Суддя-доповідач Гаврилова Г.Л.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

Єдиний унікальний номер 241/2076/18

Номер провадження 22-ц/804/304/19

05 березня 2019 року місто Маріуполь

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Донецького апеляційного суду у складі:

головуючого судді Гаврилової Г.Л.

суддів - Зайцевої С.А., Пономарьової О.М.

за участю секретаря - Єфремової О.В.

сторони:

позивач - ОСОБА_2,

відповідачі - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,

третя особа: ОСОБА_6,

розглянув у спрощеному позовному провадженні без повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Першотравневого районного суду Донецької області від 22 листопада 2018 року, у складі судді Демочка Д.О.

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Першотравневого районного суду Донецької області від 22 листопада 2018 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: ОСОБА_6 про визнання недійсним правочину (в частині), про визнання об'єкту нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ спільного майна подружжя суд вважав неподаною та повернув позивачу з доданими до неї документами. Роз'яснено позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу та посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просить ухвалу Першотравневого районного суду Донецької області від 22 листопада 2018 року скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, ним були заявлені позовні вимоги з ціною позову у розмірі 308000 грн. Натомість, суд помилково зазначив, що вартість заявлених позивачем вимог майнового характеру складає 825000,00 грн. і що, в даному випадку, він повинен сплатити судовий збір у розмірі 8280,00 грн. а не 3080,00 грн., які були ним сплачені з урахуванням ціни позову у сумі 308000,00 грн.

Разом з цим, у прохальній частині позовної заяви позивач просив поділити спільне з відповідачем (майно подружжя) виділивши йому автомобіль «МАZDА СХ-7», вартістю 280000,00 грн. та гараж НОМЕР_1 в кооперативі «Металлург», вартістю 28000,00 грн. на загальну суму 308000,00 грн. Інших вимог майнового характеру позов не містить. Окрім цього, відповідно до Закону України «Про судовий збір», за позовами, що подані до суду з 01 січня 2018 року передбачено, що у справах про поділ майна подружжя при розірванні шлюбу, максимальний розмір судового збору становить не 8280,00 грн. як то зазначив суд першої інстанції, а 5286,00 грн. Крім того, суд першої інстанції помилково зазначив, що заявником не було вказане повне місце проживання чи перебування відповідача ОСОБА_3. Оскільки у позовній заяві було зазначено одна адреса, де мешкають обидва відповідачі ОСОБА_3 і її матір ОСОБА_4, а саме: АДРЕСА_1.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження учасникам справи було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу. Сторони своїм правом на подання відзиву не скористалися.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до п.6 ст. 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, дана справа підлягає розгляду без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно п. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала зазначеним вимогам не відповідає.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов'язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права.

У пункті 55 рішення у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року ЄСПЛ підкреслив, що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти.

ЄСПЛ також вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов'язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (Рішення ЄСПЛ у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року, пункт 59). Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред'явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів.

Порядок звернення до суду за судовим захистом урегульований Цивільним процесуальним кодексом України. Подання позовної заяви має відбуватись з дотриманням певних умов. Зокрема, ч.3 ст. 175 ЦПК України передбачено, що позовна заява має містити ціну позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці, обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

Наслідком недотримання зазначеної умови є залишення позовної заяви без руху, а у разі, якщо цей недолік не буде усунуто у строк, установлений судом, - визнання заяви неподаною та її повернення позивачеві (стаття 185 ЦПК України).

Відповідно до ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Першотравневого районного суду Донецької області від 02 листопада 2018 року позовну заяву ОСОБА_2 було залишено без руху. Судом позивачу надано строк для усунення недоліків та пропоновано надати повні відомості щодо сторін (ім'я (прізвище, ім'я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв'язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти); надати відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов'язковий досудовий порядок урегулювання спору; надати належним чином посвідчені копії документів, доданих до заяви або самостійно посвідчити їх; надати до суду оригінал квитанції про сплату судового збору в розмірі що становить 8280,00 грн. Та попереджене, що у випадку невиконання ухвали позовна заява буде вважатися не поданою та повернута позивачеві.

Визначаючи розмір судового збору, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що згідно з ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з ч.3ст.6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

При цьому, за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою підприємцем ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, оскільки позивачем було сплачено суму судового збору у розмірі 740,80 грн., судоми було залишено без руху позовну заяву та надано строк для доплати судового збору у розмірі 8280,00 грн.

На виконання ухвали Першотравневого районного суду Донецької області від 02 листопада 2018 року, 21 листопада 2018 року від представника позивача ОСОБА_8 надійшла заява, у якій зазначено, що позивачем надано уточнену позовну заяву ОСОБА_2 з додатками та квитанції зі сплати судового збору у загальній сумі 3080,00 грн., відповідно до ціни позову та дійсній вартості спірного майна, яка становить 308000,00 грн. Заначив, що позивачем було сплачено судовий збір у сумі 704,80 грн за вимогу немайнового характеру. При цьому зазначив, що до заяви надано додатки всіх документів, які будуть завірені представником відповідача на стадії проведення підготовчого засідання. Також заявником було надано квитанцію зі сплати судового збору та загальна сума судового збору, сплачена позивачем при поданні позовної заяви становить 3432,40 грн.

Ухвалою Першотравневого районного суду Донецької області від 22 листопада 2018 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: ОСОБА_6 про визнання недійсним правочину (в частині), про визнання об'єкту нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ спільного майна подружжя суд вважав неподаною та повернув позивачу з доданими до неї документами. Роз'яснено позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Визнаючи неподаною позовну заяву, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не зазначив повне місце проживання чи перебування відповідача ОСОБА_3 Також всупереч вимогам ухвали позивач не сплатив судовий збір у повному обсязі, передбаченому чинним законодавством, з урахуванням загальної суми вимог майнового характеру , що складає 825 000 гривень. Отже, ОСОБА_2 не виконав вимог ухвали судді від 02 листопада 2018 року про залишення заяви без руху.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про судовий збір», судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви про поділ майна при розірванні шлюбу ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 3 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як вбачається за змістом позовної заяви предметом майнового спору є поділ спільного майна подружжя. ( а.с . 12-14)

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» установлено у 2018 році прожитковий мінімум на працездатну особу з 1 січня 2018 року - 1762 грн.

Таким чином, максимальний розмір судового збору за позовами у справах про поділ майна подружжя при розірванні шлюбу, що подані до суду з 01 січня 2018 року, не може перевищувати 5286,00 грн., тоді як суд визначив до сплати 8280,00 грн.

Крім того, визначення розміру судового збору за позовними заявами про стягнення грошових коштів, майна пов'язано із ціною позову. Ціна позову- це грошовий вираз майнових вимог позивача. Ціна позову визначається тільки щодо майнових вимог.

Ціна позову складається з грошової суми в гривнях, яка відображає заявлену грошову матеріально-правову вимогу позивача до відповідача і визначається за правилами, встановленими ст.176 ЦПК України Відповідно до частини 2 статті 176 ЦПК України ціна позову визначається: у позовах про визнання права власності на майно або його витребування вартістю майна.

Як вбачається з позовної заяви, позивач заявив матеріально- правову вимогу щодо спільного сумісного майна подружжя у розмірі 308 000 гривень, та просить виділити йому в натурі частку даного майна, а саме- автомобіль «МАZDА СХ-7» вартістю 280000,00 грн. та гараж НОМЕР_1 в кооперативі «Металлург» вартістю 28000,00 грн. на загальну суму 308000,00 грн.

Отже, ціна даних позовних вимог становить 308 000 гривень, оскільки позивач не претендує на інше майно та його грошовий еквівалент, та сума судового збору з даної суми становить 3080 гривень, яку позивач сплатив. ( а.с.77,78)

У свою чергу, у позовній заяві місцем проживання обох відповідачів зазначено АДРЕСА_1.

Отже, висновок суду про повернення позовної заяви позивачу є передчасним, а судове рішення таким, що ухвалено з порушенням норм процесуального права, та підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381,382 ЦПК України колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Першотравневого районного суду Донецької області від 22 листопада 2018 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 11 березня 2019 року.

Головуючий Гаврилова Г.Л.

Судді Зайцева С.А.

Пономарьова О.М.