Справа № 515/1002/18
Провадження № 2/515/166/19
Татарбунарський районний суд Одеської області
14 березня 2019 року м.Татарбунари
Татарбунарський районний суд Одеської області у складі:
головуючого - судді Семенюк Л.А.
за участю секретаря Унгурян Т.В.
позивача ОСОБА_1
представника позивача - адвоката Давиденка К.В.
відповідачки ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Татарбунари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення права користування житлом,
02 липня 2018 року представник позивача адвокат Давиденко К.В., який діє в інтересах позивача ОСОБА_1, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просить усунути позивачу перешкоди у здійсненні права власності житловим приміщенням (квартирою) НОМЕР_1, яка розташована по АДРЕСА_1, шляхом позбавлення відповідача права користування житлом, посилаючись на слідуючі обставини.
Позивач є власником квартири НОМЕР_1, розташованої по АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу, зареєстрованим в реєстрі за №1531 від 17 жовтня 2017 року.
Зазаначений договір купівлі-продажу був укладений між позивачем та відповідачкою ОСОБА_3, яка пообіцяла покупцю знятись з реєстрації у вказаній квартирі, але після укладення договору зникла в невідомому напрямку. Ще за пів року до укладення договору купівлі-продажу квартири, відповідачка не мешкає в даному житлі, однак знятись добровільно з реєстрації - не бажає.
Реєстрація останньої в квартирі позивача порушує його право розпорядження власністю, тому він звернувся з вказаним позовом до суду, посилаючись на ряд нормативних актів щодо захисту свого майнового права та інтересу.
Під час розгляду справи судом було вчинено наступні процесуальні дії.
Ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області від 18 липня 2018 року було прийнято справу до розгляду та відкрито провадження.
Представник позивача адвокат Давиденко К.В. в судове засідання не з'явився, але надав заяву з проханням справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив, у разі відсутності відповідача, ухвалити рішення при заочному розгляді справи (а.с.16 ).
Оскільки не має відомостей про причину неявки відповідача, на підставі ч.4 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у її відсутність та ухвалити по справі заочне рішення згідно наявних доказів, на що представник позивача згоден, про що постановлено ухвалу суду.
Згідно з частиною 3 статті 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У такому разі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами частини 2 статті 247 ЦПК України, не здійснюється.
За загальним правилом (частина 1 статті 13 ЦПК України), суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких, відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Дослідивши матеріали справи, суд вбачає правові підстави для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.
Як вбачається з копії договору купівлі-продажу квартири серії НМТ №747047, зареєстрованого у приватного нотаріуса Монастирліу О.П. під №1531 від 17.10.2017 року (а.с.4-5), ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_3 квартиру НОМЕР_1, розташовану по АДРЕСА_1.
Із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за НОМЕР_2 від 17.10.2017 року (а.с.6) вбачається, що ОСОБА_1, є власником квартири НОМЕР_1, розташованої по АДРЕСА_1, яка належить йому на праві приватної власності, згідно договору купівлі-продажу серії НМТ №747047.
Із довідки за №1274 виданої виконавчим комітетом Татарбунарської міської ради Одеської області (а.с.7) слідує, що станом на 01.06.2018 року ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1.
Згідно ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Конституція України у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло.
Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.
Статтею 29 ЦК України встановлено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.
Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
За змістом ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» №1382-ІV від 11.12.2003 року зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення прав власності та житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою), свідоцтва про смерть тощо.
Відповідно до п.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав та основних свобод людини, ратифікованої Україною 11 вересня 1997 року, яка, відповідно до ст.9 Конституції України, є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.
Згідно п.1 ст.8 вказаної Конвенції, кожній особі, окрім інших прав, гарантовано право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.
Пункт 2 ст.8 цієї Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п.1 цієї статті, є виправданим.
Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров'я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб.
Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п.2 ст.8 Конвенції.
Судом з достовірністю встановлено, що позивач є власником житлового приміщення (квартири) НОМЕР_1 по АДРЕСА_1, згідно договору купівлі-продажу (а.с.4-5) та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за НОМЕР_2 від 17.10.2017 року (а.с.6). Відповідачка ОСОБА_3, яка є колишнім власником житла, тривалий час в квартирі не мешкає, але добровільно знятись з реєстрації не бажає, чим створює позивачу перешкоди у праві користування своєю власністю, незважаючи на те, що втратила право користування вказаним житлом.
Встановлені судом обставини та аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дають підстави зробити висновок, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та разпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом позбавлення відповідача (який відсутній за місцем реєстрації понад один рік) права користування житлом та зняття його з реєстрації місця проживання.
За встановлених обставин, які підтверджуються дослідженими судом належними та допустимими доказами, які є достатніми та узгоджуються між собою, суд вважає, що право власника має бути захищено судом. Судом враховується, що не проживання відповідача за місцем реєстрації без поважних причин понад один рік, дає підстави для задоволення вимог позивача про усунення йому перешкод у праві користування житлом шляхом позбавлення відповідача права користування житлом, що надасть можливість позивачу ОСОБА_1 розпоряджатися та користуватися своєю квартирою на власний розсуд. Рішення суду про визнання особи втратившою право користування житлом, відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», є підставою для зняття цієї особи з реєстраційного обліку.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст.16, 319, 391, ч.2 ст.405 ЦК України, ст.ст. 13, 77-81, 133, 141, 247, 263, 265, 280-282 ЦПК України, ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» №1382-ІV від 11.12.2003 року, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення права користування житлом - задовольнити.
Усунути перешкоди ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 /паспорт серії НОМЕР_3 виданий Татарбунарським РС ГУДМС України в Одеській області 21.08.2015 року, ідентифікаціний номер - НОМЕР_4/, у праві користування житлом, шляхом позбавлення ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, права користування житловим приміщенням (квартирою) НОМЕР_1, розташованою по АДРЕСА_1.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Л.А.Семенюк