Ухвала

13 березня 2019 року

м. Київ

справа № 466/8017/17

провадження № 61-4914ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Курило В. П. розглянув касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут», подану адвокатом Мачічка Ольгою Олександрівною, на рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 21 лютого

2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 17 січня

2019 року в справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз», товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання до вчинення дій,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовними вимогами про визнання бездіяльності публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» (далі ? ПАТ «Львівгаз») щодо технічного обслуговування внутрішніх систем газопостачання житлового будинку, в якому вона проживає, у селі Печенія Золочівського району Львівської області, протиправною; зобов'язання ПАТ «Львівгаз» визнати, що перевищення норм споживання природного газу у період з 1 січня 2015 року по 18 серпня 2017 року відбулося не з її вини, про що скласти відповідний акт; зобов'язання товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» (далі ? ТОВ «Львівгаз збут») провести за особовим рахунком

НОМЕР_1 перерахунок розміру платежів за споживчий природний газ шляхом виключення збитків у розмірі 3 908,29 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_2 є споживачем послуг з придбання природного газу з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх житлових приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність. Постачальником природного газу до її домогосподарства є Буський РВ Золочівського району ТОВ «Львівгаз збут». Управлінням соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації Львівської області прийнято рішення про призначення їй, одинокій пенсіонерці, що має статус дитини війни, особі з інвалідністю ІІ групи, субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, у тому числі на газ (рішення про надання субсидії № 80842).

За період з січня по липень 2016 року їй до сплати належало «0,00» грн та згідно з рахунку мала місце переплата на суму 5 444,35 грн. У жовтні

2016 року їй виставлено рахунок до оплати на суму 299,98 грн, які вона оплатила. У листопаді 2016 року їй надано рахунок до оплати на суму

«0,00» грн. У грудні 2016 року їй виставлено рахунок на суму 74,06 грн, які вона теж оплатила 30 січня 2017 року. Проте, у січні 2017 року їй виставлено рахунок, який з урахуванням субсидії становив до оплати 1 652,80 грн. У лютому 2017 року ця сума збільшилася практично вдвічі та за рахунок субсидії не була погашена. А наприкінці червня 2017 року вона отримала рахунок НОМЕР_1 від 13 червня 2017 року, згідно якого плата за спожитий газ за травень 2017 року складала 3 307,49 грн. При цьому заборгованість на 01 травня 2017 року складала 2 916,41 грн, нараховано за травень 396,60 грн, пільга, субсидія у травні - 5,52 грн.

За номером телефону гарячої лінії ПАТ «Львівгаз» їй повідомлено, що сума заборгованості утворилася ще у грудні 2016 року. Вказує, що 30 червня

2017 року вона звернулася із заявою до начальника ТОВ «Львівгаз збут» Буського РВ Золочівського району з проханням провести звірку з Управлінням соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації Львівської області. Проте, на свою заяву вона отримала формальну відповідь.

16 серпня 2017 року на її виклик прибула бригада співробітників Золочівської служби ПАТ «Львівгаз», яка виявила витік газу на ділянці зовнішньо будинкових мереж та провела відповідні ремонтні роботи, чим запобігла настанню негативних наслідків неконтрольованого витоку газу. За фактом виклику складено опис виконаних робіт, у якому зазначено, що приладом «Варта-5» виявлено витік газу на накидній гайці металорукава до ПГ-4. Оскільки витік газу, а відтак заборгованість по оплаті за газ у розмірі

3 908,29 грн, утворилась не з її вини, 18 серпня 2017 року вона звернулася з письмовою заявою до голови правління ПАТ «Львівгаз» з проханням, доручити ввіреним йому службам розглянути та провести перевірку усіх викладених вище обставин та надіслати їй пропозиції щодо досудового врегулювання даного спору. Натомість, отримала відповідь начальника управління клієнтського сервісу ОСОБА_3 від 06 вересня 2017 року про те, що витік газу жодним чином не вплинув на розмір заборгованості по особовому рахунку НОМЕР_1 та підстав для проведення перерахунку немає.

Після ремонту, який проводився майстрами газової служби у присутності її сусідів, витрати газу скоротилися до норми і сьогодні складають не більше

1 куб. м на 4 дні. Підтвердженням того є результати контрольних показників, знятих контролерами служби ТОВ «Львівгаз збут» 28 серпня

2017 року та даними показника газового лічильника станом на 01 вересня 2017 року та 01 жовтня 2017 року. До вказаного ремонту працівники контролюючих служб фіксували використання газу в об'ємах 168- 488 куб. м взимку та 102-62 куб. м у весняно-літні місяці.

Норма споживання газу навіть за відсутності газового лічильника складає 4-7,1-14 куб. м людиною на місяць, але аж ніяк не 46-57 чи 62 куб. м у літні місяці і цього не могли не помічати контролюючі служби відповідачів. Тому, вважає, що витік газу суттєво впливав на показники газового лічильника. А причиною тому є невиконання ПАТ «Львівгаз» обов'язку щодо технічного обслуговування внутрішніх систем газопостачання житлового будинку, в якому вона проживає, та обов'язку щодо контрольного огляду вузла обліку у строки, визначені Кодексом газорозподільних систем.

Оскільки одним із основних видів послуг, які надає споживачам газове господарство задля забезпечення безаварійного функціонування газових систем є планове технічне обслуговування (ПТО), що проводиться для того, щоб гарантувати безпечну експлуатацію внутрішньобудинкової системи газопостачання та запобігти виникненню аварійних ситуацій, вважає, що відповідними службами ПАТ «Львівгаз» повинні були бути вжиті усі заходи, щоб виявити причину та вжити заходи аби не допустити загрози життю та майну громадян. ПТО повинно виконуватися за графіком, складеним газовим господарством на рік. Графік повинен надаватися власнику будинку. Таких дій ПАТ «Львівгаз» протягом, щонайменше, останніх двох років не проводило.

Службами ПАТ «Львівгаз» допущена недбала бездіяльність при виконанні своїх службових обов'язків, яка могла привести до трагічних наслідків, а також привела до штучного, умисного створення заборгованості за газ у розмірі 3 908,29 грн станом на 16 серпня 2017 року, чим порушено її права споживача природного газу, які підлягають відновленню.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Львова від 21 лютого

2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Визнано бездіяльність ПАТ «Львівгаз» щодо технічного обслуговування внутрішніх систем газопостачання житлового будинку, в якому проживає ОСОБА_2 за адресою: село Печенія Золочівського району Львівської області, протиправною.

Зобов'язано ПАТ «Львівгаз» визнати, що перевищення норм споживання природного газу у період з 01 січня 2015 року по 18 серпня 2017 року відбувалося не з вини споживача ОСОБА_2, про що скласти відповідний акт.

Зобов'язано ТОВ «Львівгаз збут» провести за особовим рахунком

НОМЕР_1 перерахунок розміру платежів за спожитий природний газ шляхом виключення збитків в розмірі 3 908,29 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ТОВ «Львівгаз збут» та ПАТ «Львівгаз» оскаржили його в апеляційному порядку.

Постановою Львівського апеляційного суду від 17 січня 2019 року апеляційні скарги ТОВ «Львівгаз збут» та ПАТ «Львівгаз» залишено без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 21 лютого

2018 року залишено без змін.

07 березня 2019 року через засоби поштового зв'язку представник

ТОВ «Львівгаз збут» ? адвокат Мачічка О. О. звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 21 лютого 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 17 січня 2019 року в частині зобов'язання ТОВ «Львівгаз збут» провести за особовим рахунком НОМЕР_1 перерахунок розміру платежів за спожитий природний газ шляхом виключення збитків в розмірі 3 908,29 грнта передати справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на

01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено, що з 01 січня 2018 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу становить 1 921,00 грн.

Предметом позову у справі № 466/8017/17 є визнання бездіяльності

ПАТ «Львівгаз» щодо технічного обслуговування внутрішніх систем газопостачання житлового будинку протиправною; зобов'язання

ПАТ «Львівгаз» визнати, що перевищення норм споживання природного газу у період з 1 січня 2015 року по 18 серпня 2017 року відбулося не з вини споживача, про що скласти відповідний акт; зобов'язання

ТОВ «Львівгаз збут» провести за особовим рахунком перерахунок розміру платежів за споживчий природний газ шляхом виключення збитків у розмірі 3 908,29 грн.

Справа № 466/8017/17 є незначної складності, ціна позову в якій не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб

(1 921,00 грн х 100 = 192 100,00 грн), тобто справа є малозначною в силу своїх властивостей.

У касаційній скарзіпредставник ТОВ «Львівгаз збут»? адвокат

Мачічка О. О. посилається на те, що справа має виняткове значення для ТОВ «Львівгаз збут».

Посилання заявника у касаційній скарзі на частину третю статті 389 ЦПК України є безпідставними.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

При цьому, Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN,

№ 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову у даній справі, та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на визнання справи малозначною, оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у загальних положеннях цього Кодексу, то вона поширюються й на касаційне провадження.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Враховуючи те, що справа в силу своїх властивостей є малозначною, клопотання ТОВ «Львівгаз збут», подане адвокатом Мачічка О. О., про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 21 лютого 2018 року та постанови Львівського апеляційного суду від 17 січня 2019 року, Верховним Судом не розглядається.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут», подану адвокатом Мачічка ОльгоюОлександрівною, на рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 21 лютого 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 17 січня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз», товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання до вчинення дій.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. П. Курило