Провадження № 2/760/1747/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2019 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Букіної О.М.

при секретарі - Кривулько С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт» до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу,-

В С Т А Н О В И В :

21.10.2016 позивач звернувся з позовом до відповідача та просив суд стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 11724,75 грн. та судовий збір в розмірі 1450,00 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що 23.01.2015 між ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» та Ayyubov Aris було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до якого позивачем застраховано цивільно-правову відповідальність страхувальника пов'язану з єксплуатацією автомобіля Mersedes державний номер НОМЕР_3.

20.12.2015 сталася дорожно-транспортна пригода за участтю автомолбіля Mersedes державний номер НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3

Згідно постанови Печерського районного суду м. Києва від 19.01.2016, винним у скоєнні ДТП, що сталася 20.12.2015, було визнано ОСОБА_1.

27.01.2016 позивачем було отримано заяву на виплату страхового відшкодування від ПрАТ «СК «Уніка».

Відповідно до звіту №53838 ТОВ «ЮНІВЕРСАЛ АСІСТАНС-Україна» від 13.01.2016, зробленому на замовлення позивача, було проведено автотоварознавче дослідження, згідно якого вартість матеріального збитку, завданого в наслідок ДТП власнику автомобіля НОМЕР_1 становить 14769,73 грн.

В порушення вимоги, встановленої п. 33.1.4. ст. 33 ЗУ «Про обов'язкове страхуванння цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідач письмово не повідомив страховика про настання дорожньо-транспортної пригоди. Тому, виходячи з положень п.п. «г», п. 38.1.1. ст. 38 ЗУ «Про обов'язкове страхуванння цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивач має право подати регресний позов.

Позивачем відповідно до платіжного доручення №663 від 10.06.2016 страхове відшкодування було сплачене відповідно до умов полісу№ АС/9062215 в розмірі 11724,75 грн.

З огляду на викладене, позивач просив задовольнити позов.

25.10.2016 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М.

25.10.2016 судом направлені запити до відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в м. Києві.

18.11.2016 до суду надійшла інформація про зареєстроване місце проживання відповідача.

Ухвалою суду від 18.11.2016 у справі відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позивач подав до суду клопотання з проханням задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, винести рішення без участі представника позивача, за наявними у справі матеріалами.

13.02.2017 відповідачем були подані письмові заперечення на позовну заяву. З поданих заперечень вбачається, що відповідач просить відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що вони безпідставні і незаконні. Зазаначає, що правовідносини, які є предметом спору, неодноразово розглядалися судами і узагальнююча практику правова позиція була відображена в постанові Верховного суду України від 16.09.2015 у справі № 6-284цс15, а також знайшла своє застосування в ухвалі Вищого спеціалізованного суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.04.2016 у справі № 6-5473ск16. На підставі вищевказаного, відповідач просив відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Як вбачається з матеріалів справи, представник позивача підтримавши позов, просив справу слухати у його відсутність.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином. В своїх запереченнях просив суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

Суд, вислухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, приходить до наступного висновку.

Згідно ст. 1 Закону України «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Судом встановлено, що 20.12.2015 близько 18.05 год. в м.Києві, вул. Німанська,3 відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Мерседес Бенц» д.н.з. НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «Хонда Сівік» д.н.з. НОМЕР_2.

Внаслідок даної пригоди обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження, що підтверджується довідкою № 83034320 про дорожньо-транспортну пригоду (а.с.6).

Згідно постанови Печерського районного суду м. Києва від 19.01.2016, винним у скоєнні ДТП, що сталася 20.12.2015, було визнано ОСОБА_1 та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу 340 грн. (а.с.8,9).

Постановою Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення» (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Згідно з положеннями ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов'язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, вина відповідача встановлена та в порядку ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає.

23.01.2015 між ПрАТ «СК«Український страховий стандарт» та Ayyubov Aris було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до якого позивачем застраховано цивільно-правову відповідальність страхувальника повязану з єксплуатацією автомобіля Mersedes державний номер НОМЕР_3 (а.с.12).

27.01.2016 позивечем було отримано заяву про виплату страхового відшкодування від ПрАТ СК «Уніка» (а.с.27).

Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування від 07.06.2016, страхового акту № 6428 від 09.06.2016 та платіжного доручення № 663 від 10.06.2016 ПрАТ «СК«Український страховий стандарт» сплатило на користь ПрАТ СК «Уніка» страхове відшкодування в сумі 11724,75 грн. (а.с.10,11,29).

Суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Підставою позову є те, що відповідач не виконав вимогу щодо повідомлення страховика про настання ДТП протягом 3 днів. Відтак, з огляду на це позивач пред'явив регресний позов щодо стягнення з відповідача сплаченої суми страхового відшкодування.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно зі ст.ст. 3, 22, 28 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної майну потерпілих внаслідок ДТП, та захисту майнових інтересів страхувальника. При настанні страхового випадку страховик відповідно до страхової суми відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи. Шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов'язана, зокрема з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначені обов'язки учасників ДТП (ст. 33), а також підстави для звернення страховика з регресним позовом до страхувальника (ст. 38).

Відповідно до п.п. «ґ» 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону (водій зобов'язаний вжити заходів для запобігання або зменшення шкоди).

Згідно з п.п. 33.1.4 п. 33.1 ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про ДТП встановленого зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Виходячи з викладенного, водій має протягом трьох робочих днів з дня настання ДТП повідомити страховика про настання такої події.

Постановами Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі № 6-284цс15 та від 22 березня 2017 року у справі № 6-2011цс16 та іншою практикою касаційної інстанції з цього питання, зазначається, що в разі, якщо факт настання страхового випадку зафіксований правоохоронними органами; відповідач як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності; страховик сплатив страхове відшкодування, то сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку не може братися за основу ухвалення рішення, яке повинно ґрунтуватися на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях, адже регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних, тому спори з таких зобов'язань повинні вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків.

Необґрунтована виплата страхового відшкодування має місце у разі, коли страховика не було повідомлено про страховий випадок жодним з учасників ДТП, що призвело до неможливості страховика встановити факт ДТП, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як вбачається з матеріалів справи, факт настання страхового випадку ніким не оспорюється, він зафіксований правоохоронними органами, вина відповідача встановленна рішенням суду, страховик визнав страховий випадок, добровільно сплативши страхове відшкодування.

Доказів того, що страховик необгрунтовано здійснив страхову виплату на користь потерпілого внаслідок порушення відповідачем п.п. 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону, матеріали справи не містять.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

З огляду на викладене вище, суд вважає, що позивачем не доведено заявлених позовних вимог, а тому приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Враховуючи те, що суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову, витрати по сплаті судового збору у розмірі 1450,00 грн. покладаються на позивача.

Керуючись ЗУ «Про страхування», ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. ст. 979, 1191 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт» до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О.М. Букіна