Справа №203/2374/18
Провадження №2/0203/156/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2019 року Кіровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Католікяна М.О.,

при секретарі Дзьомі Ю.О.,

з участю:

-представниці позивачки ОСОБА_1;

-представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до акціонерного товариства «Укрсоцбанк», ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договорів недійсними,

у с т а н о в и в:

12 липня 2018 року позивачка звернулася до суду з позовом до АТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договорів недійсними. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 27.07.2007 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, на забезпечення якого між позичальником, з одного боку, та ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки. Предметом іпотеки стала належна останнім квартира. Згодом між сторонами договору іпотеки було укладено договори про внесення змін до нього №№2, 3, які насправді позивачкою підписано не було. Крім того, договір про внесення змін №2 до договору іпотеки містить відомості, які суперечать кредитному договору в частині зазначення межі максимального ліміту заборгованості. Викладені обставини стали причиною звернення позивачки до суду з позовом про визнання вказаних додаткових договорів недійсними (а.с.а.с. 2 6).

23 січня 2019 року суд своєю ухвалою закрив підготовче судове засідання та призначив справу до судового розгляду по суті (а.с. 93).

У судовому засіданні представниця позивачки, яка одночасно представляла інтереси ОСОБА_4, ОСОБА_5, позов підтримала, пояснивши, що, окрім того, що позивачка не підписувала договір №2 про внесення змін до договору іпотеки, у цей документ нотаріусом всупереч встановленій процедурі було внесено зміни в частині зазначення суми повернення кредиту. Крім того, факт непідписання позивачкою договору №3 про внесення змін до договору іпотеки підтверджується експертним висновком, долученим до матеріалів справи.

Представник АТ «Укрсоцбанк» у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, пояснивши, що доводи позивачки щодо договору №2 про внесення змін до договору іпотеки мають суто формальний характер, оскільки остання була ознайомлена із змінами, унесеними нотаріусом, про що свідчить її підпис. Що стосується експертного висновку, долученого до справи, то така експертиза була проведена без дотримання встановленої законом процедури.

23 серпня 2018 року АТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду із заявою про застосування до спірних правовідносин правил позовної давності (а.с.а.с. 55, 56).

Того ж дня АТ «Укрсоцбанк» було подано відзив на позов, у якому відповідач виклав доводи, аналогічні викладеним у судовому засіданні (а.с.а.с. 57 59).

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 27.07.2007 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_4 було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії №990/03-13, за умовами якого АКБСР «Укрсоцбанк» зобовязалося надати ОСОБА_4 грошові кошти окремими частинами загальною сумою 450 000,00 грн. зі сплатою 16% на рік. Згодом сторони договору неодноразово укладали додаткові договори до нього, а також договори про внесення до нього змін (а.с.а.с. 9 26).

Того ж дня на забезпечення виконання позичальником умов договору про надання відновлювальної кредитної лінії №990/03-13 між АКБСР «Укрсоцбанк», з одного боку, та ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5, з другого боку, було укладено іпотечний договір №689, предметом якого стала належна останнім квартира АДРЕСА_1. Договір був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 і зареєстрований у реєстрі за №1853 (а.с.а.с. 33, 34).

14 липня 2009 року між сторонами іпотечного договору №689 було укладено договір №2 про внесення змін до Іпотечного договору №689 посвідченого 27.07.2007 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 за реєстровим №1853. Договір був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 і зареєстрований у реєстрі за №2833.

20 липня 2009 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 до договору №2 про внесення змін до іпотечного договору було внесено виправлення в частині зазначення суми повернення кредиту 608 983,52 грн. замість 560 000,00 грн. Вказане виправлення також було посвідчено підписами нотаріуса та іпотекодавців (а.с. 37).

08 серпня 2011 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 було посвідчено договір про внесення змін №3 до Іпотечного договору №689 посвідченого 27.07.2007 року приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_6 за реєстровим №1853 (зареєстровано у реєстрі за №2575). Згідно з договором його сторонами є сторони іпотечного договору №689 (а.с.а.с. 38, 39).

20 березня 2018 року у рамках цивільної справи №203/5780/16-ц Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз було складено висновок №3184-18, згідно з яким підпис від імені ОСОБА_3 у графі «Іпотекодавець 2» у Договорі про внесення змін №3 реєстровий №2575 від 08.08.2011 до Іпотечного договору №689 від 257.07.2007, виконаний не ОСОБА_3, а іншою особою з наслідуванням справжнього її підпису (а.с.а.с. 83 91).

Відповідно до частини 1 статті 575 Цивільного кодексу України (далі ЦК) іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Згідно зі статтею 572 ЦК в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

За своєю юридичною природою договір іпотеки є дво- або багатостороннім, безоплатним, каузальним, зобовязальним правочином, для якого за загальним правилом властива наявність волі всіх сторін, зокрема іпотекодавців.

У відповідності з частиною 1, 3 статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 3, 5, 6 статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За правилами, встановленими частинами 2, 3 статті 203 ЦК, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Воля це суб'єктивний елемент правочину, бажання його вчинити. Вона формується під впливом різних обставин, найважливіші з який визначаються матеріальними і духовними потребами. Люди усвідомлюють виниклі в них потреби і прагнуть їх задовольнити, прибігаючи до певних правових засобів, у тому числі і до правочинів.

Судом встановлено, що позивачка в жодний спосіб не виявляла волю, спрямовану на укладення 08.08.2011 року договору про внесення змін №3 до іпотечного договору №689, про що свідчить долучений за клопотанням її представниці висновок Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз від 20.03.2018 року №3184-18.

Ураховуючи викладене, суд доходить висновку про наявність підстав для визнання договору про внесення змін №3 до іпотечного договору №689 недійсним.

При цьому суд критично ставиться до заяви співвідповідача про застосування правил позовної давності, оскільки згідно з нею позивачка довідалася про порушення свого права під час підписання договору про внесення змін №3 до іпотечного договору №689, що прямо суперечить матеріалам справи, з яких вбачається, що про існування такого правочину вона взагалі не була обізнана, оскільки його не підписувала.

Розвязуючи спір у частині позовної вимоги про визнання недійсним договору №2 про внесення змін до іпотечного договору, суд насамперед виходить з такого.

Частиною 1 статті 4 ЦПК визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом частин 2, 3 статті 12 ЦПК учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин 1, 3 статті 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно зі статтею 76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

У відповідності з частинами 1, 5 статті 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

За правилами, встановленими частиною 2 статті 77 ЦПК, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відтак процесуальним завданням позивачки у контексті позовної вимоги про визнання недійсним договору №2 про внесення змін до іпотечного договору було доведення у спосіб, визначений процесуальним законом, факту непідписання нею цього правочину.

Між тим, аналіз доказів, наданих позивачкою, у контексті приведених вище норм, свідчить про безпідставність заявленої позовної вимоги, оскільки вона жодним належним, допустимим та достовірним доказом не довела той факт, що підпис у спірному правочині їй не належить.

Так, протягом розгляду справи ані позивачка, ані її представниця не надали суду експертного висновку з приводу дослідження підпису ОСОБА_8 у договорі №2 про внесення змін до іпотечного договору. При цьому заяву про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи, подану разом з позовом, представницею позивачки було відкликано у судовому засіданні 23.01.2019 року (а.с.а.с. 7, 8).

Довід щодо порушення нотаріусом процедури внесення виправлень до посвідченого правочину суд вважає безпідставним, оскільки він має суто формальний характер і спростовується підписом позивачки та решти іпотекодавців під посвідчувальним написом нотаріуса про внесення виправлень.

Ураховуючи викладене, суд не знаходить підстав для задоволення вказаної позовної вимоги.

У порядку статті 141 ЦПК з АТ «Укрсоцбанк» на користь позивачки пропорційно задоволеній частині позову підлягає стягненню компенсація судових витрат останньої в сумі 704,50 грн (а.с. 1).

Керуючись статтями 5, 7, 10 13, 19, 23, 76 81, 89, 133, 141, 209 211, 213, 223, 228, 229, 258, 259, 263 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1; 49101, Україна, місто Дніпро, проспект Олександра Поля, 8А/56) до акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (ідентифікаційний код 00039019; 03150, Україна, місто Київ, вулиця Ковпака, 29), ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2; 49101, Україна, місто Дніпро, проспект Олександра Поля, 8А/56), ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_3; 49101, Україна, місто Дніпро, проспект Олександра Поля, 8А/56) про визнання договорів недійсними задовольнити частково.

Визнати недійсним договір про внесення змін №3 до Іпотечного договору №689 посвідченого 27.07.2007 року приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_6 за реєстровим №1853, посвідчений 08 серпня 2011 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7, зареєстрований у реєстрі за №2575.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_3 компенсацію судових витрат у сумі 704,50 грн.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється від дня складення повного судового рішення. Рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне рішення складено 14 березня 2019 року.

Суддя М.О. Католікян