Постанова

Іменем України

13 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 565/250/16-ц

провадження № 61-34874св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О.,

суддів: Жданової В. С., Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Стрільчука В. А., Тітова М. Ю.

учасники справи:

позивач -ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство «Сбербанк»

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» на рішення Апеляційного суду Рівненської області від 05 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Григоренка М. П., Бондаренко Н. В., Ковальчук Н. М.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст вимог

29 лютого 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» (далі - ПАТ «Сбербанк»), перейменованого у Акціонерне товариство «Сбербанк», і просила з урахуванням уточнень позовних вимог визнати порушення зарахування валютних коштів на поточний рахунок № НОМЕР_4 за договором від 18 березня 2015 року свідомим порушенням приватної власності на валюту ОСОБА_1 , порушенням прав споживача фінансових послуг, порушенням договору 9141175.

Позов мотивований тим, що позивач уклала з АТ «Сбербанк Росії», що перейменований у «Сбербанк», договір 9143175 поточного (мультивалютного) рахунку для отримання коштів за судовим рішенням у справі № 565/1087/14-ц. 02 липня 2015 року позивач подала до відділення банку письмову заяву про зарахування коштів, які надійшли їй у доларах США, долучивши до заяви копії виконавчого листа та судового рішення, повідомила про мету та призначення платежу. 07 липня 2015 року банк зарахував кошти на рахунок позивача, перерахувавши їх у гривню. Позивач не уповноважувала ПАТ «Сбербанк» здійснювати конвертацію своїх валютних коштів у національну валюту України., які були перераховані відділом державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції в м. Києві у доларах США.

Короткий зміст судових рішень

Заочним рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 25 липня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у судовому засіданні отримання відповідачем коштів і зарахування їх на рахунок позивача в сумі 3 971,53 доларів США встановити не вдалось через відсутність у матеріалах справи доказів передачі позивачем до ПАТ «Сбербанк» вищезгаданих коштів. Є незрозумілим той факт, що поклавши 07 липня 2015 року до банку 3 971,53 доларів США позивачка хоче стягнути у 2016 року 23 344,48 доларів США, чому за період з 07 липня 2015 року по 29 лютого 2016 року нараховано з суми 3 971,53 доларів США відсотки у розмірі майже 20 000,00 доларів США.

Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 05 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, заочне рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 25 липня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено, дії ПАТ «Сбербанк» щодо конвертації 07 липня 2015 року з власної ініціативи 23 344,48 доларів США у національну валюту України при їх зарахуванні на поточний рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_2 , які поступили від відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції в м. Києві за меморіальним ордером від 29 травня 2015 року, визнано такими, що порушують права позивача як споживача фінансових послуг, а також порушенням права власності на вищевказані валютні кошти.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що позивач надала суду першої інстанції копію рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 15 березня 2016 року, яким задоволено позов ОСОБА_1 і визнано дії ПАТ «Сбербанк» щодо несвоєчасного зарахування коштів на поточний рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_4 за договором 9141175 від 18 березня 2015 року, що надійшли з відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції в м. Києві, порушенням права приватної власності позивача, а також стягнуто пеню та інфляційні втрати. Зазначеним рішенням суду від 15 березня 2016 року встановлено, що 18 березня 2015 року ОСОБА_1 подала до ПАТ «Сбербанк» заяву та уклала договір № НОМЕР_4 Р на відкриття та обслуговування поточного мультивалютного рахунку, за умовами якого прийняла умови банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «Сбербанк Росії», затверджені правлінням АТ «Сбербанк Росії» 16 січня 2012 року. На виконання виконавчого листа Кузнецовського міського суду Рівненської області про стягнення з ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» на користь ОСОБА_1 23 344,48 доларів США, відділом державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції в м. Києві за меморіальним ордером від 29 травня 2015 року та з використанням засобів телекомунікаційного зв`язку (SWIFT) вказана сума перерахована ПАТ «Сбербанк», яке здійснило зарахування цієї суми на поточний рахунок позивача № НОМЕР_2 07 липня 2015 року шляхом її одночасної конвертації в національну валюту України в розмірі 502 603,69 грн. Відповідачем не надано суду доказів, які б підтверджували правомірність конвертації ним 07 липня 2015 року валютних коштів позивача у національну валюту України, які були переховані відділом державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції в м. Києві за меморіальним ордером від 29 травня 2015 року в розмірі 23 344,48 доларів США, тому ці дії ПАТ «Сбербанк» порушують право приватної власності ОСОБА_1 на цю валюту та її права, як споживача фінансових послуг, у зв`язку із чим заявлений позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У жовтні 2017 року ПАТ «Сбербанк» засобами поштового зв`язку надіслало касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі - ВССУ), в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просило скасувати рішення Апеляційного суду Рівненської області від 05 жовтня 2017 року, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою ВССУ від 31 жовтня 2017 рокувідкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ПАТ «Сбербанк» на рішення Апеляційного суду Рівненської області від 05 жовтня 2017 року.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

04 червня 2018 року справу № 565/250/16-ц і матеріали касаційного провадження ВССУ передано до Верховного Суду.

30 жовтня 2019 року ухвалою Верховного Суду справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що банк правомірно здійснив 07 листопада 2015 року конвертацію суми, яка надійшла позивачу на виконання рішення суду, у розмірі 23 344,48 доларів США, в національну валюту України в розмірі 502 603,69 грн. Рішення апеляційного суду суперечить Постанові Правління Національного банку України (далі - НБУ) від 16 вересня 2013 року № 365 «Про порядок надходження коштів в іноземній валюті на поточні рахунки фізичних осіб в межах України», Постанові Правління НБУ від 10 серпня 2005 року № 281, якою затверджено Положення про порядок та умови торгівлі іноземною валютою.

Апеляційний суд безпідставно застосував пункт 7.12 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валютах, затвердженої Постановою НБУ від 12 листопада 2003 року № 492, і пункти 4.1, 4.5 Положення про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів і змін до деяких нормативно-правових актів НБУ, затвердженого постановою НБУ від 28 липня 2008 року № 216.

Пункти 1-3 Постанови № 365 у редакції від 21 вересня 2013 року діяли з дня оприлюднення в офіційному виданні «Урядовий кур`єр» від 21 жовтня 2013 року № 172 на час проведення спірної операції.

Постанова Правління НБУ від 10 серпня 2005 року № 281 передбачала продаж іноземної валюти, що належить клієнту, за його дорученням, крім тих надходжень в іноземній валюті на користь клієнта, що згідно з нормативно-правовими актами НБУ підлягають продажу в повній сумі (пункт 17 Розділу І).

Станом на 07 липня 2015 року Постанова Правління НБУ № 365 від 16 вересня 2013 року не містила зазначення на недопущення конвертації іноземної валюти у разі перерахування коштів на виконання рішення суду. Тому банк був зобов`язаний здійснити продаж іноземної валюти, що надійшла на рахунок позивача.

Позиції інших учасників

27 листопада 2017 року позивач подала до ВССУ заперечення на касаційну скаргу, в яких просила касаційну скаргу відповідача відхилити.

Заперечення мотивовані тим, що позивач надала банку всі документи, які визначали походження грошових коштів, що надійшли у доларах США позивачу, а саме, що ці кошти були стягнуті за рішенням суду як її вклад у інший банк, і стягнуті з останнього у примусовому порядку державною виконавчою службою. Відповідач міг звернутися до НБУ за роз`ясненням щодо зарахування коштів у валюті, що надійшли на виконання рішення суду, проте цього не зробив. Відповідач, посилаючись на різні редакції постанови НБУ від 16 вересня 2013 року № 365, протиправно стверджує про протиправність рішення апеляційного суду та законність дій банку.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною третьою статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Перевіривши доводи касаційних скарг та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги.

Фактичні обставини, встановлені судами

Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 15 березня 2016 року задоволено позов ОСОБА_1 і визнано дії ПАТ «Сбербанк» щодо несвоєчасного зарахування коштів на поточний рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_4 за договором 9141175 від 18 березня 2015 року, які надійшли з відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції в м. Києві, порушенням права приватної власності позивача, а також стягнуто пеню та інфляційні втрати.

Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 15 березня 2016 року встановлено, що 18 березня 2015 року ОСОБА_1 подала до ПАТ «Сбербанк» заяву та уклала договір № НОМЕР_4 Р на відкриття та обслуговування поточного мультивалютного рахунку, за умовами якого прийняла Умови банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «Сбербанк Росії», затверджені правлінням АТ «Сбербанк Росії» 16 січня 2012 року (з наступними змінами).

На виконання виконавчого листа Кузнецовського міського суду Рівненської області про стягнення з ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» на користь ОСОБА_1 23 344,48 доларів США, відділом державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції в м. Києві за меморіальним ордером від 29 травня 2015 року та з використанням засобів телекомунікаційного зв`язку (SWIFT) вказана сума перерахована ПАТ «Сбербанк», яке здійснило 07 липня 2015 року зарахування цієї суми на поточний рахунок позивача № НОМЕР_2 шляхом її одночасної конвертації в національну валюту України в розмірі 502 603,69 грн.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно зі статями 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 16 ЦК України у редакції, чинній на час зміни позивачем предмету позову, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, встановленим у договорі або законі.

Відповідно до статті 4 Цивільного процесуального кодексу України у редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій (далі - ЦПК України 2004 року), здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки норми Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим нормам, порушені цивільні права або законні інтереси підлягають судовому захисту також у спосіб, не передбачений законом, зокрема, статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення, невизнання або оспорення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18).

Позивач у заяві про зміну предмету позову просила «визнати порушення зарахування валютних коштів на поточний рахунок № НОМЕР_4 по договору 9141175 від 18 березня 2015 року свідомим порушенням приватної власності на валюту ОСОБА_1 , порушенням прав споживача фінансових послуг, порушенням договору 9141175».

Суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної у позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів.

Зазначеним критеріям обраний позивачем спосіб судового захисту не відповідає, оскільки не призводить до відновлення порушеного права, усунення перешкод у здійсненні права або припинення його порушення.

Крім того, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення, підставами позову є обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Позивач визначила предметом позову встановлення факту порушення, що є підставою позову.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд правильно зауважив на тому, що суд першої інстанції не вирішив позовні вимоги у зміненій редакції. Разом з тим, апеляційний суд не дав належної правової оцінки ефективності обраного позивачем способу цивільно-правового захисту, що призвело до постановлення незаконного рішення.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, рішення судів першої і апеляційної інстанції - скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Щодо судових витрат

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки суд приймає нове рішення про відмову у задоволенні позову, беручи до уваги те, що позивач звільнений від сплати судового збору як споживач, понесені Акціонерним товариством «Сбербанк» судові витрати за подання касаційної скарги у розмірі 768,00 грн повинні бути компенсовані за рахунок держави у порядку, встановленому Постановою Кабінету Міністрів України № 590 від 27 квітня 2006 року «Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави».

Керуючись статтями 141, 400, 409, 412 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 25 липня 2017 року та рішення Апеляційного суду Рівненської області від 05 жовтня 2017 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким у позові ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сбербанк» відмовити.

Понесені Акціонерним товариством «Сбербанк» судові витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги у розмірі 768,00 грн компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. О. Кузнєцов
Судді:В. С. Жданова В. М. Ігнатенко В. А. Стрільчук М. Ю. Тітов