Тростянецький районний суд
справа № 147/593/18
номер провадження № 2/147/132/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2019 року Тростянецький районний суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Дудіков А.В.,

при секретарі Івасюк А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Тростянецького районного суду Вінницької області цивільну справу №147/593/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, -

в с т а н о в и в:

У травня 2018р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказує, що перебула із відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який на підставі рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 23.09.2013 року було розірвано. Від даного шлюбу мають дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 Рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 19.09.2013 року з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дочкою повноліття, та було видано виконавчий лист.

На сьогоднішній день ОСОБА_2 працює на ДП ДГ «Олександрівське» та має стабільну заробітну плату. Окрім того зазначила, що в даний час розмір аліментів не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та оскільки неповнолітня донька ОСОБА_4 проживає з позивачем та перебуває на її утриманні, сума аліментів яку сплачує відповідач є недостатньою для забезпечення потреб дитини, тому просила суд винести рішення, яким стягувати з ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки у розмірі 25% від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття.

11.02.2019 р. справу прийнято до свого провадження суддею Дудіковим А.В. та призначено до розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав повністю.

Беручи до уваги те, що особи, які беруть участь у справі, використали надане їм ч.3 ст.211 ЦПК України, право заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, відтак суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому проводить його в даному судовому засіданні за відсутності таких осіб, не здійснюючи фіксування процесу технічними засобами, що узгоджується з приписами ст.247 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного висновку.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

З матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб, який рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 23 вересня 2013 року по справі № 147/1381/13-ц розірвано (а.с. 10).

Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження I-АМ №155033, виданим 24 березня 2010 року (а.с. 6).

19 вересня 2017 року Тростянецький районний суд Вінницької області ухвалив рішення, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 27 серпня 2013 року (8).

Виконавчий лист №147/1418/13-ц було видано 01 жовтня 2013 року (а.с.9).

Згідно з ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

В частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 просила збільшити розмір аліментів, стягнутих за рішенням Тростянецького районного суду від 19.09.2017 року з 1/4 частини всіх видів доходів ОСОБА_2, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до 25 відсотків від усіх видів доходів відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, посилаючись на погіршення її матеріального стану та зміну законодавства щодо мінімального розміру аліментів на одну дитину.

Варто зауважити, що стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів ОСОБА_2С та 25 відсотків від усіх видів його доходів, які просить стягувати позивач, є однаковим розміром.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного.

Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів.

Таким чином, зміна закону, яким встановлюється мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України.

Суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема, частиною другою статті 182 СК України.

Згідно роз'яснень, викладених у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Таким чином, суд не бере до уваги посилання позивача на збільшення прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для зміни розміру аліментів визначеного судовим рішенням, тому в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів слід відмовити.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного.

Відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно із ч. 7 ст. 141 ЦПК України якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову позивача звільненого від сплати судових витрат без задоволення, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Інші судові втрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача, згідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України.

Судом встановлено, що позивач на момент звернення до суду була звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Доказів понесення відповідачем по справі судових витрат суду не надано.

Керуючись ст. 2,4, 76, 81, 247, 259, 264, 268, 272, 293 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається учасниками справи до або через відповідні суди, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: 24333, с. Олександрівка, вул. Миру, 17, Тростянецького району Вінницької області.

Відповідяч ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрований за адресою: 24333, с. Олександрівка, вул. Молодіжна, 24, Тростянецького району Вінницької області.

Повний текст судового рішення складено 11 березня 2019 року.

Суддя: