Справа № 683/2874/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2019 року м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючої судді Сагайдак І.М.

секретаря Повзун С.В.

з участю: представника позивача ОСОБА_1

адвоката ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Старокостянтинів в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №683/2874/18, 2/683/431/2019 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення 169212 грн. боргу за договором позики.

В обґрунтування заявленого позову вказує, що 26 жовтня 2015 року між ним та ОСОБА_3 було укладено договір позики, відповідно до якого він передав відповідачці грошову позику в розмірі 6000 доларів США, які остання зобов»язалась повернути через шість місяців, тобто до 26 квітня 2016 року. На підтвердження своїх зобов»язань за договором позики відповідачка 26 жовтня 2015 року власноручно написала розписку. У зазначений строк ОСОБА_3 гроші не повернула й у добровільному порядку повертати не збирається, а тому просить стягнути з неї на свою користь суму боргу в розмірі 169212 грн., що еквівалентно 6000 доларам США станом на дату подачі позову 30 жовтня 2018 року.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_2 підтримала заявлені позовні вимоги у повному обсязі, просить позов задоволити.

Відповідачка ОСОБА_3, яка належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, до суду не з»явилась з причин, визнаних судом не поважними, однак в ході судового розгляду справи не заперечувала факту написання нею розписки та отримання грошових коштів від ОСОБА_1, проте вказувала, що фактично вона позичала лише 3000 доларів США, а ОСОБА_1 змусив її написати розписку на суму 6000 доларів США. З 2015 року на погашення боргу коштів не сплачувала.

Заслухавши представника позивача, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що 26 жовтня 2015 року ОСОБА_1 позичив ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 6000 доларів США, які остання зобов»язалась повернути позивачу через шість місяців, тобто до 26 квітня 2016 року.

До обумовленого строку відповідачка не виконала цього обов»язку.

Зазначені обставини підтверджуються розпискою ОСОБА_3 від 26 жовтня 2015 року, оригінал якої зберігався у позивача та наданий ним у судове засідання.

Частиною 1 статті 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст.1047 ЦК України).

В силу ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Із норм ст.1051 ЦК України слідує, що позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Відповідно до ч.1, ч.5 та ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

У свою чергу, розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Зі змісту боргової розписки від 26 жовтня 2015 року, сам факт написання якої відповідачкою визнається, вбачається, що ОСОБА_3 позичила у ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 6000 доларів США, які зобов»язалась повернути через шість місяців.

Отже, між сторонами виникли позикові правовідносини. Оригінал розписки на момент подачі позову знаходився у ОСОБА_1, що свідчить про неповернення відповідачкою позики.

ОСОБА_3 не надала суду належних і допустимих доказів, які б вказували на те, що грошові кошти у розмірі, зазначеному в розписці, не були одержані нею від ОСОБА_1

Крім того, відповідачка не оспорювала у встановленому законом порядку розписку від 26 жовтня 2015 року, а тому її посилання не те, що вона писала розписку під примусом з боку позивача, на увагу не заслуговують.

Отже, досліджені судом докази, вказують на те, що ОСОБА_3 не виконала свій обов»язок з повернення ОСОБА_1 суми позики, а тому з неї на користь позивача підлягають стягненню неповернуті грошові кошти в межах заявлених позовних вимог в сумі 169212 грн., що еквівалентно за курсом НБУ на дату подачі позову - 30 жовтня 2018 року 6000 доларам США.

При подачі позову ОСОБА_1 додав до позовної заяви ксерокопію посвідчення інваліда ІІ групи, а тому судовий збір з нього не стягувався. Разом з тим, в судове засідання позивач не надав оригіналу документу, який би підтверджував, що він має пільги по сплаті судового збору, надавши лише довідку МСЕК, згідно якої з 20 лютого 2019 року йому встановлено ІІІ групу інвалідності. З огляду на викладене, з ОСОБА_1 на користь держави слід стягнути 1692 грн. 12 коп., що становить 1% від ціни позову, судового збору за подачу даного позову.

Питання про стягнення судових витрат з відповідачки на користь позивача суд не вирішує, оскільки на момент ухвалення судового рішення останній не надав доказів понесення ним таких витрат.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 задоволити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 169212 грн. боргу за договором позики від 26 жовтня 2015 року.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 1692 грн. 12 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1,30400, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_3: зареєстроване місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_2,31100, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2.

Повне рішення складено 11 березня 2019 року.

Суддя: