КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/1209/2019 Доповідач 2 інстанція - Кулішенко Ю.М.
П О С Т А Н О В А

іменем України

06 березня 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді Кулішенка Ю.М.,

суддів Приходька К.П., Олійника В.І.

за участю секретаря: Зубленка Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 20 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення суми завдатку за договором,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що між сторонами укладено договір, за умовами якого в рахунок покупки пошкодженого автомобіля позивач передав відповідачу завдаток в розмірі 16 000 грн. Відповідач не виконав свої зобов'язання та не продав позивачу автомобіль а також відмовляється повернути отриману суму завдатку.

Просив суд стягнути з ОСОБА_4 суму завдатку в розмірі 107 916 грн., 3 % річних в розмірі 11 672, 66 грн. та інфляційні в розмірі 139 848,34 грн..

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 20 квітня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму авансу в розмірі 16 000 грн.

В задоволені решти вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу та просив суд рішення скасувати та ухвалити нове по суті позовних вимог, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. В обґрунтування зазначає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки договору, а саме те що в ньому було зазначено про передачу відповідачу завдатку в розмірі 16000,00 а також наслідки невиконання умов договору. Сторонами укладався не договір купівлі - продажу а договір про передачу ОСОБА_4 завдатку.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції згідно, ст. 357 ЦПК України, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав:

Згідно з ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів чинних на час вчинення окремих процесуальних дій , розгляду і вирішення справи.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції наведеним вимогам відповідає.

Судом встановлено, що 22 грудня 2013 р. між сторонами укладено договір у відповідності до якого, відповідач домовився з позивачем, що останній буде представляти інтереси ОСОБА_4 з питання визначення та розрахунку страхового відшкодування в МТСБУ.

Також договором передбачено, що відповідач після отримання страхового відшкодування від МТСБУ зобов'язується продати свій пошкоджений автомобіль «КІА», д/н НОМЕР_1 позивачу на наступних умовах: загальна сума отриманих відповідачем грошових коштів (страхове відшкодування отримане від МТСБУ плюс сума сплачена позивачем за покупку пошкодженого автомобіля «КІА», д/н НОМЕР_1) повинна дорівнювати 107 000 грн.

В рахунок покупки вказаного пошкодженого автомобіля «КІА», д/н НОМЕР_1 відповідач отримав від позивача гроші в розмірі 16 000 грн., що приблизно є еквівалентом 2 000 дол. США. ( абз. 6 договору).

Договір купівлі-продажу пошкодженого автомобіля між сторонами укладено не було.

Вирішуючи вказаний спір та задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що договір купівлі - продажу автомобіля між сторонами укладено не було, доказів ухилення відповідача від укладання договору суду не надано, передані позивачем грошові кошти суд вважав авансом, який підлягає поверненню у зв'язку із не укладенням договору купівлі-продажу незалежно від того, з чиєї вини він не був укладений.

З вказаним висновком погоджується і колегія суддів, виходячи з наступного:

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів є завдатком, вона вважається авансом.

Однією з функцій завдатку є забезпечення існуючого зобов'язання, яка полягає в тому, що: а) сума завдатку залишається у продавця, якщо порушення зобов'язання, зокрема, відмова від вже укладеного договору, сталося з вини покупця; б) продавець зобов'язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку, якщо порушення зобов'язання, зокрема відмова від вже укладеного договору, сталося з вини продавця (ч. 1 ст. 571 ЦК України).

Визначальний фактор для можливості застосування цієї норми - це зобов'язання. Відсутність зобов'язання виключає й сам засіб його забезпечення, зокрема завдаток.

На стадії переддоговірних відносин (попереднього договору) грошова сума, передана майбутньому кредитору (продавцю) майбутнім боржником (покупцем) у рахунок належних з нього за майбутнім договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання, ще не пов'язана з об'єктом забезпечення.

Гроші, передані майбутнім покупцем потенційному продавцю за усною чи письмовою домовленістю, але до укладення основного договору, ще не є завдатком, вони не виконують забезпечувальної функції, а відтак їх видача не має правових наслідків для продавця.

На відміну від завдатку, аванс є лише способом платежу, який не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що в даному спорі, внаслідок не укладення сторонами договору купівлі - продажу , передана покупцем ОСОБА_3 грошова сума є авансом, який підлягає поверненню останньому.

Одночасно, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що дія ч. 2 ст. 625 ЦК України не поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із поверненням авансу.

Статтею 625 ЦК України регулюються зобов'язальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами. Стягнення авансу - це відповідальність, а не боргове (грошове) зобов'язання, на аванс не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю. Отже, нарахування процентів на суму авансу є фактично подвійною мірою відповідальності.

Колегія суддів дійшла до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 365, 366, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 20 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: