Справа № 500/6077/19
Провадження № 2/500/2949/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2019 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді Пащенко Т.П.,

за участю секретаря - Топтигіної О.М.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в загальному порядку в залі суду в місті Ізмаїлі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права спільної сумісної власності та визнання права власності на нерухоме майно,-

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовними вимогами до ОСОБА_2 , в якому просить припинити за ОСОБА_2 право спільної сумісної власності на 1/3 частку у квартирі АДРЕСА_1 , та визнати за позивачем право власності на 1/3 частку вказаної квартири. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що згідно свідоцтва про право власності на житло № 1072 від 28.09.1998 року квартира АДРЕСА_1 належить позивачу, відповідачу ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 на праві спільної власності в рівних частках, тобто по 1/3 частці кожному. Вказана квартира складається із трьох житлових кімнат загальною площею 42,0 кв.м., дійсна вартість якої складає 227 665 грн., відповідно 1/3 частка - 75 888 грн. Відповідач ОСОБА_2 є рідним батьком позивача, відповідачка ОСОБА_3 - його матір`ю. Шлюб між відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірваний 03.07.2007 року, сумісне проживання припинено з 2007 року, батько на даний час мешкає в м.Хабаровськ, Російська Федерація. На теперішній час в квартирі мешкають позивач та його мати ОСОБА_3 , вони сплачують усі рахунки з комунальних послуг, здійснюють поточний ремонт та поліпшення умов проживання у квартирі за свої кошти. Відповідач не приймає участі в здійсненні ремонту, обслуговування та утримання квартири. При цьому, він не має ніяких матеріальних претензій по своїй частці у квартирі та надав доручення від 13.10.2015 року на право розпоряджання його часткою у квартирі та представництво його інтересів по цьому питанню на ім`я ОСОБА_3 . З урахуванням незначної частки відповідача у спільному майні, неможливості виділу в натурі його частки, квартира є неподільною річчю, відсутності відповідача за місцем розташування квартири на протязі більш, ніж 10 років, неможливості сумісного проживання та користування квартирою, позивач вважає, що можливо припинити право власності відповідача на 1/3 частку квартири, належну йому. При цьому таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, так як він забезпечений іншим житлом у м.Хабаровськ, Російська Федерація. Крім того, відповідач згоден передати позивачеві свою частку у квартирі безкоштовно, з чим також згодна відповідачка ОСОБА_3 .

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представник позивача надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та наполягала на їх задоволенні, просила розглядати справу у її відсутність.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Його представник ОСОБА_3 надала суду заяву, в якій вказала, що ОСОБА_2 не заперечує щодо передання частки квартири, належної йому, його сину та позивачу по справі ОСОБА_1 , не заперечує щодо того, щоб було припинено його право власності у вказаному спільному майні (а.с.34). Вказала, що ОСОБА_2 проживає та працює в Росії, забезпечений житлом, претензій на квартиру АДРЕСА_1 не має. Також, 04.11.2019 року від ОСОБА_1 до суду надійшла заява, в якій він вказав, що позов визнає, не заперечує щодо задоволення позовних вимог, передає 1/3 частини квартири безоплатно.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно до ч.1 ст.5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло № 1072 від 28.09.1998 року власниками квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на праві спільної власності в рівних частках кожній (а.с.18).

За висновком звіту про визначення ринкової вартості квартири АДРЕСА_1 визначено, що ринкова вартість становить 227 665 грн.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі та 03.07.2007 року шлюб був розірваний, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області 03.07.2007 року.

ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданим відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Ізмаїльської міської Ради народних депутатів в Одеській області 13.10.1994 року (а.с.10).

Статтею 355 Цивільного кодексу України визначено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності. Майно може належати особам на праві спільної часткової власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Згідно із ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно із ч.1 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим, 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Обов`язковими умовами для припинення права особи на частку в майні є наявність хоча б однієї з умов, визначених п.п.1-3 частини 1 статті 365 ЦК України та умови, вказаної в п.4 частини 1 цієї статті.

Судом встановлено, що частка відповідача ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1 становить 1/3, спільне володіння і користування майном є неможливим, оскільки сторони не проживають разом, спільного господарства не здійснюють. Відповідач ОСОБА_2 не мешкає за вказаною адресою, квартиру не утримує, комунальні платежі не сплачує, що у відповідності до ст.81 ЦПК України є обставинами, що підлягаючими доказуванню.

Отже, судом встановлено, що припинення права власності не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача ОСОБА_2 оскільки, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, він повністю визнав та визнав позовні вимоги.

У відповідності зі ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного правау разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності до роз`яснень п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.ст.12, 13, 78, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Враховуючи викладене, а також те, що відповідач позов визнав у повному обсязі, і обставини, визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ч.1 ст.81 ЦПК України, оцінюючи наявні в матеріалах справи зазначені вище докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення пред`явленого позову.

Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 16, 76, 206, 258, 259, 263-265, 273, 280-282, 284, 351, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , до ОСОБА_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , про припинення права спільної сумісної власності та визнання права власності на нерухоме майно - задовольнити.

Припинити право власності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - « НОМЕР_4 », на 1/3 частку у спільній сумісній власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_5 , виданий Приморським РВ у м.Одесі ГУДМС України в Одеській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків - « НОМЕР_6 », право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 , яка раніше належала ОСОБА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: Т.П.Пащенко