Дата документу 06.03.2019 Справа № 313/1038/17
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 313/1038/17Головуючий у 1-й інстанції Ковальчук О.А. Повний текст ухвали складено 03.12.2018 року
Пр. № 22-ц/807/980/19Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Маловічко С.В.,

за участі секретаря Бєлової А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Якимівського районного суду Запорізької області від 27 листопада 2018 року у справі за скаргою ОСОБА_2 на неправомірні дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, Веселівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Бурнашової Н.В. та Науменко О.В., заінтересована особа: ОСОБА_5 про відкриття виконавчого провадження та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 14.09.2018 року серії ВП № 52224643

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Веселівського районного суду Запорізької області із вищезазначеною скаргою (т.с. 1 а.с. 1-3), яку в подальшому уточнив (т.с. 1 а.с. 74-76) та в якій просив:

- визнати дії державних виконавців Бурнашової Н.В. та Науменко О.В незаконними;

- скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 14.09.2016 року, винесену державним виконавцем Веселівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області Бурнашовою Н.В. (ВП№ 5224643).

Скарга обґрунтована тим що, що в кінці липня 2017 року від його батька йому стало відомо, що його викликали до Веселівського РВ ДВС Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області, де його повідомили, що відносно нього є рішення виконавчої служби про тимчасове обмеження його у виїзді за кордон. У зв'язку з чим, він звернувся до виконавчої служби та ознайомився з виконавчим провадженням №5224643, яке було розпочате 14.09.2016 року на підставі виконавчого листа № 313/596/15 від 02.09.2016 року про стягнення з нього на користь ОСОБА_5 матеріальної шкоди на суму 34312,50 грн. та моральної шкоди на суму 15000,00 грн. Вищевказане виконавче провадження було розпочато на підставі заяви ОСОБА_6, який просив прийняти до виконання виконавчий лист №313/596/15 від 02.09.2016 року, підпис громадянина, який подав заяву, відсутній. Не дивлячись на це, дана заява була зареєстрована в державній виконавчій службі від 14.09.2016 року за № 2503/0377/02, а державний виконавець Бурнашова Н.В. відкрила виконавче провадження за вищевказаним виконавчим листом та винесла постанову про відкриття виконавчого провадження, яку скаржник вважає незаконною. З цією постановою його ніхто не ознайомив, лист з цією постановою він не отримував, в матеріалах виконавчого провадження відсутня інформація, що вищевказана постанова надсилалась на адресу заявника. Судовий виконавець не вручив йому копії цієї постанови, тому він був позбавлений можливості ознайомитись з цією постановою та оскаржити її.

Згідно зі ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження» початок примусового виконання розпочинається за заявою стягувача про примусове виконання рішення, а також до заяви про примусове виконання рішення стягувач додає квитанцію про сплату їм авансового внеску в розмірі 2% суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати. Належної заяви від стягувача та квитанції про сплату авансового внеску в матеріалах виконавчого провадження немає. В матеріалах також відсутня інформація на підставі якого рішення дане виконавче провадження було передано іншому виконавцю з березня 2017 року Науменко О.В. В матеріалі виконавчого провадження вбачається, що у скаржника відсутнє майно, на яке можливо було б звернути стягнення, в цьому випадку виконавець повинен був прийняти рішення про повернення виконавчого документа стягувачу, але виконавець Науменко О.В. цього не зробила. Виконавець Науменко О.В. безпідставно звернулася зі зверненням до суду за встановленням тимчасового обмеження з правом виїзду відносно заявника за кордон, чим порушила його права. Судовий виконавець в своєму зверненні вказала, що він ухилився як боржник від виконання зобов'язань, покладених на нього. Це твердження не відповідає дійсності, оскільки судовий виконавець не поклала на нього будь-які зобов'язання, він не знав, що відносно нього є виконавче провадження,крім того не можливості сплатити борг.

Підстав для відкриття виконавчого провадження не було - відсутня належна заява стягувача в матеріалах виконавчого провадження, відсутня квитанція про сплату авансового внеску. Оскільки в додатку до заяви у виконавчу службу не був зазначений виконавчий лист, то те свідчить про те, що він не надавався виконавчій службі, не зрозуміло звідки він взявся в матеріалах виконавчого провадження. З матеріалів виконавчого провадження вбачається відсутність майна заявника, на яке можливо б звернути стягнення. Відповідно до ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець повинна повернути виконавчий документ стягувану, але державний виконавець цього не зробила (а.с.74-76).

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи (т.с. 1 а.с. 96) визначено суддю Кравцова С.О. (т.с. 1 а.с. 9).

Ухвалою Веселівського районного суду Запорізької області дану скаргу прийнято до провадження (суддя Кравцов С.О. т.с. 1 а.с. 10).

Ухвалою Веселівського районного суду Запорізької області від 18 червня 2018 року (т.с. 1 а.с. 93) заяву ОСОБА_2 про відвід судді Кравцова С.О. у цій справі задоволено.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи (т.с. 1 а.с. 96) визначено суддю Нагорного А.О.

Ухвалою Веселівського районного суду Запорізької області від 09 липня 2018 року (т.с. 1 а.с. 99) задоволено заяву про самовідвід судді Нагорного А.О. у цій справі.

На підставі розпорядження голови Веселівського районного суду Запорізької області Кравцова С.О. від 11 липня 2018 року (т.с. 1 а.с. 106) дану справу передано за територіальною підсудністю до Якимівського районного суду Запорізької області (т.с. 1 а.с. 96-105) через неможливість утворити новий склад суду для судового розгляду цієї справи.

Ухвалою Якимівського районного суду Запорізької області від 27 листопада 2018 року (т.с. 1 а.с. 250-254) у задоволенні вищезазначеної скарги ОСОБА_2 у цій справі відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та на порушення норм процесуального права судом першої інстанції при її постановленні, боржник ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (т.с. 2 а.с. 1-14) просив судове рішення суду першої інстанції скасувати та постановити рішення, яким задовольнити скаргу ОСОБА_2 у повному обсязі.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29.12.2017 року №452/2017 ліквідовано зокрема: Апеляційний суд Запорізької області та утворено Запорізький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Запорізьку область з місцезнаходженням у місті Запоріжжі.

Указом Президента України № 297/2018 від 28.09.2018 «Про переведення суддів» судді Апеляційного суду Запорізької області переведені до Запорізького апеляційного суду, який почав роботу з 05 жовтня 2018 року.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кочеткову І.В. та Маловічко С.В. (т.с. 2 а.с. 18).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито (т.с. 2 а.с. 28), справу призначено до апеляційного розгляду (т.с. 2 а.с. 30).

Стягувач ОСОБА_5 (т.с. 2 а.с. 47-61) та державний виконавець Веселівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Науменко О.В. (т.с. 2 а.с. 38-41) подали апеляційному суду відзиви на вищезазначену апеляційну скаргу скаржника ОСОБА_2 у цій справі

У судове засідання 06 березня 2019 року належним чином повідомлені апеляційним судом про час і місце розгляду цієї справи (т.с. 2 а.с. 43-44,46) державні виконавці та заінтересована особа ОСОБА_5 не з'явились, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

Державні виконавці про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, заінтересована особа ОСОБА_5 подав апеляційному суду заяву про розгляд справи за його відсутністю (т.с. 2 а.с. 63).

В силу вимог ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

При вищевикладених обставинах, апеляційний суд визнав неповажними причини неявки у дане судове засідання всіх учасників цієї справи, що не з'явились, і на підставі ст. 372 ч. 2 ЦПК України ухвалив заяву стягувача ОСОБА_5 задовольнити, розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю всіх учасників цієї справи, що не з'явились, за присутністю боржника ОСОБА_2 та представника останнього -адвоката Гуляєвої С.Л. (т.с. 1 а.с. 12).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення боржника та його представника, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цієї справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

В силу вимог ст. 258 ч. 1 п. 1 ЦПК України судовими рішеннями є ухвали.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні вищезазначеної скарги боржника ОСОБА_2 у цій справі, керувався ст. ст. 76, 77, 80, 81, 259, 260, 268, 451 ЦПК України, ст. ст. 1, 2, 3, 4, 26 Закону України «Про виконавче провадження» та виходив із необґрунтованості скарги ОСОБА_2 у цій справі.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає їх правильним, а ухвалу суду першої інстанції такою, що постановлена з додержанням вимог закону, є правильною та законною.

Так, суд першої інстанції правильно виходив при вирішенні вищезазначеної скарги боржника у цій справі із наступного.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Відповідно до ст.3 цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: 1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень,

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що 14.05.2014 року вироком Веселівського районного суду Запорізької області ОСОБА_2 був визнаний винним в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. На підставі Закону України «Про амністію» від 19.04.2014 року ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності. В даному кримінальному провадженні потерпілим був ОСОБА_5 В порядку цивільного судочинства потерпілий звернувся до Веселівського районного суду Запорізької області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином. При подачі позовної заяви на підставі п.6 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» № 3674-VI від 08.07.2011 року ОСОБА_5 був звільнений від сплати судового збору, як позивач за подання позовів про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення злочину. Рішенням Веселівського районного суду Запорізькій області у справі №313/596/15-ц від 07.04.2016 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 було стягнуто матеріальну шкоду в сумі 34212,50 грн. та моральну на суму 15000,00 грн. Копію рішення згідно обкладинки отримав відповідач ОСОБА_2 14.04.2016 року та адвокат потерпілого ОСОБА_9 На аркуші 162 цивільної справи 313/596/15-ц міститься заява від імені ОСОБА_5, яка зареєстрована Веселівським районним судом Запорізької області за вхідним номером 2779 Н6 вх 29.08.2016 року, про видачу виконавчого листа у цивільній справі про стягнення матеріальної та моральної шкоди з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 для направлення на примусове виконання до відділу державної виконавчої служби. Виконавчий лист був виданий 02.09.2016 року та отриманий ОСОБА_5 і ОСОБА_9

Боржник ОСОБА_2 та його представник у суді першої інстанції наполягали на тому, що виконавчий лист не відповідає вимогам частини першої ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження». Так, у виконавчому листі не повністю викладена резолютивна частина рішення, яке містить наступне «Позов ОСОБА_5 задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 матеріальну шкоду на суму 34212,50 грн. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 моральну шкоду на суму 15000,00 грн. В іншій частині позовних вимог відмовити.» Зі зворотної сторони виконавчого листа відсутні паспортні дані боржника.

Однак, судом першої інстанції було правильно встановлено, що в силу вимог ст. 4 п. 5 ЗУ «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначається резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень. У виконавчому листі було зазначена резолютивна частина рішення, яка стосувалася примусового виконання рішення (а.с. 3 виконавчого провадження ВП № 52224643).

Виконавчий лист № 313/596/15-ц відповідно до вимог п.3, п. 4 ч.1 ст.4 ЗУ «Про виконавче провадження» (ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції 1999 року) містить повне прізвище, ім'я та, за наявності, по батькові стягувача та боржника, їх місцезнаходження або адреса місця проживання чи перебування, дату народження боржника - фізичної особи, реєстраційний номер облікової картки платника податків. П. 4 ч.1 ст.4 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачає у виконавчому листі реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорту боржника (для фізичних осіб - платників податків). Тобто серія та номер паспорту боржника при наявності його реєстраційного номеру облікової картки платника податків у виконавчому листі не обов'язкова.

Інших підстав, які б свідчили про невідповідність виконавчого листа 313/596/15-ц, виданого Веселівським районним судом Запорізької області 02.09.2016 року, вимогам ч.1 ст.4 ЗУ «Про виконавче провадження» заявник та його представник суду першої інстанції не навели.

Боржник ОСОБА_2 та його представник у суді першої інстанції також наполягали на тому, що в матеріалах цивільної справи, яка розглядалась Веселівським районним судом Запорізької області, не має жодного документу, який би підтверджував повноваження адвоката ОСОБА_9 на отримання виконавчого листа у Веселівському районному суді Запорізької області.

Але суд першої інстанції правильно не вдався в з'ясування повноважень адвоката ОСОБА_9, чи мав він право отримати виконавчий лист чи ні, оскільки предметом скарги на дії державного виконавця є дії останнього стосовно відкриття виконавчого провадження, а не дії суду під час видачі виконавчого листа.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що 14.09.2016 року державним виконавцем державної виконавчої служби Веселівського районного управління юстиції Бурнашовою Н.В. було відкрито виконавче провадження серії ВП № 52224643 про примусове виконання виконавчого листа № 313/596/15, виданого 02.09.2016 року Веселівським районним судом Запорізької області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 матеріальної шкоди на суму 34312,50 грн. та моральної шкоди на суму 15000,00 грн.

Боржник ОСОБА_2 та його представник в суді першої інстанції зазначали, що підстав для відкриття виконавчого провадження не було. Сам стягувач ОСОБА_5 визнав, що заяву про прийняття виконавчого листа він не писав. У заяві ОСОБА_5 про відкриття виконавчого провадження взагалі немає підпису. Це свідчить про те, що виконавче провадження було почато незаконно. Заява про відкриття виконавчого провадження є підробкою.

Проте, як пояснив в судовому засіданні в суді першої інстанції стягувач ОСОБА_5, разом з матір'ю він прийшов до виконавчої служби. Вона написала заяву від його імені прийняти на виконання виконавчий лист. І він її здав до канцелярії виконавчої служби, при цьому надавши для перевірки свій паспорт.

Так дійсно, на аркуші 2 виконавчого провадження міститься заява (т.с. 1 а.с. 5) на ім'я Веселівського р/в ДВС Розка Н.В. на російській мові ОСОБА_11, у. АДРЕСА_1. Далі по тексту «Прошу прийняти до виконання в/л № 313/596/15 від 02.09.2016 рік про стягнення з ОСОБА_2 на мою користь матеріальну шкоду 3 34212,50 та моральну шкоду 15000,00.». Знизу дата подачі 14.09.2016 року ОСОБА_5. У правому нижньому куті вх. № 2503/0387/2, «14» 09 2016 р.

ЗУ «Про виконавче провадження» не забороняє особам подавати заяви від свого імені, написані іншими особами. Тим паче, зміст заяви відповідав волевиявленню стягувача, яке знайшло свої підтвердження і під час розгляду скарги в суді першої інстанції, де стягувач ОСОБА_5 заперечував проти задоволення скарги ОСОБА_2 та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, відмовився спілкуватися з боржником з метою укладання мирової угоди під час виконавчого провадження, оскільки збитки не відшкодовані.

Відсутність додатку у заяві, в якому б зазначався виконавчий лист № 313/596/15 від 02.09.2016 року, не спростовує того, що виконавчий лист був наданий районному відділу виконавчої служби Веселівського району 14.09.2016 року, оскільки в змісті цієї заяви міститься прохання ОСОБА_5 «Прийняти до виконання в/л № 313/596/15 від 02.09.2016 рік про стягнення з ОСОБА_2 на мою користь матеріальну шкоду 334212,50 та моральну шкоду 15000,00» . І зміст постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 52224643 від 14.09.2016 року повністю відповідає змісту виконавчого листа № 313/596/15, виданого 02.09.2016 року Веселівським районним судом Запорізької області. І в разі ненадання виконавчого листа такі дані неможливо б було внести у постанову про відкриття виконавчого провадження. Ст. 26 Закону України не передбачає з'ясування державним виконавцем особи, яка пише заяву про прийняття до примусового виконання виконавчого листа. Він тільки перевіряє відповідність виконавчого листа вимогам ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження» при наявності заяви про примусове виконання рішення». Граматичні помилки, які були допущені при написанні заяви про прийняття виконавчого листа, не тягнуть недійсність такої заяви. І тільки при встановленні обставин, передбачених ч. 4 ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження» повертає виконавчий лист стягувачу.

Відповідно до положень ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-ХIII початок примусового виконання рішення розпочинається на підставі виконавчого документа за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Такий порядок був передбачений і на день відкриття виконавчого провадження згідно ЗУ «Про виконавче провадження» в редакції 1999 року, який втратив чинність 05.10.2016 року. П.4 ст. 19 ЗУ «Про виконавче провадження» в редакції 1999 року не передбачав під час пред'явлення виконавчого документа або його дубліката до виконання разом з ним подання документа про сплату авансового внеску.

Ця вимога з'явилася з набранням законної сили 05.10.2016 року ЗУ «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-ХІП, де ч.2 ст. 26 зазначено, що до заяви про примусове виконання рішення стягувач додає квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати. Виконавче провадження № 52224643 розпочато 14.09.2016 року на момент дії ЗУ «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-ХІV, шляхом винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. Тому, суд першої інстанції правильно вважав, що застосування Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-ХІП від 02.06.2016 року на момент винесення постанови про відкриття виконавчого провадження було неможливим.

Крім того, відповідно до ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження» від сплати авансового внеску звільняються стягувачі за рішеннями про відшкодування майнової та/або моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, яким є потерпілий ОСОБА_5 у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_2 за ч.2 ст.286 КК України.

Проаналізувавши зміст і хронологію викладених обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що державний виконавець діяв в межах своїх повноважень, передбачених ЗУ «Про виконавче проваджень», дотримався порядку та умов при відкритті виконавчого провадження про примусове виконання виконавчого листа № 313/596/15-ц, виданого 02.09.2016 року Веселівським районним судом Запорізької області, передбачених ст.ст.4,26 Закону України «Про виконавче провадження». Жодної підстави для повернення виконавчого листа, передбаченої ч. 4 ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження» боржник ОСОБА_2 та його представник у суді першої інстанції у цій справі не довели.

Щодо відсутності у виконавчому провадження підстав передачі виконавчого провадження від одного державного виконавця іншому, то суд першої інстанції правильно наголошував, що це не є предметом скарги боржника у цій справі.

Крім того, на аркуші виконавчого провадження 56 міститься наказ начальника управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_12 № 149/07-12 від 03.03.2017 про звільнення з посади державного виконавця Веселівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Бурнашової Н.В., в провадженні якої знаходилося виконавче провадження ВП № 52224643 з 13.03.2017 року. Згідно розпорядження начальника Веселівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Розка Н.В. № 9 від 13.03.2017 року всі незавершені виконавчі провадження, окрім стягнення періодичних та аліментних платежів, передано для подальшого виконання державному виконавцю відділу Науменко О.В.

Щодо неповернення виконавчого документу стягувачу згідно із п. 2 ч.1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» у зв'язку з відсутністю у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення, суд першої інстанції правильно зазначав таке.

Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено строків виконання виконавчого документа. У Розділі II ЗУ «Про виконавче провадження» зазначені строки виконання лише окремих виконавчих дій.

Стосовно того, що відкриття виконавчого провадження потягло обмеження заявника у праві виїзду за межі України, то це було предметом розгляду подання державного виконавця в обмеженні права боржника ОСОБА_2 на виїзд за межі України. Ухвалою Веселівського районного суду Запорізької області № 313/596/15-ц від 20.02.2018 боржника ОСОБА_2 тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа.

При вищевикладених обставинах, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що скарга ОСОБА_2 незаконна, необґрунтована та не підлягає задоволенню у цій справі.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 дублюють доводи скарги боржника у цій справі, яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд, та не спростовують фактичних обставин, встановлених судом першої інстанції на час постановлення оскаржуємої ухвали у цій справі, є безпідставними, не ґрунтуються на законі та належних, допустимих доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а ґрунтуються на припущеннях, що суперечить вимогам ст. 81 ч. 6 ЦПК України.

Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції у цій справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги ОСОБА_2

Так, в силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Однак, докази, передбачені ст. 367 ч. 3 ЦПК України у цій справі відсутні, та зокрема стороною боржника апеляційному суду не надані.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, як особи, яка подала апеляційну скаргу у цій справі, не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, постановлена з додержанням вимог ЦПК України.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування ухвали суду першої інстанції у цій справі або ж її зміни.

Крім того, у разі відмови ОСОБА_2 у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції у повному обсязі у цій справі, останній не має права на компенсацію будь-яких судових витрат, пов'язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом, у тому числі у вигляді судового збору у розмірі 352,40 грн. (т.с. 2 а.с. 26), сплаченого ним при подачі вищезазначеної скарги до апеляційного суду.

Керуючись ст. ст. 12, 81-82, 89, 141, 367-368, 372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Якимівського районного суду Запорізької області від 27 листопада 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 12.03.2019 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кочеткова І.В.Маловічко С.В.