Постанова

Іменем України

18 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 558/360/16-ц

провадження № 61-25202св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Черняк Ю. В. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Лідовця Р. А.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Демидівського районного суду Рівненської області від 17 серпня 2017 року у складі судді Олексюк А. О. та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 18 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Гордійчук С. О., Боймиструка С. В., Ковальчук Н. М., у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 02 лютого 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір № ROXRRX14720153, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 1 473 грн 58 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Унаслідок невиконання взятих за договором зобов`язань у ОСОБА_1 виникла заборгованість, яка станом на 29 липня 2016 року становить 13 024 грн 05 коп. і складається із: заборгованості за відсотками у розмірі 1 848 грн 30 коп.; заборгованості за комісією за користування кредитом у розмірі 484 грн 11 коп.; пені за несвоєчасне виконання зобов`язання за договором у розмірі 9 595 грн 26 коп.; штрафу у розмірі 500 грн та процентної складової у розмірі 596 грн 38 коп.

Ураховуючи викладене, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором у розмірі 13 024 грн 05 коп. та судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Демидівського районного суду Рівненської області від 17 серпня 2017 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 договір від 02 лютого 2007 року № ROXRRX14720153 не підписувала, на підтвердження чого в матеріалах цієї цивільної справи міститься висновок експерта Рівненського Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 30 березня 2017 року № 1.1-23/17, грошових коштів за ним не отримувала. Тому кредитний договір від 02 лютого 2007 року № ROXRRX14720153 не можна вважати укладеним у відповідності до вимог частини другої статті 207 ЦК України і таким, що порушує правові наслідки саме для ОСОБА_1 .

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 18 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилено, рішення Демидівського районного суду Рівненської області від 17 серпня 2017 року залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції постановив, що відповідно до висновку експерта Рівненського Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 30 березня 2017 року № 1.1-23/17 підписи від імені ОСОБА_1 в графах «підпис» в заяві позичальника від 02 лютого 2007 року № ROXRRX14720153 виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою. Таким чином, ПАТ КБ «ПриватБанк» не було надано суду належних та допустимих доказів відповідно до вимог статті 60 ЦПК України 2004 року на підтвердження своїх позовних вимог і на спростування висновків, зроблених експертом.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, просило скасувати рішення Демидівського районного суду Рівненської області від 17 серпня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 18 жовтня 2017 року і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають критеріям законності та обґрунтованості. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, ОСОБА_1 підтвердила отримання коштів, оскільки здійснювала погашення заборгованості до травня 2008 року.

Відповідно до вимог частини шостої статті 147 ЦПК України 2004 року висновок експерта для суду не є обов`язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 цього Кодексу.

Згідно із статтею 212 ЦПК України 2004 року суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оскільки питання щодо підписання ОСОБА_1 кредитного договору не відноситься до предмету заявленого позову, а нею позов про визнання договору недійсним не заявлявся, то і висновок почеркознавчої експертизи не має правового значення у цій справі.

Крім того, при проведенні судової почеркознавчої-експертизи без дослідження умовно-вільних зразків підпису ОСОБА_1 було порушено Науково-методичні рекомендації з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджені наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5.

Короткий зміст позиції інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_1 зазначила, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не було надано суду будь-яких доказів на спростування висновку експерта, а посилання банку на те, що на рахунку, відкритому банком за цим договором, відбувся рух коштів, не може бути доказом тих обставин, що цей рух коштів відбувався завдяки ОСОБА_1 , оскільки доказів погашення заборгованості особисто нею ПАТ КБ «ПриватБанк» суду не було надано.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення Демидівського районного суду Рівненської області від 17 серпня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 18 жовтня 2017 року і витребувано із Демидівського районного суду Рівненської області цивільну справу № 558/360/16-ц.

У травні 2018 року цивільну справу № 558/360/16-ц передано до Верховного Суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві Черняк Ю. В.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно із статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги їх висновків не спростовують.

Фактичні обставини справи

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що в матеріалах цієї цивільної справи міститься договір від 02 лютого 2007 року № ROXRRX14720153, підписаний між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 . Відповідно до умов договору остання отримала кредит у розмірі 1 473 грн 58 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Однак, відповідно до висновку експерта Рівненського Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 30 березня 2017 року № 1.1-23/17 експертом зроблено категоричний висновок про те, що підписи від імені ОСОБА_1 в графах «підпис» у заяві позичальника від 02 лютого 2007 року № ROXRRX14720153 виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, і норми застосованого права

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво-чи багатосторонніми (договори) (частини перша, друга статті 202 ЦК України).

Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Частиною другою статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім вимог, встановлених статтею 61 цього Кодексу (частина перша статті 60 ЦПК України 2004 року).

На підтвердження своїх заперечень проти позову за клопотанням відповідача у справі проведено судово-почеркознавчу експертизу.

Відповідно до висновку експерта Рівненського Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 30 березня 2017 року № 1.1-23/17 заява позичальника від 02 лютого 2007 року № ROXRRX14720153 підписана не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Позивачем не надано будь-яких доказів, які б могли спростувати висновки, зроблені експертом. Клопотань про призначення додаткової чи повторної судово-почеркознавчої експертизи позивач не заявляв.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суди попередніх інстанцій дослідили всі наявні у справі докази у їх сукупності та співставленні, надали їм належну оцінку, правильно визначили характер спірних правовідносин і норми права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин, і дійшли обґрунтованого висновку, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не було надано належних та допустимих доказів на обґрунтування позовних вимог.

Доводи позивача, викладені в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій, їм дана належна правова оцінка, тому колегія суддів їх відхиляє як необґрунтовані.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Оскільки касаційна скарга залишається без задоволення, то в такому разі розподіл судових витрат не проводиться відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Демидівського районного суду Рівненської області від 17 серпня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 18 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Ю. В. Черняк

І. А. Воробйова

Р. А. Лідовець