Справа № 466/9433/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2019 року м Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

у складі: головуючого судді Невойта П.С.,

секретаря с/з ОСОБА_1,

справа № 466/9221/18

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

за участю позивача ОСОБА_4,

у с т а н о в и в:

27.11.2018 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернулася з позовною заявою до ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: м. Львів, вул. Алчевської Х., 14.

Позов заявлено з підстав порушення житлових прав та з метою захисту порушених прав в судовому порядку, оскільки таке право оспорюється та не визнається іншою особою.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що ОСОБА_2 є власником будинку 14 за адресою: м. Львів, вул. Алчевської Х. на підставі договору дарування від 23.07.2015 року. До цього будинок належав на праві власності її мамі ОСОБА_5. На даний час у квартирі зареєстровані у тому числі і відповідач ОСОБА_3, який є братом позивача. З 1987 року ОСОБА_3 після одруження у будинку не проживає, але до 2015 року періодично приходив до мами, яка проживала у ньому. Після смерті мами він жодного разу не приходив до них, особистих речей у будинку немає, на утримання будинку коштів не надає. Відповідач не оплачує житлово-комунальні послуги, їй складно оформити субсидію, то за таких обставин звернулася до суду.

Ухвалою від 28.11.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного провадження.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_2 позовні вимоги підтримала повністю, покликаючись на мотиви викладені в позові та просила позов задовольнити.

Відповідач у судове засідання повторно не прибув, хоча належним чином повідомлявся про час та дату судового засідання, у тому числі через оголошення на сайті судової влади, причини не прибуття суду не повідомив, відзиву на позовну заяву відповідачем подано не було, а тому за згодою позивача, на підставі ст.280, 281 ЦПК України суд проводить заочний розгляд справи.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_6 дав показання про те, що він проживає по сусідству на вул.М.Вовчка та знає сімю ОСОБА_2, її дітей: сина ОСОБА_7, племінницю ОСОБА_8, чоловіка, а також бабцю знав, яка померла років 2 тому. Він періодично бував у них на подвірї. Відповідача ОСОБА_3 він не бачив у них більш як 10 років. Він дійсно підписував акт про його не проживання за адресою вул.ОСОБА_814.

Свідок ОСОБА_9 будучи у судовому засіданні дав показання про те, що він проживає у буд.14 на вул. ОСОБА_8 разом з донькою позивача більше як 10 років. Відповідач ОСОБА_3 останніх 3 роки за місцем реєстрації не приходив жодного разу, останній раз був на похоронах мами. Його речей у будинку немає, утриманням будинку не цікавиться.

Будучи у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 дав показання про те, що він більше 15 років проживає у будинку. Відповідач ОСОБА_3 приходив до них не дуже часто у той час як ще жив його батько. Після смерті матері, останні три роки жодного разу не відвідував житло, не цікавиться ним та не надає коштів на утримання.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши подані докази, показання свідків, зясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав та мотивів.

У судовому засіданні встановлено, що власником будинку 14 за адресою: м.Львів, вул. Алчевської Х. на підставі договору дарування від 23.07.2015 року та посвідченого ОСОБА_11 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу є позивач ОСОБА_2 (а.с.5-8).

У відповідності до п.2 Договору будинок належав на праві власності її мамі ОСОБА_5 на підставі Договору купівлі-продажу від 30.08.1961 року.

На час розгляду позову у будинку зареєстровані позивач ОСОБА_2 та інші 5-о членів сімї, а також відповідач ОСОБА_3 з 16.06.1986 року, що вбачається з довідки ЛКП «Варшавське 407» від 12.11.2018 року №5560 (а.с.11).

Як вбачається з долученого до матеріалів справи актів ЛКП «Варшавське 407» від 10.01.2018 року, від 01.11.2018р., від 21.01.2019р. ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, який зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3 у будинку не проживає /а.с.9,10,31/.

З показань у судовому засіданні свідків ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_12 вбачається, що відповідач ОСОБА_3 за місцем реєстрації не проживає більше як 3 роки і до того тільки періодично відвідував батьків, але також не проживав у будинку.

Відповідач не оплачує житлово-комунальні послуги та не надає кошти на утримання будинку.

Згідно ст. 319 ч.1 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У відповідності до ст. 321 ч.1 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 9 ч.4 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Стаття 391 ЦК України зазначає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 7 ч.1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі в тому числі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, оскільки в судовому засіданні доведено, що відповідач ОСОБА_3 не є власником та не проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 Х., 14.

З 2015 року не надає коштів на утримання даної квартири, а тому в силу формальної реєстрації відповідача у будинку, який належить на праві приватної власності позивачу, відповідач порушує право останнього на володіння, користування та розпорядження належним йому майном, а тому суд приходить до висновку що слід визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування житловим приміщеннями за адресою м.Львів, вул.Алчевської Х.,14 (вл.).

Керуючись ст.ст. 3, 12, 13, 77, 81, 141, 259, 263-266, 268, 280-281 ЦПК України, суд,

ухвалив:

позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням за адресою: м. Львів, вул. Алчевської Х.,14.

Позивач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, зареєстрована та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5 Х., 14.

Відповідач: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 Х., 14.

Заочне рішення може бути переглянуте Шевченківським районним судом м.Львова, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення складений 05.02.2019 року.

Суддя ОСОБА_13