Постанова

Іменем України

30 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 461/4501/17

провадження № 61-2834ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Усика Г. І., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на рішення Апеляційного суду Львівської області від 04 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Цяцяка Р. П., Ванівського О. М., Шеремети Н. О.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2017 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов обґрунтований тим, що відповідно до укладеного 29 серпня 2011 року договору ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 1 800,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,40 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами Банку (далі - Умови та Правила), які викладені на банківському сайті www.privatbank.uaскладає договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві відповідача.

ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором та угодою виконав у повному обсязі, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором станом на 30 квітня 2017 року заборгованість відповідача становить 41 742,60 грн.

Позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 29 серпня 2011 року у розмірі 41 742,60 грн, що складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 2 035,40 грн; заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом - 33 373,27 грн; заборгованості зі сплати пені та комісії - 3 870,00 грн; фіксованого штрафу - 500,00 грн; процентної складової штрафу - 1 963,93 грн та судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 26 вересня 2017 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 41 742,60 грн за кредитним договором від 29 серпня 2011 року № б/н, яка складається із: заборгованості за кредитом - 2 035,40 грн; заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом - 33 373,27 грн; заборгованості зі сплати пені та комісії - 3 870,00 грн; фіксованого штрафу - 500,00 грн; процентної складової штрафу - 1 963,93 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач прострочив погашення поточних платежів кредиту та нарахованих відсотків, належним чином не повертав отриманий кредит, не виконував зобов`язання згідно з договором. Доводи відповідача про те, що ним не було укладено кредитного договору із ПАТ КБ «Приватбанк» суд не взяв до уваги, оскільки відповідач підтвердив свою згоду, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами складає між ним і банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Тому суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність позову.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 04 грудня 2017 року рішення Галицького районного суду м. Львова від 26 вересня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у позові.

Відмовляючи у позові, апеляційний суд виходив із того, що Умови і Правила, якими банк обґрунтовує позов, і посилання на які містяться у анкеті-заяві про приєднання до них, заповненої та підписаної ОСОБА_1 29 серпня 2011 року, не можна вважати складовою частиною цієї анкети-заяви, оскільки ці Умови та Правила не містять підпису відповідача і банком не надано до суду належних та допустимих доказів того, що саме їх розумів відповідач, підписуючи 29 серпня 2011 року анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил з метою отримання платіжної картки для отримання заробітної плати, яка не містить жодних доказів про волевиявлення чи бажання ОСОБА_1 отримати кредит.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У січні 2018 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Апеляційного суду Львівської області від 04 грудня 2017 року, просив скасувати оскаржуване рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції

02 березня 2018 рокуухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі.

12 вересня 2018 року ухвалою Верховного Суду справу призначено до судового розгляду.

03 жовтня 2018 року ухвалою Верховного Суду зупинено касаційне провадження у справі № 461/4501/17-ц за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ПАТ КБ «Приватбанк» на рішення Апеляційного суду Львівської області від 04 грудня 2017 року до закінчення перегляду в касаційному порядку Першою судовою палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду справи № 755/20484/15-ц.

30 жовтня 2019 року ухвалою Верховного Суду поновлено касаційне провадження.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що висновок апеляційного суду щодо недоведеності укладення кредитного договору з відповідачем 29 серпня 2011 року є помилковим. Належним доказом укладення договору є анкета-заява та отримана за бажанням відповідача кредитна карта, використання якої клієнт визначає самостійно за своєю потребою. Отримання карти відповідачем 06 березня 2012 року відбулося на підставі підписаної раніше анкети-заяви від 29 серпня 2011 року.

Посилання апеляційного суду на правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 11 березня 2015 рокуу справі № 6-16цс15, є безпідставним, оскільки суд розглядав справу з підстав неоднакового застосування норм матеріального права, а саме статті 259 ЦК України щодо позовної давності.

Позиції інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити без змін рішення апеляційного суду, посилаючись на те, що воно відповідає нормам матеріального і процесуального права.

Належними та допустимими доказами банк не довів укладення кредитного договору від 29 серпня 2011 року з відповідачем. Крім як підписаної анкети-заяви від 29 серпня 2011 року, яку відповідач підписав з метою отримання платіжної картки для отримання заробітної плати, ніяких документів на підтвердження отримання кредиту немає. Банк відмовив відповідачу у видачі картки у зв`язку з недійсністю паспорта, що встановлено апеляційним судом.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваних судових рішень, обговоривши доводи касаційної скарги та відзиву на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд першої інстанції встановив, що відповідно до укладеного договору від 29 серпня 2011 року № б/н ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 1 800,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором та угодою виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору.

Заборгованість відповідача станом на 30 квітня 2017 року становить 41 742,60 грн, що складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 2 035,40 грн; заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом - 33 373,27 грн; заборгованості зі сплати пені та комісії - 3 870,00 грн; фіксованого штрафу - 500,00 грн; процентної складової штрафу - 1 963,93 грн.

Суд апеляційної інстанції встановив, що ОСОБА_1 жодного кредитного договору з Банком саме 29 серпня 2011 року не укладав, а 29 серпня 2011 року ним було заповнено та підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил з метою отримання платіжної картки для отримання заробітної плати, яку Банк йому не видав.

Надана в обґрунтування позовних вимог банком анкета-заява про приєднання до Умов та Правил, заповнена та підписана ОСОБА_1 29 серпня 2011 року, жодних доказів про його волевиявлення чи бажання отримати кредит не містить. Зокрема, графа цієї анкети-заяви «Додаткова інформація (обов`язкова до заповнення для отримання кредиту/кредитної картки)» взагалі не заповнена, не заповнена і графа «Зазначте бажаний кредитний ліміт за платіжною карткою» (а. с. 5, 88).

У суді апеляційної інстанції представник банку визнав, що фотографія відповідача з платіжною карткою (а. с. 89) зроблена 06 березня 2012 року у день, коли він отримав цю платіжну картку і вперше нею скористався, а також визнав, що крім анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил, заповненої та підписаної відповідачем 29 серпня 2011 року, у позивача відсутні будь-які інші докази, що 29 серпня 2011 року між сторонами укладено саме кредитний договір відповідно до статей 207, 1054, 1055 ЦК України.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, то вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Перевіряючи доводи касаційної скарги, суд апеляційної інстанції встановив, що ОСОБА_1 уклав кредитний договір з ПАТ КБ «Приватбанк» 06 березня 2012 року і на виконання його умов він дійсно отримав у банку кредит у розмірі 1 800 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, що стверджується його фотографіями зі згаданою платіжною карткою, а згідно з розрахунком заборгованості за договором № б/н від 29 серпня 2011 року (яким Банк обґрунтовує свої позовні вимоги), перші кредитні кошти поступили на згадану платіжну картку та були зняті з неї відповідачем 06 березня 2012 року (а. с. 3).

Суд апеляційної інстанції повно встановив обставини справи, надав належну оцінку доказам та дійшов обгрунтованого висновку, що наявні у матеріалах справи Умови та Правила не містять підпису ОСОБА_1 , а тому їх не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору, крім того, відсутні інші достовірні докази, що 29 серпня 2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір.

Суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення кредитної заборгованості, що також включає пеню за несвоєчасне виконання умов кредитного договору та штраф, не підлягають задоволенню, з підстав недоведеності та безпідставності позову.

Верховний Суд встановив, що оскаржуване судове рішення апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, а доводи касаційної скарги його висновків не спростовують, на законність ухваленого судового рішення не впливають.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції (частина перша статті 400 ЦПК України).

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а постанови суду апеляційної інстанції - без змін.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в цьому випадку оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 409,410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Львівської області від 04 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

А. С. Олійник

Г. І. Усик

В. В. Яремко