що «недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим».

Усталеним є розуміння переважного права як такого суб`єктивного цивільного право, яке надає його носієві можливість пріоритетно перед іншими особами набути інше або здійснити існуюче суб`єктивне право.

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 зазначає, що рішенням суду з ОСОБА_2 на його користь стягнуто 206 777 грн. 23 коп. Виконавчий лист перебуває на виконанні у ВДВС, однак наразі рішення суду не виконано. У разі повернення спірної квартири у власність ОСОБА_2 майно боржника повторно буде примусово реалізовано з електронних торгів в рахунок задоволення грошових вимог кредиторів, серед яких є він.

Між тим, ОСОБА_1 не є стороною спірного правочину, спірне майно ніколи не перебувало у нього у власності, інші речові права щодо квартири у нього також відсутні.

Наявність виконавчого провадження, у якому ОСОБА_2 є боржником, не є підставою вважати, що оскаржуваним правочином зачіпаються його майнові права та законні інтереси та за рахунок спірного майна підлягає задоволенню саме його вимоги як кредитора.

З матеріалів справи вбачається, що прилюдні торги, які в подальшому визнано недійсними, проведено 20 березня 2013 року, тобто, до відкриття виконавчого провадження на виконання рішення с уду про стягнення коштів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .

Отже, вважати, що спірний правочин порушує права позивача та підлягає визнанню недійсним- не можна.

Відповідно до закріпленого в статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

Тобто, згідно із вимогами зазначених статей та частини третьої статті 10 ЦПК України особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача.

Враховуючи, що ОСОБА_1 не є власником спірного майна суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову про витребування майна.

При цьому ОСОБА_1 просить витребувати його на користь ОСОБА_2 та повторно провести реалізацію цього майна.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують. Рішення ухвалено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права. Підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381-384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 04 липня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15 листопада 2019 року.

Головуючий - А.І. Овсяннікова

Судді: І.П. Коваленко

І.С. Сащенко