Справа № 462/4603/18 Головуючий у 1 інстанції: Кирилюк А.І.
Провадження № 22-ц/811/2468/18 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р.,Приколоти Т.І.

за участі секретаря: Фейір К.О.

з участю ОСОБА_2 та його представника - ОСОБА_3, представника Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради - ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 01 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради про спонукання до вчинення дій,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2018 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради про спонукання до вчинення дій.

Позовні вимоги мотивував тим, що йому належить на праві власності 1/3 частина будинку АДРЕСА_1 Зазначена частина будинку ним успадкована згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом, серія та номер: 1-327, виданого ОСОБА_5, державним нотаріусом Другої львівської державної нотаріальної контори. Він вирішив продати вказану 1/3 частину будинку гр. ОСОБА_6.

В будинку АДРЕСА_1 зареєстрований малолітній ОСОБА_7, який є сином ОСОБА_8.

За таких умов, він 17 травня 2018 року звернувся до відповідача з заявою, у якій просив надати дозвіл на вчинення правочину - продажу 1/3 частини будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_9

Листом від 22 травня 2018р. відповідач відмовив у наданні йому дозволу з тих підстав, що відсутня згода батьків малолітнього ОСОБА_7 на укладення такого правочину.

У той же час, мама малолітнього ОСОБА_7 - ОСОБА_8 відсутня за місцем реєстрації - АДРЕСА_1 її проживання та контактні дані невідомі. ОСОБА_7 живе з бабцею ОСОБА_10 яка також є співвласником зазначеного будинку.

Малолітній ОСОБА_7 не має частки у спірному будинку, однак має право на користування зазначеним приміщенням оскільки зареєстрований там.

З урахуванням зазначених обставин, позивач ОСОБА_2 просив зобов'язати Залізничну районну адміністрацію Львівської міської ради, як орган опіки та піклування, дати йому згоду на укладення договору купівлі - продажу 1/3 частини будинку АДРЕСА_1

Оскаржуваним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 01 жовтня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради про спонукання до вчинення дій - відмовлено.

Судові витрати покладено на позивача.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі посилається на те, що у даному випадку жодним чином не порушуються права малолітнього ОСОБА_7, оскільки останній не має частки у спірному будинку.

Право користування спірним будинком після укладення договору купівлі-продажу за малолітнім ОСОБА_7 залишиться.

Згода батьків малолітнього ОСОБА_7 на розпорядження майном (часткою у будинку) є звичайною формальністю, яка перешкоджає йому як співвласнику майна розпоряджатися ним.

Просить рішення Залізничного районного суду м. Львова від 01 жовтня 2018 року скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача в підтримання доводів апеляційної скарги, пояснення представника відповідача в спростування доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов»язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 суд виходив з тих обставин, що відмова у наданні малолітньому дозволу на вчинення правочину є аргументованою.

З такими висновками колегія суддів не погоджується з наступних обставин.

Частиною 4 ст. 13 Конституції України передбачено, що держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, їх рівність перед законом. Основний Закон України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю відповідно до закону

Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особливості здійснення права власності на культурні цінності встановлюються законом.

Згідно ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності належить 1/3 частина будинку АДРЕСА_1

Зазначена частина будинку успадкована ним згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом, серія та номер: 1-327, виданого ОСОБА_5, державним нотаріусом Другої львівської державної нотаріальної контори.

Ще по 1/3 частині будинку АДРЕСА_1 належить ОСОБА_6 і ОСОБА_10.

ОСОБА_2 вирішив продати свою 1/3 частину будинку гр. ОСОБА_6

В будинку АДРЕСА_1 зареєстровано семеро осіб, в тому числі малолітній ОСОБА_7, який є сином ОСОБА_8, що стверджується довідкою з місця проживання про склад сім'ї і прописки № 1776 виданою ЛКП «Сигнівка» від 07 червня 2018 року.

За таких умов, позивач 17 травня 2018 року звернувся до відповідача з заявою, у якій просив надати дозвіл на вчинення правочину - продажу 1/3 частини будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_2 долучивши до неї наступні документи: копію паспорта громадянина України; копію ідентифікаційного коду заявника; копію свідоцтва про народження дитини; копію правовстановлюючих документів та технічного паспорта на нерухоме майно, щодо якого буде вчинятися правочин; довідка за ф-2 про склад сім»ї та зареєстрованих у житловому будинку осіб; заява ОСОБА_6

Листом від 22 травня 2018р. відповідач повідомив позивачу, що згідно п. 7 ст. 177 СК України - батьки вирішують питання про управління майном дитини спільно, якщо інше не передбачено договором між ними. Згідно п. 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» - батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

За таких умов, відповідачем відмовлено у наданні позивачу дозволу на вчинення правочину - продажу 1/3 частини будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_2

Також встановлено, що батьки малолітнього ОСОБА_7 в будинку АДРЕСА_1 не проживають, їх місце проживання та контактні дані позивачу невідомі. ОСОБА_7 живе з бабцею ОСОБА_10. За таких умов, позивач жодними чином не може отримати заяви від батьків малолітнього ОСОБА_7

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

В даному випадку, малолітній ОСОБА_7 не є співвласником будинку АДРЕСА_1, такий лише здійснюй користування таким будинком.

Відповідно до п.7 ст. 177 Сімейного кодексу України - батьки вирішують питання про управління майном дитини спільно, якщо інше не передбачено договором між ними

Відповідно до п 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» - батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Малолітній ОСОБА_7, який є сином ОСОБА_8 проживає в будинку АДРЕСА_1 без своєї матері, місце проживання якої не відомо. Згідно характеристики ОСОБА_7 з школи, мати тимчасово не проживає з ним, оскільки перебуває за кордоном на роботі, дитиною фактично опікуються бабуся ОСОБА_10 і дідусь ОСОБА_13.

Відповідно до п.п. 65, 66, 67 Порядку провадження органами опіки та піклування, діяльності пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 09.2008р. №866 дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким має дитина надається районною адміністрацією у разі подання: заяви кожного з батьків (опікунів, піклувальників).

Відсутність матері за місцем проживання своєї дитини - ОСОБА_7 та її згоди на вчинення правочину, продажу 1/3 частини будинку АДРЕСА_1 належної ОСОБА_2 порушує права власника та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», де закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Слід зазначити, що з вчиненням правочину, продажем ОСОБА_2 належної йому 1/3 частини будинку АДРЕСА_1 іншому співвласнику - ОСОБА_6, де право користування має малолітній син ОСОБА_8 - ОСОБА_7, про надання дозволу якого просив ОСОБА_2 в Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, права малолітнього ОСОБА_7 не будуть порушені з наступних обставин.

ОСОБА_2 має намір відчужити право власності належної йому частки будинку на користь іншого співвласника - ОСОБА_6, про що останні підтвердили в суді апеляційної інстанції, будучи допитаними в якості свідків по справі.

Малолітній ОСОБА_7 перебуває на утриманні іншого співвласника будинку АДРЕСА_1 - його бабусі ОСОБА_10, і з укладення ОСОБА_2 договору купівлі - продажу належної йому частини будинку, обсяг цивільних прав та обов»язків малолітнього який користується таким будинком не зміниться.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає обраний спосіб захисту порушеного права ОСОБА_2 належним і допустимим, оскільки не надання дозволу на вчинення правочину, з врахуванням відсутності можливості отримання заяви від матері малолітнього на вчинення даного правочину, обмежить його у праві вільного володіння, користування та розпорядженні 1/3 частини будинку АДРЕСА_1 яка йому належить, в зв»язку з чим позовні вимоги ОСОБА_2 слід задовольнити.

Керуючись ст.ст., 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376 - 380, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 01 жовтня 2018 року - скасувати.

Позов ОСОБА_2 - задовольнити.

Зобов»язати Залізничну районну адміністрацію Львівської міської ради, як орган опіки та піклування, дати згоду ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на укладення договору купівлі-продажу 1/3 частини будинку АДРЕСА_1

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 11 березня 2019 року.

Головуючий : Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.