У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2019 року суддя Подільського районного суду м.Києва Васильченко О. В. , розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третіх осіб: ОСОБА_3, Служби у справах дітей Подільської районної в м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В :

До Подільського районного суду м. Києва надійшла вищевказана позовна заява.

За загальним правилом встановленим ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Предметом позову є позбавлення батьківських прав відповідача. ЦПК України щодо даної категорії справ не передбачає права позивача на вибір підсудності.

Як вбачається з матеріалів справи місцем реєстрації відповідача є: АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 497 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно із ч. 1 ст. 75 Закону України «Про міжнародне приватне право» підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися, крім випадків, передбачених у статті 76 цього Закону.

Статтею 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначені випадки, коли спір підсудний судам України, а саме: суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках:

1) якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону;

2) якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача;

3) у справах про відшкодування шкоди, якщо її було завдано на території України;

4) якщо у справі про сплату аліментів або про встановлення батьківства позивач має місце проживання в Україні;

5) якщо у справі про відшкодування шкоди позивач - фізична особа має місце проживання в Україні або юридична особа - відповідач - місцезнаходження в Україні;

6) якщо у справі про спадщину спадкодавець у момент смерті був громадянином України або мав в Україні останнє місце проживання;

7) дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України;

8) якщо у справі про визнання безвісно відсутнім або оголошення померлим особа мала останнє відоме місце проживання на території України;

9) якщо справа окремого провадження стосується особистого статусу або дієздатності громадянина України;

10) якщо справа проти громадянина України, який за кордоном діє як дипломатичний агент або з інших підстав має імунітет від місцевої юрисдикції, відповідно до міжнародного договору не може бути порушена за кордоном;

11) якщо у справі про банкрутство боржник має місце основних інтересів або основної підприємницької діяльності на території України;

12) в інших випадках, визначених законом України та міжнародним договором України.

Спір, що вбачається з поданого позову жодним чином не корелюється із жодним з випадків, визначених ч. 1 ст. 76 вказаного Закону. Правила виключної підсудності також не підлягають застосуванню.

В позовній заяви позивач сам стверджує, що йому відомо по проживання відповідача в Російській Федерації.

Відповідно до п. 4 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-754/0/4-13 «Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом» суди розглядають спори за позовами громадян України до осіб, які проживають за кордоном, за правилами альтернативної підсудності, передбаченої статтею 110 ЦПК, а також виключної підсудності, передбаченої статтею 114 ЦПК та статтею 77 Закону України "Про міжнародне приватне право".

Відтак, суд не вбачає жодної підстави для визначення підсудності даного спору судам України і зокрема Подільському районному суду м. Києва.

Відповідно до ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо:

1) справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду;

2) після задоволення відводів (самовідводів) чи з інших підстав неможливо утворити новий склад суду для розгляду справи;

3) ліквідовано або з визначених законом підстав припинено роботу суду, який розглядав справу.

Разом з тим, суд не вбачає правових підстав для передачі справи до іншого суду, адже зазначена справа не підсудна судам України взагалі. Правового механізму, який би передбачав можливість, порядок, спосіб, строки і т.д. передачі справи між судами різних країн немає.

В поданому позові позивач просить суд розглянути справу за зареєстрованим місцем проживання позивача. Проте, суд не вбачає правових підстав для зміни підсудності справи, адже ЦПК України не передбачає права суду на вчинення такої процесуальної дії.

Відтак, керуючись аналогією закону, суд приходить до висновку про необхідність повернення позивачеві матеріалів даної позовної заяви на підставі ст. 185 ЦПК України з метою подання їх позивачем до компетентного суду, а також з метою недопущення розгляду справи некомпетентним органом, що може призвести у подальшому до скасування майбутнього можливого рішення суду.

Керуючись ст. 185, 353, п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третіх осіб: ОСОБА_3, Служби у справах дітей Подільської районної в м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав, вважати неподаною та повернути позивачу.

Ухвала може бути оскаржена протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Подільський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги (зважаючи на п. 15.5 перехідних положень ЦПК України щодо порядку подання апеляційних скарг на судові рішення).

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

СуддяО. В. Васильченко