Справа № 639/4467/18
провадження 2/639/354/19
Жовтневий районний суд м.Харкова
у складі: головуючого - судді Єрмоленко В.Б.
за участю секретаря - Міжиріцької А.В.
учасники справи:
представник позивача - ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики,-
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду 20.08.2018 року з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики від 22.06.2018 року у сумі 150 000 грн. та судових витрат. 14 листопада 2018 року позивач збільшила розмір позовних вимог та просила суд стягнути з відповідача ОСОБА_3 також заборгованість за договором позики від 23.07.2018 року в розмірі 558 363, 24 грн., що еквівалентно 20 000 доларам США, а всього за цими договорами 798 363,24 грн.
Свої позовні вимоги ОСОБА_1 мотивує тим, що 22.06.2018 р. вона надала ОСОБА_3 у позику грошові кошти в сумі 150 000 грн., що підтверджується розпискою від 22.06.2018 року, а відповідач зобов`язувався повернути борг до 22.07.2018 р. Крім того, 23.07.2018 року між нею та ОСОБА_4 укладено договір позики, за умовами якого позивач передала у власність відповідачу 20 тис. доларів США, а ОСОБА_3 зобов`язався повернути суму позики в гривні протягом трьох років рівними частинами в сумі 555 доларів США щомісяця 23 числа, починаючи з 23.09.2018 року , проте у порушення умов договору, при настанні строку остаточного повернення позики за договором від 22.06.2018 р., свої зобов`язання з повернення боргу не виконав, а за договором позики від 22.07.2018 р. не почав виконувати зобов`язання щодо щомісячного внесення платежу за договором у розмірі 555 доларів США в еквіваленті за курсом НБУ на день повернення, припинив спілкування з позивачем, змінив номер телефону, переховується, що змусило ОСОБА_1 звернутися до суду із зазначеним позовом.
Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали , просили їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_3 та представник в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку згідно зі ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суд не сповістили, правом на подачу відзиву на позов не скористалися. При одночасному існуванні умов, передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення.
Ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 23.08.2018 р., за клопотанням позивача про забезпечення позову, накладено арешт на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_3 ( а.с. 13).
Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain).
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»).
Суд, вислухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази, приходить до наступного.
22.06.2018 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_3 укладено в письмовій формі договір позики, за умовами якого позикодавець ОСОБА_1 надала позичальнику ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 150 000 грн., а позичальник зобов`язувався повернути грошові кошти в повному обсязі до 22.07.2018 р. ( а.с. 6).
Крім того, 23.07.2018 року позивач ОСОБА_1 надала відповідачу ОСОБА_3 за договором позики 20 000 доларів США на строк три роки, а відповідач зобов`язався, починаючи з 23.09.2018 р., повертати щомісячними виплатами 23 числа кожного місяця в погашення боргу суму, еквівалентну 555 доларам США в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, що підтверджується письмовою розпискою ( а.с. 25).
Як зазначає позивач, з боку відповідача ОСОБА_3 не вчинялось будь-яких дій, які були б спрямовані на погашення грошових зобов`язань, с нею припинив спілкуватися відповідач, змінив номери телефону , не з`являється.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й факту передачі грошової суми позичальнику.
Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах: від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16.
Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та у порядку, що встановлені договором.
За правилами ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Згідно з нормами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
За вимогами статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Наявність оригінала розписки у позивача (позикодавця) згідно з положеннями статті 545 ЦК України свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано.
Виходячи з того, що між сторонами існують договірні правовідносини з позики, позичальником не виконані зобов`язання перед позикодавцем, кошти, отримані у позику 22.06.2018 р. в сумі 150 тис. грн. не повернуті, а за договором позики від 23.07.2018 р. відповідач не приступив до виконання своїх обов`язків та не вносив щомісячних платежів, що є підставою вимагати дострокового повернення коштів, враховуючи встановлену статтею 204 ЦК України презумпцію правомірності правочину, суд приходить до висновку про наявність правових заходів для примусового стягнення з ОСОБА_3 на користь позивача заборгованості у валюті, визначеній договором, а саме 150 000 грн. та валюті повернення 20 000 доларів США , визначеною договором та позивачем, що в еквіваленті складає 558 363, 24 грн.( за курсом НБУ на день пред`явлення позову-27,918 за 1 долар США), а всього 708 363, 24 грн.
Відповідачем до суду не було надано жодних письмових заперечень проти позову та доказів повернення відповідачем вказаного боргу.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 19, 81, 89, 133, 141, 264, 265, 274, 280-282 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 -задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 за договором позики від 22.06.2018 р. суму боргу-150 000 грн., за договором позики від 23.07.2018 р. суму боргу 20 000 доларів США, що еквівалентно 558 363,24 грн., а також понесені витрати - 7740 грн. 68 коп., а всього 716 103 ( сімсот шістнадцять тисяч сто три) грн.92 коп.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п. 15.5 ч.1 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошеня.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкриття чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Сторони: Позивач- ОСОБА_1 ( ІПН НОМЕР_1 , прож. АДРЕСА_2 ).

Відповідач- ОСОБА_3 ( ІПН НОМЕР_2 , прож. АДРЕСА_3 ).

Повне судове рішення складено 18.11.2019.

СУДДЯ -