Справа № 183/3766/18
№ 2/183/602/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2019 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Сороки О.В.,

секретаря Пономаренко О.О.,

розглянувши, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Перещепинської міської ради, ОСОБА_2, третя особа - приватний нотаріус Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Лила І.А. про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

встановив:

23 червня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Територіальної громади в особі Перещепинської міської ради Новомосковського району, ОСОБА_2, в якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок з надвірними побудовами, що розташований по АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 червня 2018 року по справі було відкрито провадження.

Ухвалою від 14 листопада 2018 року були витребувані докази по справі.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду від 16 січня 2019 року співвідповідачем у справі була залучена ОСОБА_2.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що 14 серпня 2001 року, між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними побудовами, що знаходиться в АДРЕСА_1, та розташований на земельній ділянці площею 1500 кв.м. землі держфонду. Зазначений договір купівлі продажу був посвідчений Новомосковською товарною біржею, реєстраційний номер № 000108, зареєстрований у Новомосковському районному КП БТІ «Інвентаризатор» та записаний в реєстрову книгу за №108 від 22.08.2001 року. Житловий будинок був придбаний ОСОБА_4 за 5000,00 грн. Правочин обома сторонами повністю виконаний, зокрема усі істотні умови договору купівлі-продажу було виконано, покупець ОСОБА_5 передав продавцю ОСОБА_2 обумовлену в договорі суму 5000,00 грн. за купівлю житлового будинку, а продавець, у свою чергу, передала ключі, документи та звільнила продане нею домоволодіння. Будь-яких заперечень чи зауважень ніхто зі сторін правочину не заявив.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_6 помер. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді вищезазначеного житлового будинку. У встановлений законом строк позивач прийняв спадщину після смерті батька, звернувшись до приватного нотаріуса Новомосковського районного нотаріального округу Лилі І.А. з відповідною заявою. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 приватним нотаріусом Лилою І.А. йому було відмовлено, оскільки спадкоємцем представлений договір купівлі-продажу зазначеного житлового будинку посвідчений Новомосковською товарною біржею, що не відповідає вимогам ст. 227 ЦК України.

Між тим, позивач зазначає, що йому лише при оформленні спадщини стало відомо, що укладений договір купівлі-продажу повинен бути нотаріально посвідчений, а в іншому випадку він може бути визнаний недійсним, тому і звернувся до суду з зазначеним позовом.

Представник позивача ОСОБА_7 в судове засідання не з'явилася, надавши суду заяву про розгляд справи у її відсутність, згідно якої позов підтримала.

Представник відповідача - Перещепинської міської ради надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, повідомлена належним чином, причина неявки суду не відома.

Приватний нотаріус Лила І.А. в судове засідання не з'явилася, була належним чином повідомлена про дату, час і місце засідання, причини неявки суду не повідомив, однак його неявка не перешкоджає розгляду справи.

На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Судом по справі встановлені фактичні обставини справи, а саме 14 серпня 2001 року ОСОБА_6 придбав у ОСОБА_2, за 5000,00 грн. житловий будинок А, загальною площею 64,0 кв.м., житловою площею 23,5 кв.м., з надвірними побудовами - сарай літ. Б, Г, Є, З, вхід в погріб лі. В, вбиральня літ. Ж, колодязь літ. к, огорожа № 1-3, розташований на земельній ділянці площею 1500 кв.м. землі держфонду, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Вказаний договір був зареєстрований на Новомосковській товарній біржі за № 000108 та в Новомосковському районному КП БТІ «Інвентаризатор» за реєстровим № 108 та записаний в реєстрову книгу за №108 (а.с.10).

До правовідносин, що виникли між сторонами, суд вважає за необхідне застосувати наступні норми права, а саме.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності 01 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Таким чином, на спірні правовідносини поширюється дія норм ЦК УРСР 1963 року, чинного на час їх виникнення.

Відповідно до ст. 49 Закону України «Про власність», чинного на час виникнення спірних правовідносин, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлене судом.

За змістом ст. ст. 128, 153 ЦК УРСР, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоду по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорі даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін повинно буди досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Так, право укладати договори купівлі-продажу і реєструвати їх на товарній біржі передбачено ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу» №1956-ХІІ від 10 грудня 1991 року згідно ч. 2 якої угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

Міністерство юстиції України за №17-12-44 від 10 квітня 1998 року роз'яснило, що угоди, укладені на біржі не прирівняні до нотаріально посвідчених, а тільки підлягають подальшому нотаріальному посвідченню.

Положеннями ст. 47 ЦК УРСР (в ред. 1963 року) передбачено, що нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу.

Договір купівлі-продажу квартири повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 Кодексу). Договір купівлі-продажу квартири підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

Відповідно з п. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому випадку нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 28 квітня 1978 року, зі змінами № 15 від 15 травня 1998 року «Про судову практику по справам про визнання угод недійсними», з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу. Якщо така угода виконана повністю або частково однією зі сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд, на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною.

Правила державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13 грудня 1995 року, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за № 31, передбачали підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, зареєстрованих біржею.

Відповідно до п. 5 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01 липня 2004 року за № 1952-1 право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна.

Тобто, у період укладання спірного договору купівлі-продажу існував пробіл у чинному законодавстві, тому що, згідно ст. ст. 227, 242 ЦК України (1963 року) договір купівлі-продажу житлових квартир повинен бути нотаріально засвідчений, якщо хоча б одна із сторін є громадянином, а недотримання даної вимоги тягне недійсність договору. Тим часом, у відповідності зі ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу», біржі мають право вчиняти угоди з будь-якими видами нерухомості і такі угоди не підлягають наступному нотаріальному посвідченню.

За загальним правилом, право власності у набувача за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом чи договором (ч. 1 ст. 128 ЦК УРСР), а у відповідності до ст. 153 ЦК УРСР договір вважається укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору. Як убачається з положень укладеного договору купівлі-продажу нерухомого майна, сторони за договором уклали даний договір, здійснили купівлю-продаж належної продавцю на праві власності нерухомого майна. Позивачем у справі усі умови за договором виконані. Згідно з п. 3 вищевказаного договору відчужувана нерухомість продана позивачу за 5000,00 грн., які отримані Продавцем від Покупця до підписання угоди. Доказів того, що сторони заперечували укладений договір, згідно до вимог ст. 237 ЦК України, суду не було надано, тому, суд вважає укладений договір дійсним.

Оскільки покупець повністю виконав умови договору купівлі-продажу, сплатив за придбане майно грошові кошти, фактично володіє об'єктом нерухомості, угода купівлі-продажу не визнавалась недійсною, позивач на підставі ст. ст. 128, 153 ЦК УРСР і ст. 49 ЗУ «Про власність» набув право власності на спірний об'єкт нерухомості і правомірно володіє ним. Передбачених законом підстав для невизнання дійсним неоспореного договору купівлі-продажу спірного будинку в судовому порядку немає.

Таким чином, суд вважає, що сторони домовилися про усі істотні умови договору купівлі-продажу об'єкту нерухомості, виконання договору відбулося.

В той же час, відповідно до вимог ст. 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Суду надане свідоцтво про смерть ОСОБА_4, у відповідності до якого останній помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року (а.с.9).

Після смерті ОСОБА_4 приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Лилою І.А. заведено спадкову справу № 09/2017, у відповідності до якої ОСОБА_1 прийняв спадщину як спадкоємець за законом, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок АДРЕСА_1, йому було відмовлено, оскільки представлений договір купівлі-продажу зазначеного житлового будинку був посвідчений Новомосковською товарною біржею, що не відповідає вимогам ст. 227 ЦК України.

В свою чергу, продавець будинку ОСОБА_2 не оспорювала обставин продажу будинку за біржовою угодою.

У відповідності до ч.1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно зі ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом.

У відповідності до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а спадкоємець, який прийняв спадщину, в розумінні ч.1 ст. 1218 ЦК України, має право вимагати визнання за ним права власності на спадкове майно в судовому порядку.

Аналізуючи викладене, враховуючи визнання позову правонаступником відповідача, суд вважає за можливе визнати договір купівлі-продажу дійсним та визнати за позивачем право власності на вищевказаний житловий будинок в порядку спадкування за законом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12,76,81,89, 200, 263, 265 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Перещепинської міської ради, ОСОБА_2, третя особа - приватний нотаріус Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Лила І.А. про визнання права власності в порядку спадкування за законом,- задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, право власності на житловий будинок «А», загальною площею 64,0 кв.м., житловою площею 23,5 кв.м., з надвірними побудовами - сарай літ. «Б», «Г», «Є», «З», вхід в погріб лі. «В», вбиральня літ. «Ж», колодязь літ. «к», огорожа № 1-3, розташований на земельній ділянці площею 1500 кв.м. землі держфонду, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Сорока О.В.