Ухвала

Іменем України

25 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 450/2533/18

провадження № 61-6064ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду: Лесько А. О., (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 16 серпня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 07 лютого 2019 року у справі за заявою товариства з додатковою відповідальністю «Львівбудкомплектація» про забезпечення позову до подання позовної заяви товариства з додатковою відповідальністю «Львівбудкомплектація» до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Дячок Олександр Анатолійович, про визнання недійсним іпотечного договору,

ВСТАНОВИВ:

ТДВ «Львівбудкомплектація» звернулося до суду із заявою про забезпечення позову до відкриття провадження у даній справі, в якій просило суд з метою забезпечення майбутнього позову про визнання недійсним іпотечного договору, накласти арешт на предмет іпотеки за іпотечним договором від 16 червня 2016 року, укладеним між ТДВ «Львівбудкомплектація» та ОСОБА_1 , а саме на нерухоме майно: будівлі загальною площею 3 095,0 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , які складаються з виробничо-лабораторного комплексу А-2, загальною площею 400,7 кв. м; вага Б-1, загальною площею 74,3 кв. м; складу допоміжних матеріалів В-1, загальною площею 1 980,6 кв. м; склад-навісу Г-І, загальною площею 639,4 кв. м; земельну ділянку для обслуговування складських та виробничих приміщень, площею 1,7319 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1 ), а також заборони державним реєстраторам вчинення дій, пов`язаних з державною реєстрацією речових прав на зазначене нерухоме майно до набрання законної сили рішенням у справі за позовом ТДВ «Львівбудкомплектація» до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Дякович О. А., про визнання недійсним іпотечного договору.

Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 16 серпня 2018 року, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного суду від 07 лютого 2019 року, заяву ТДВ «Львівбудкомплектація» задоволено.

Вжито заходи забезпечення позову ТДВ «Львівбудкомплектація» до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Дякович О. А., про визнання недійсним іпотечного договору, шляхом: 1) накладення арешту на предмет іпотеки за іпотечним договором від 16 червня 2016 року, укладеним між ТДВ «Львівбудкомплектація» та ОСОБА_1 , а саме на наступне нерухоме майно: будівлі загальною площею 3 095,0 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , які складаються з виробничо-лабораторного комплексу А-2, загальною площею 400,7 кв. м; вага Б-1, загальною площею 74,3 кв. м; складу допоміжних матеріалів В-1, загальною площею 1 980,6 кв. м; склад-навісу Г-І, загальною площею 639,4 кв. м; земельну ділянку для обслуговування складських та виробничих приміщень, площею 1,7319 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 Львівська АДРЕСА_3 (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1 ); 2) заборони державним реєстраторам вчинення дій, пов`язаних з державною реєстрацією речових прав на зазначене нерухоме майно до набрання законної сили рішенням у справі за позовом ТДВ «Львівбудкомплектація» до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Дякович О. А., про визнання недійсним іпотечного договору.

21 березня 2019 року (відповідно до відмітки на поштовому конверті) ОСОБА_1 подала касаційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржувані судові рішення та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували норми процесуального права, а також надали оцінку доводам заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів для забезпечення даного позову. Також, вирішуючи питання про забезпечення позову, суди попередніх інстанцій не забезпечили збалансованості інтересів сторін та не врахували те, що застосування заходів забезпечення позову в подальшому порушить гарантовані права відповідача, як іпотекодержателя.

У касаційній скарзі також зазначено, що, постановляючи ухвалу про забезпечення позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, не пересвідчився, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, оскільки у матеріалах справи немає доказів, які б підтверджували таке, тому висновки попередніх судів є безпідставними та необґрунтованими.

Крім того, заява не містить пропозиції щодо зустрічного забезпечення, оскільки зупинення процедури досудового звернення стягнення на предмет іпотеки призведе до заподіяння збитків іпотекодержателю. Заявник вважає, що згідно з частиною сьомою статті 153 ЦПК України дане питання повинно бути вирішено одночасно з визначенням виду забезпечення позову.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду вважає, що підстави для відкриття касаційного провадження відсутні, виходячи з наступного.

Частиною першою та другої статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Суд, обираючи вид забезпечення позову, у кожному випадку повинен обирати такий спосіб, який у найбільший мірі спрямований на забезпечення предмету спору.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 150 ЦПК України позов може забезпечуватися, зокрема, шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, а також шляхом забороною вчиняти певні дії.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову (частина друга статті 150 ЦПК України).

У частинах першій-третій статті 154 ЦПК України визначено, що суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову.

Суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: 1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або 2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Таким чином, застосування зустрічного забезпечення є правом суду, а обов`язок суду застосувати зустрічне забезпечення виникає лише у виключних передбачених частиною третьою статті 154 ЦПК України випадках.

З огляду на те, що між сторонами виник спір щодо визнання недійсним іпотечного договору, а реєстрування у позасудовий спосіб права власності на іпотечне майно за ОСОБА_1 створює реальну загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про наявність підстав для забезпечення позову у справі шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а також заборони державним реєстраторам вчиняти будь-які дії пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно, оскільки такі види забезпечення позову у найбільший мірі спрямовані на забезпечення предмету спору та співмірні із заявленими позивачем вимогами. При цьому суди першої та апеляційної інстанцій, не встановивши передбачених частиною третьою статті 154 ЦПК України обставин для обов`язкового застосування зустрічного забезпечення та не застосували таке забезпечення.

За таких обставин доводи касаційної скарги не спростовують викладених в оскаржуваних судових рішеннях висновків.

За приписами частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до положень пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у справі з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

З урахуванням того, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції, залишена без змін постановою апеляційного суду, про застосування заходів забезпечення позову, не є ухвалою, якою закінчено розгляд справи, а суди при ухваленні оскаржуваних судових рішень правильно застосовували норми права, що є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, Верховний Суд на підставі пункту 5 частини другої та частини четвертої статті 394 ЦПК України відмовляє у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частиною п`ятою, пунктом 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України, частиною другою статті 8 Закону України «Про судовий збір» Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 16 серпня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 07 лютого 2019 року у справі за заявою товариства з додатковою відповідальністю «Львівбудкомплектація» про забезпечення позову до подання позовної заяви товаристваз додатковою відповідальністю «Львівбудкомплектація» до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Дячок Олександр Анатолійович, про визнання недійсним іпотечного договору.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

В. М. Сімоненко