Справа № 140/1616/18
Провадження № 22-ц/801/2113/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Алєксєєнко В. М.
Доповідач:Якименко М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2019 рокуСправа № 140/1616/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Якименко М.М.,

суддів: Сала Т.Б., Шемети Т.М.,

розглянувши апеляційну скаргу Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного на рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 03 червня 2019 року, ухвалене суддею Немирівського районного суду Вінницької області Алєксєєнком В.М.,

ВСТАНОВИВ:

В червні 2018 року заступник військового прокурора Львівського гарнізону в інтересах держави в особі органу, уповноваженого на здійснення функцій у спірних відносинах, Міністерства оборони України, Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного (далі Академія) звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування курсантом витрат, пов`язаних з його утриманням у вищому навчальному закладі.

Позов обґрунтовує тим, що наказом начальника Академії № 52-КС від 26.07.2016 ОСОБА_1 зараховано на перший курс навчання до Академії, а наказом за № 183 (по стройовій частині) від 05.08.2016 зараховано у списки особового складу Академії, поставлено на всі види забезпечення, призначено на посаду курсанта.

05.08.2016 між Міністерством оборони України в особі начальника Академії та курсантом ОСОБА_1 укладено контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних силах України. Проте згодом ОСОБА_1 було написано рапорт про відрахування його з числа курсантів Академії в зв`язку з небажанням продовжувати навчання та зобов`язанням ним провести відшкодування вартості навчання.

Наказами начальника Академії від 23.03.2018 року № 25-КС (по особовому складу) та за № 68 (по стройовій частині) із солдатом ОСОБА_1 розірвано контракт про проходження військової служби (навчання) у ЗСУ курсантами вищого військового начального закладу у зв`язку з небажанням продовжувати навчання, ОСОБА_1 відраховано з числа курсантів та звільнено з військової служби, знято з усіх видів забезпечення та виключено зі списків особового складу Академії.

24.05.2018 військова прокуратура Львівського гарнізону скерувала запит до далі Академія щодо надання інформації про стан дебіторсько-кредиторської заборгованості Академії.

05.06.2018 Академія надала відповідь на запит, що станом на момент надання інформації наявна кредиторська заборгованість невідшкодованих коштів за навчання відрахованих курсантів Академії в розмірі 15 893 361,97 грн. та розшифровка до вказаної відповіді, в якій зазначений громадянин ОСОБА_1

Заборгованість відповідача перед Академією за утримання у вищому навчальному закладі виникла у березні 2018 року після видання наказів начальника Академії № 25-КС (по особовому складу) та № 68 (по стройовій частині) про відрахування відповідача з числа курсантів у зв`язку з небажанням продовжувати навчання.

Однак, з указаного часу до отримання прокуратурою гарнізону відповіді з Академії, ні Міністерством оборони України, ні Академією заходи щодо відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, ОСОБА_1 не вживались.

Відповідач у відповідності до п.1 Порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 року № 964, який визначає механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та у разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу витрат, пов`язаних з його утриманням у вищому навчальному закладі, повинен відшкодувати витрати за період з 05.08.2016 по 23.03.2016 в сумі 148 503, 84 грн., а саме: 148 075,56 грн. - грошове забезпечення; 428,28 грн. продовольче забезпечення.

Оскільки в порушення умов контракту про проходження військової служби, ОСОБА_1 за власним бажанням відраховано з навчального закладу, останній тим самим порушив умови договору, як наслідок має відшкодувати навчальному закладу 148 503, 84 грн. витрат, які навчальний заклад витратив на його утримання.

В заперечення позову, 05.11.2018 ОСОБА_1 було подано зустрічний позов до Міністерства оборони України, Академії про визнання недійсним наказу в частині причини звільнення у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що відповідно до наказу від 05.08.2016 № 183 ОСОБА_1 зараховано у списки особового складу Академії. Після чого 05.08.2016 укладено контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних силах України, згідно якого відповідач має відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням у закладі в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення цього закладу.

ОСОБА_1 зазначає, що навчався на стаціонарній формі навчання та проходив військову службу, мав позитивні результати навчання та дотримувався умов контракту і не мав наміру залишати навчання. Крім того має сім`ю з якою бажає проводити вільний від навчання та служби час, однак його затримували в навчальному закладі у вечірній час.

ОСОБА_1 вказує, що 23.03.2018 із ним розірвано контракт про проходження військової служби (навчання) у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем та його виключено зі списків особового складу Академії та знято з усіх видів забезпечення.

У матеріалах справи є рапорт про відрахування ОСОБА_1 з числа курсантів Академії в зв`язку з небажанням продовжувати навчання та зобов`язання провести відшкодування вартості навчання. Однак рапорт ОСОБА_1 власноручно не писав та не підписував, адже бажав закінчити вищий навчальний заклад.

Оскільки рапорт ОСОБА_2 С.О не підписував, тому вважає, що Наказ від 23.03.2018 року № 25-КС згідно якого звільнено його з військової служби, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту є незаконним та порушує його конституційні права, оскільки не зрозуміло, які систематичні невиконання умов контракту ним було порушено.

Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 03 червня 2019 року в задоволенні первісного позову відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано незаконний наказ начальника Академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного П.П. Ткачука від 23.03.2018 № 25-КС (по особовому складу) про розірвання із солдатом ОСОБА_1 контракту про проходження військової служби (навчання) у ЗСУ курсантами вищого військового навчального закладу в частині звільнення його у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту, та яким його відраховано з числа курсантів та звільнено з військової служби.

Не погодившись із рішенням суду Академія оскаржила його в апеляційному порядку. Пославшись на його незаконність і необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування усіх обставин справи, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове, яким первісний позов задовільнити.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до апеляційного суду не надходило.

Представник військового прокурора Львівського гарнізону та представник Академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного П.П. в судове засідання не з`явилися, надали до суду заяви про проведення розгляду справи у їх відсутність.

ОСОБА_1 та його адвокат Примакова В.В., представник Міністерства оборони України в судове засідання не з`явились з невідомих суду причин.

Розгляд апеляційної скарги відбувається без участі учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду поза межами доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши матеріали та обставини справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову, суд першої інстанції обґрунтовував рішення тим, що позивачами не надано належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження обставин викладених у позові.

Задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_1 суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що відсутні докази того, що рапорт підписаний самим ОСОБА_1 , а також тим, що він не виконував навчальний план та порушував дисципліну і правила внутрішнього розпорядку.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

За загальним правилом, передбаченим ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

За змістом частини четвертої статті 5 КАС України суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

Згідно пункту 17 частини 1 статті 4 КАС України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг. (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Із матеріалів справи вбачається, що заступник військового прокурора Львівського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного звертаючись до суду з позовом, посилається на те, що з ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати, понесені Міністерством оборони України у зв`язку з його утриманням в Національній академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного.

На обґрунтування зазначених позовних вимог зазначивши, що наказом начальника Академії № 52-0КС від 26.07.2016 ОСОБА_1 зараховано на перший курс навчання до Академії (а.с. 9).

Наказом за № 183 (по стройовій частині) від 05.08.2016 зараховано у списки особового складу Академії, поставлено на всі види забезпечення, призначено на посаду курсанта (а.с. 10).

05.08.2016 між Міністерством оборони України в особі начальника Академії та курсантом ОСОБА_1 укладено контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних силах України (а.с. 12).

ОСОБА_1 було написано рапорт про відрахування його з числа курсантів Академії в зв`язку з небажанням продовжувати навчання та зобов`язанням ним провести відшкодування вартості навчання (а.с. 13).

Наказами начальника Академії від 23.03.2018 року № 25-КС (по особовому складу) (а.с. 14) та за № 68 (по стройовій частині) (а.с. 15) із солдатом ОСОБА_1 розірвано контракт про проходження військової служби (навчання) у ЗСУ курсантами вищого військового начального закладу у зв`язку з небажанням продовжувати навчання, ОСОБА_1 відраховано з числа курсантів та звільнено з військової служби, знято з усіх видів забезпечення та виключено зі списків особового складу Академії.

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Приписи ч. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначають, що порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

До виду військової служби відноситься, зокрема, військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів) (ч. 6 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»).

Відповідно до ч. 5 ст. 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з громадянами України - курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу укладається контракт про проходження військової служби (навчання) на строки, передбачені абзацом четвертим частини другої статті 23 цього Закону.

Згідно ч. 10 ст. 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу відповідно до підпунктів "д", "е", "є", "з", "и" пункту 1 частини п`ятої статті 26 цього Закону,, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.

З наведених норм вбачається, що ОСОБА_1 навчаючись у вищому навчальному закладі Міністерства оборони України, проходив військову службу, що відноситься до публічної служби.

Враховуючи викладене, спори з приводу стягнення витрат, пов`язаних з утриманням особи у вищому навчальному закладі Міністерства оборони України, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Аналогічний висновок узгоджується з абз. 5 п. 21 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року №8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів».

Отже, спір з приводу відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням курсанта у вищому навчальному закладі, підпорядкованому Міністерству оборони України, яке є суб`єктом владних повноважень та щодо визнання недійсним наказу в частині причини звільнення, підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 705/1664/17 (провадження № № 14-31цс19)

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає наступне, що суд першої інстанції, відкриваючи провадження у справі в порядку цивільного судочинства, не врахував всіх фактичних обставин та особливостей спору, пов`язаного зі звільненням з публічної служби, у зв`язку з чим помилково розглянув даний спір у порядку ЦПК України.

В той же час у рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС у редакції Закону № 2147-VIII, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.

Таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 12 грудня 2018 року в справі №804/285/16, якою переглянула попередні висновки з цього питання у постановах від 14 березня 2018 року в справі № 461/5577/15-ц та від 31 жовтня 2018 року у справі № 820/5761/15, зазначивши, що указані спори підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвели до відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з державної служби.

Апеляційний суд звертає увагу, що за диспозицією ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно п.4 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо, зокрема, справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства рішення суду незалежно від доводів апеляційної скарги підлягає скасуванню, а провадження у даній справі підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст.255,367,374, 377 ЦПК України,ст.ст.4,19 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного задовольнити частково.

Рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 03 червня 2019 року скасувати.

Провадження у справі за позовом заступника військового прокурора Львівського гарнізону в інтересах держави в особі органу, уповноваженого на здійснення функцій у спірних відносинах Міністерства оборони України, Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного до ОСОБА_1 про відшкодування курсантом витрат, пов`язаних з його утриманням у вищому навчальному закладі та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного про визнання недійсним наказу в частині причини звільнення у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту закрити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 19 листопада 2019 року.

Головуючий М.М. Якименко

Судді Т.Б. Сало

Т.М. Шемета