Справа № 161/391/19 Головуючий у 1 інстанції: Пахолюк А. М.
Провадження № 22-ц/802/1040/19 Категорія: 29 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л.В.,

суддів - Федонюк С.Ю., Киці С.І.,

з участю секретаря Лимаря Р.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Яренчук К.В.,

представника третьої особи ОСОБА_2 В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Управління Державної казначейської служби у м.Луцьку Волинської області, третя особа Луцьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Волинської області про відшкодування шкоди за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 вересня 2019 року

В С Т А Н О В И В:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд із даним позовом, обгрунтовуючи його тим, що перебуває на обліку у Луцькому об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Волинської області з 07.11.2001 року та отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року №1789-ХІІ. Зазначає, що рішенням Конституційного Суду України від 27 лютого 2018 року №1-р/2018 визнано незаконним положення Податкового кодексу України в частині оподаткування пенсій. А тому, у період з 01 січня 2015 року по 27 лютого 2018 року з його пенсії неправомірно, на його думку, відрахували 35402,72 грн. пенсії в якості податку.

На підставі наведеного, та ст.ст. 1166, 1173, 1175 ЦК України просить суд стягнути з Державного бюджету України 35402,72 грн. майнової шкоди, завданої законом, що визнаний неконституційним.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 вересня 2019 року закрито провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Управління Державної казначейської служби у м. Луцьку Волинської області, третя особа- Луцьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Волинської області, про відшкодування шкоди.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 покликаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального права просить ухвалу суду скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач Управління Державної казначейської служби у м. Луцьку Волинської області просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а оскаржувану ухвалу залишити без змін, як постановлену з дотриманням норм процесуального та матеріального права, оскільки спір стосується виплати пенсії за вислугу років, право на яку позивач набув саме у зв`язку із виконанням ним професійних обов`язків на посаді прокурора та припиненням виконання цих обов`язків.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про закриття провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що спір, який виник між сторонами у справі, стосується виплати пенсійного забезпечення за вислугу років, право на яке у позивача виникло у зв`язку із виконанням ним професійних обов`язків на посаді прокурора та припиненням виконання цих обов`язків та оскільки, спірні правовідносини між позивачем і відповідачами виникли щодо неправомірних дій через утримання з пенсії позивача, то цей спір є публічно- правовим і має розглядатися за правилами адміністративного судочинства

Такі висновки суду першої інстанції є правильними ґрунтуються на дійсних обставинах справи та відповідних нормах процесуального закону, а тому з ними повністю погоджується і колегія суддів.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку у Луцькому об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Волинської області з 07.11.2001 року та отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року №1789-ХІІ (а.с. 8).

Як вбачається з протоколу розрахунку податку на доходи фізичних осіб та військового збору № 3860 від 20.03.2018 року, який виданий Луцьким об`єднаним управління Пенсійного фонду України Волинської області, за період з 01 січня 2015 року по 27 лютого 2018 року з його пенсії відрахували 35402,72 грн., у тому числі: податок на доходи фізичних осіб 32400,11 грн., військовий збір 3002,61 грн. (а.с.9-10).

Відповідно до абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин), до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), встановленого на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати.

Рішенням Конституційного Суду України від 27 лютого 2018 року № 1-р/2018 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, яким передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), встановленого на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою та третьою цієї статті (ст. 23 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Тобто в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових відносин.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності.

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

У п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України закріплено, що публічною службою є діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Законодавець урегулював питання, пов`язані з прийняттям (обранням, призначенням) громадян на публічну службу, її проходженням та звільненням з публічної служби (припиненням), спеціальними нормативно-правовими актами.

У справі, що розглядається, таким спеціальним нормативно-правовим актом є Закон України «Про прокуратуру».

Правовий статус працівників прокуратури, які мають право на пенсійне забезпечення врегульовано Розділом IX Закону України "Про прокуратуру" - "Соціальне та матеріально - побутове забезпечення прокурора та інших працівників органів прокуратури".

Цим розділом Закону передбачено право прокурора на пенсійне забезпечення за вислугою років, яке призначається, перераховується і виплачується уповноваженими на це державними органами, а саме органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

У справі, що розглядається, предметом спору є стягнення коштів у вигляді неотриманої частини пенсії, яка призначене позивачу відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" та мала бути виплачена без утримань податку на доходи фізичних осіб та військового збору.

У позовній заяві, позивач ОСОБА_1 . керуючись ст.ст. 22, 1166, 1173, 1175 Цивільного кодексу України вказує, що внаслідок прийняття Верховною Радою України неконституційного закону йому завдані реальні матеріальні збитки.

Отже, даний спір стосується виплати пенсійного забезпечення за вислугу років, право на яке у позивача виникло у зв`язку із виконанням ним професійних обов`язків на посаді прокурора та припиненням виконання цих обов`язків.

З огляду на вказане можна зробити висновок, що спір виник після звільнення публічного службовця з посади, однак пов`язаний з вирішенням питань, які стосуються його діяльності на публічній службі, такий спір має розглядатися за правилами адміністративного судочинства, незважаючи на те, що спірні правовідносини фактично виникли після припинення публічної служби.

Зазначене узгоджується з висновками викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 757/70264/17-ц (провадження № 14-360цс18) та у постанові від 05 червня 2019 року у справі № 686/23445/17 (провадження № 14-162 цс19), а також у постанові Верховного суд у складі колегіїї суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 вересня 2019 року у справі № 127/26097/18 (провадження № 61-4865 св 19).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Закриття провадження - це форма закінчення розгляду цивільної справи без винесення судового рішення у зв`язку із виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

З огляду на викладене, оскільки, спірні правовідносини між позивачем і відповідачами виникли щодо неправомірних дій через утримання з пенсії позивача, то цей спір є публічно - правовим і має розглядатися за правилами адміністративного судочинства, а тому місцевий суд прийшов до правильного висновку, що провадження в даній справі необхідно закрити.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 липня 1950 року (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У справі «Занд проти Австрії» (заява N 7360/76, доповідь Європейської комісії з прав людини від 12 жовтня 1978 року) висловлено думку, що термін «суд, встановлений законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з [...] питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів [...]».

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не містять підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду, а є власним суб`єктивним тлумаченням норм права та обставин справи, яким суд дав відповідну правову оцінку.

Порушень норм процесуального права, які давали б підстави для скасування ухвали суду, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що викладені в ухвалі висновки суду відповідають обставинам справи та зібраним доказам.

Ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального права, підстави для її зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 вересня 2019 року в даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді