Справа № 463/2465/17 Головуючий у 1 інстанції: Шеремета Г.І.
Провадження № 22-ц/811/2746/18 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2019 року м. Львів

Справа № 463/2465/17

Провадження № 22-ц/811/2746/18

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого Струс Л.Б.,

суддів Левика Я.А., Шандри М.М.

секретар Бадівська О.О.

за участі ОСОБА_2, представника ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Личаківського районного суду м.Львова від 08 жовтня 2018 року у складі судді Шеремети Г.І.

у справі

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третіх осіб ОСОБА_5, ОСОБА_6, Четвертої Львівської державної нотаріальної контори про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2звернулася до суду з позовом, просила встановити їй додатковий строк на прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_7.

Оскаржуваним рішенням в позові відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2 подавши апеляційну скаргу.

Рішення вважає незаконним, таким, що постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її батько ОСОБА_7, і відкрилась спадщина на належне йому майно, яке складалось із 1/4 частки квартири АДРЕСА_1, яка була у спільній сумісній власності. Крім неї, спадкоємцями першої черги за законом є її мати- ОСОБА_8 і сестра -ОСОБА_4.

У вказаному житлі вона проживає з 1995 року по сьогоднішній день, без реєстрації, так як її двоє дітей- син ОСОБА_5 і дочка ОСОБА_6 є співвласниками вказаної квартири, зареєстровані в ній з дня отримання квартири. Син ОСОБА_9 з 2007 року хворіє, потребує постороннього догляду, і, відповідно, ОСОБА_2 проживала і проживає разом з ним. Тому вважає, що фактично прийняла спадок. Вказувала про це в позовній заяві, проте суд першої інстанції не надав цим доводам оцінки.

12.02.2009 року звернулася з заявою в Четверту Львівську державну нотаріальну контору про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом.

Вважає посилання суду на те, що в матеріалах справи ( а.с.125) наявна довідка, датована 24.04.2016 року та адресована їй нотаріальною конторою, згідно якої вбачається, що про відкриття спадщини після померлого батька вона знала,- таким що не відповідає дійсності. Таку довідку вона не отримувала і не могла отримати, так як вона була адресована в м.Жовкву.

Також зазначає, що не відповідає дійсності твердження суду, що вона в судовому засіданні на запитання головуючого від дачі особистих пояснень щодо мотивованості та підставності пред`явленного позову відмовилась. Вказує, що дійсно відмовилась від дачі відповідей на запитання представника відповідача, так як він своїми запитаннями її ображав, а головуюча по справі суддя Шеремета Г.І. ніяк на це не реагувала.

На причину поважності пропуску строку для прийняття спадщини зазначає те, що з 1995 року сама виховує двох дітей, так як з чоловіком розірвали шлюб, він став жити окремо і жодної участі у вихованні дітей не приймав.Окрім того, у віці 13 років, з 2000 року її син -ОСОБА_5 захворів, у нього проявлявся психічний розлад. Вказує, що наведені нею доводистверджуються письмовими медичними довідками.

Просить рішення Личаківського районного суду м.Львова від 08 жовтня 2018 року скасувати та постановити нове, яким позов задоволити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2, представника ОСОБА_3, ОСОБА_4, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Відмовляючи у позові районний суд виходив з того що позивач не обґрунтувала суду причини, які б свідчили про поважність пропуску строку на звернення із заявою про прийняття спадщини, а також з причин визнаних судом неповажними не представила суду доказів на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог, які б мали істотне значення для правильного вирішення справи.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1, виданого Виконкомом Винниківської міської ради м.Львова від 15.10.2008 року, ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_7, який був батьком позивачки. Після його смерті в порядку вимог ст. 1220 ЦК України, відкрилась спадщина на все належне йому на момент смерті майно.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України).

Згідно ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

ОСОБА_2 зазначає, що зверталась в межах 6-місячного строку до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено з підстав не визначення частки в майні померлого батька ОСОБА_7 на момент його смерті.

Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 19.06.2013 року за позовом матері позивача ОСОБА_10 було встановлено, що померлому ОСОБА_7 на момент смерті належало право на ј частини квартири АДРЕСА_1

Проте, як вбачається з спадкової справи заведеної щодо спадкодавця ОСОБА_7, в такій відсутня заява ОСОБА_2 про прийняття спадщини.

Долучена ОСОБА_2 до матеріалів справи заява про прийняття спадщини, датована від 12.02.2009 року не відповідає вимогам законодавства, встановленим для такого роду заяв, така не містить номера та підпису державного нотаріуса.

Як роз`яснено в п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій, які має оцінити суд з урахуванням доводів та заперечень учасників справи та врахувавши її фактичних обставин.

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі щодо поважності пропуску строку для прийняття спадщини зазначила ту обставину, що з 1995 року сама виховує двох дітей.

Проте колегія суддів вважає що дана причина не може слугувати підставою для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Пропуск спадкоємцем строку для прийняття спадщини без поважних причин не свідчить про наявність у такого спадкоємця порушеного, невизнаного або оспорюваного права, яке підлягає захисту в судовому порядку.

Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 6 червня 2018 року у справі № 592/9058/17-ц.

Окрім того, варто зазначити, що діти позивачки ОСОБА_2 - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є співвласниками спірної квартири, та їм на праві власності належить по ј частці квартири АДРЕСА_1

Так як позивач не надала суду належних доказів про поважність причин пропуску шестимісячного строку для подачі заяви про прийняття спадщини, що повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця, а вказані нею підстави не свідчать про їх поважність, то підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини немає.

Отже, доводи апеляційної скарги є не обґрунтованими, не підлягають задоволенню та не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції порушено норми матеріального чи процесуального права під час розгляду даної справи, а тому оскаржуване рішення суду належить залишити без змін.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Колегія суддів вважає, що cудом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не убачає.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України Львівський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду м.Львова від 08 жовтня 2018 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 07 березня 2019 року.

Головуючий

Судді