Провадження № 2/337/1116/2019
ЄУН № 337/661/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2019 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя

у складі головуючого судді Кучерук І.Г.

з участю секретаря Карташевої І.В.

представника позивача Чоп`як В.М.

відповідача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

представника рай адміністрації Рибалкіної Я.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , Районна адміністрація Запорізької міської ради по Хортицькому району про визнання права на приватизацію житлового приміщення

в с т а н о в и в :

Позивачізвернулися до суду з позовом у якому вказали, що 12.08.1997 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на підставі розпорядження міськвиконкому від 31.10.1996 року № 449/4 видали ордер № 1929 на квартиру що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_3 народився син ОСОБА_4 , який теж зареєстрований у квартирі. Протягом всього часу проживання у цій квартирі між позивачами та відповідачем ОСОБА_1 виникали конфлікті ситуації, життя в одній квартирі стало не стерпним. В жовтні 2018 року відповідачОСОБА_1. подав позов до суду про визнання позивачів такими що втратили право користування жилим приміщенням. У своєму позові відповідач посилавсятакож на те він має намір здійснити приватизацію квартири одноособово, без залучення позивачів.

У позивачіввідсутнє будь-яке інше житлове приміщення в якому вони можуть проживати, Крім того, позивач ОСОБА_4 наразі навчається у державному університеті телекомунікації, строк навчання з 01.09.2018 року по 30.06.2022 року.

Оскільки, відповідач ОСОБА_1 на прохання позивачів здійснити приватизацію всіма зареєстрованими мешканцями відмовлявся, на діалог не погоджувався, тоді позивачі змушені були надіслати 09.01.2019року лист - запрошення відповідачу про з`явлення до приміщення Адміністрацій Запорізької міської ради по Хортицькому району для подання документів для приватизації квартири, але в призначений день, на 22.01.2019 року, відповідач ОСОБА_1 не з`явився відповіді не надіслав. Оскільки, право на приватизацію житла мають позивачі, які постійно проживають та зареєстровані в квартирі, тому вирішення питання приватизації квартири можливе за участі всіх мешканців житла. Не можна зобов`язати приватизувати займане квартиру поза волею відповідача ОСОБА_1 , тому позивачі змушені звертатися до суду для відновлення своїх прав на приватизацію квартири.

Просять суд зобов`язати Адміністрацію Запорізької міської ради по Хортицькому району надати дозвіл ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на приватизацію квартири за адресою: АДРЕСА_1 , без згоди ОСОБА_1 .

Ухвалою від 27.03.2019 року відкрито провадження по справі, та встановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, і призначено підготовче судове засідання.

12.04.2019 року до суду від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позов у якому вказано, що він повністю не згоден з позовними вимогами і вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.Позивачі не додали жодного доказу конфліктних ситуацій під час їх проживання в квартирі до 2012 року.Позивачі не посилаються на докази та не додали ніяких доказів саме тому, що події, на які вони вказують в позові, ніколи не відбувалися.Претендуючи на право на приватизацію в спірній квартирі, позивачі не вказали, що вони добровільно залишили квартиру ще в 2011 році, і ця квартира більше не є їх постійним місцем проживання.Вони переїхали на інше місце проживання в інше місце, а саме до м. Київ де проживають до теперішнього часу. Крім того,позивач працює в Приватному акціонерному товаристві «ДАТАГРУП» з 24.09.2012 року по теперішній час.З моменту виїзду з квартири, а саме з 2011 року позивачі до квартири не поверталися. Не цікавилися квартирою, не приймали участі ані в оплаті квартплати та комунальних послуг, ані в підтриманні квартири в належному стані. Саме з цієї причини він звернувся до суду ще в жовтні 2018 року з позовом про визнання позивачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням.Законом України Про приватизацію державного житлового фонду дійсно передбачено право мешканців квартири, які постійно проживають в цій квартирі, на приватизацію. Але ж позивачі не доказали, що вони до тепер постійно проживають в спірній квартирі. Тому вони не мають право, яке передбачено ЗУ Про приватизацію державного житлового фонду. Відповідачі не є членами його сім`ї, вони більше восьми років не проживають в цій квартирі, ні яким законом, або другим нормативним актом не передбачено можливість зобов`язати його дати згоду на приватизацію, або зобов`язати будь-яку адміністрацію надати дозвіл будь-кому на приватизацію квартири без його згоди. Просить у позові відмовити.

22.04.2019 року до суду від представника відповідача Районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району, надійшов відзив на позов у якому вказано, щопозовні вимоги позивачів є незаконними та такими що не підлягають задоволенню.

Згідно із ч.2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі(будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку

Абз. 2 ч.1 ст. 5 Закону передбачено, що до членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вважає, що без згоди всіх осіб, які проживають у квартирі АДРЕСА_1 , приватизація зазначеної квартири не можлива. Просить суд у позові відмовити.

26.07.2019 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив відповідача ОСОБА_1 .

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з мотивів викладених у позові та додатково пояснив, що адміністрація відмовила у прийнятті документів на приватизацію так як не було відповідача, який не зявився. Позивачі позбавлені свого права на приватизацію, а відповідач умисно ухиляється від приватизації. До органів приватизації з письмовими заявами не звертались, тільки усно. Просить позов задовольнити.

У судовому засіданні відповідач, представник відповідача позов не визнали з мотивів викладених у відзиві та додатково пояснили, що позивачі постійно у квартирі не проживають, хоча за ними зберігається право на житло. Відповідач не бажає приватизувати квартиру.

У судовому засіданні представник Районної адміністрація Запорізької міської ради по Хортицькому району позов не визнала, та пояснила, що з позовом не згодна. Наймачем квартири є відповідач ОСОБА_1 , та приватизацію повинна бути згода усіх проживаючих. Позивачі з приводу приватизації письмово не звертались, офіційних відповідей їм не надавалось.

Суд, розглянувши надані документи та матеріали, вислухавши пояснення сторін, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, встановив наступні факти та відповідні до них правовідносини.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Судом встановлено, що відповідно до ордеру № 1929 на житлове приміщення серії №М від 12.08.1997 року, виданого на підставі розпорядження міськвиконкому від 31.10.1996 року № 449/4, ОСОБА_1 на сімю у складі доньки ОСОБА_3 , надано квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.14).

Також судом встановлено, що у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані відповідач ОСОБА_1 з 26.05.1994 року(а.с.32), позивачі ОСОБА_3 з 26.05.1994 року(а.с.19), та ОСОБА_4 з 16.06.2001 року(а.с18).

09.01.2019 року, представником ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 за довіреністю ОСОБА_5 , оформлено заяву з проханням до ОСОБА_1 бути присутнім 22.01.2019 року в приміщенні районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району для проведення приватизації квартири(а.с. 15,16).

Відповідно до довідок від 06.11.2018 року, 10.01.2019 року, ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 житлових чеків не використовували(а.с.21, 22).

Згідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, щодо фізичних осіб з РНОКПП, та , відсутні відомості щодо нерухомого майна(а.с.23, 24).

В Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання і захисту усіх форм власності.

Основоположні принципи здійснення права володіти своїм майном сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що набрало чинності для України з11.09.1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається в порядку, визначеному законом.

Правові основи приватизації житла, що знаходяться в державній власності, визначені Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Згідно пункту 10 статті Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, крім випадків передбачених законом.

Суду не надано належних та допустимих доказів намаганняпозивачів вирішити спірну ситуацію у позасудовому порядку, шляхом письмового звернення до органів приватизації, та отримання відповіді.

Статтею 9 ЖК України встановлено, що до житлових прав громадян відноситься право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачено законом.

Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено, що метою приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, залучення громадян до участі в утриманні і збереженні існуючого житла та формування ринкових відносин. Приватизація державного житлового фонду це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах, та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Відповідно до пункту 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від16.12.2009 року № 396,громадянином до органу приватизації подаються: оформлена заява на приватизацію квартири; довідка про склад сім`ї та займані приміщення; копія ордеру про надання жилої площі, документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копія документу, що підтверджує право на пільгові умови приватизації; заява згода тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири, а також серед інших документів копію ордера про надання жилої площі.

Законами України «Про приватизацію державного житлового фонду» та «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», а також Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян визначена відповідна процедура здійснення передачі квартир державного та комунального житлового фонду у власність громадян, яка здійснюється лише уповноваженими на те органами, до числа яких суд не належить.

Зазначений висновок відповідає позиції, висловленій в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.03.2017 року по справі № 752/12075/15-ц, та у постанові Верховного Суду від 02.08.2018 року по справі № 761/38539/16-ц.

Виходячи з аналізу змісту Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» у поєднанні з нормами ст. 1, 6, 9, 61 ЖК України, ст. 29 ЦК України, місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст. 64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право і при тимчасовій відсутності, а відтак і право наприватизацію разом з іншими членами сім`ї.

Реалізація права позивачів на приватизацію без згоди відповідача порушить право останнього як на користування квартирою, так і на реалізацію права на набуття у власність її частини, оскільки в разі надання позивачам права на приватизацію, вонистануть єдиними власникамиквартири.

З огляду на наведене, суд не має правових підстав для задоволення позову.

Керуючись ст. 82, 89, 141, 229, 263-265, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог про зобов`язання адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району надати дозвіл ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на приватизацію квартири за адресою АДРЕСА_1 , без згоди ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в Запорізький Апеляційний суд протягом 30 днів.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя:

Повний текст рішення складений 15.11.2019 року.

Суддя: