Справа № 442/2269/18 Головуючий у 1 інстанції: Крамар О.В.
Провадження № 22-ц/811/2338/18 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2019 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Крайник Н.П., Цяцяка Р.П.

секретаря: Куцика І.Б.

з участю: представників ОСОБА_2 - ОСОБА_3, ОСОБА_4, представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20 вересня 2018 року, -

ВСТАНОВИВ:

в квітні 2018 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_5 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

В обґрунтування позову покликалася на те, що 18.08.2016 року помер її чоловік, після смерті якого, вона, як спадкоємець за законом, належного йому на день смерті майна, в тому числі і квартири АДРЕСА_1, через відсутність документів, необхідних для оформлення спадщини, які знаходяться у відповідачки, ОСОБА_5 (матір її чоловіка), через постійну зайнятість по догляду за важкохворими батьками, а також часті поїздки до батька в м. Херсон, не мала можливості займатися оформленням спадщини, і через свою юридичну необізнаність, не подала своєчасно до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. Окрім цього посилається на некваліфіковану правову допомогу адвоката ОСОБА_9, яка не вчинила жодних дій для оформлення нею спадкових прав на майно, і не роз»яснила їй необхідність подання протягом шести місяців з дня відкриття спадщини заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Через некомпетентність адвоката, її недобросовісність, вона пропустила встановлений шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини. Рішенням КДК адвокатури Львівської області № 8/2/2-2018 від 30.08.2018 року, за скаргою ОСОБА_2, адвоката ОСОБА_9 притягнуто до дисциплінарної відповідальності, оскільки її дії призвели до негативних правових наслідків для позивачки, суттєвих ускладнень в оформленні спадкових прав позивачки. Враховуючи вищезазначені обставини, позивачка вважає, що шестимісячний строк для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини пропущено нею з поважних причин.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено. Визначено ОСОБА_2 додатковий строк у два місяці з дня набрання законної сили рішення суду для подання заяви нотаріусу про прийняття спадщини за законом, яка відкрилася після смерті її чоловіка ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_5, в апеляційній скарзі покликається на те, що суд першої інстанції, задовольняючи позов, не взяв до уваги те, що протягом шестимісячного строку, встановленого законом для прийняття спадщини, позивачка зверталася до нотаріуса з приводу оформлення спадщини, однак умисно не подавала заяви про прийняття спадщини, оскільки спадкодавець мав заборгованість, яку позивачка погашати не мала бажання. Апелянт стверджує, що не чинила жодних перешкод для подання позивачкою до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини та оформлення спадщини, оскільки подала нотаріусу всі необхідні документи для прийняття та оформлення спадщини, зазначивши у заяві, що крім неї, спадкоємцем майна є його дружина, ОСОБА_2 Також, зазначає, що для прийняття спадщини позивачці необхідно було пред'явити лише власний паспорт, ідентифікаційний номер, наявні у неї свідоцтво про шлюб та свідоцтво про смерть. Суд безпідставно не взяв до уваги і не врахував при ухваленні оскаржуваного рішення, постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 20.08.2018 року, яка позивачкою не оспорювалася, з якої вбачається, що підставою для відмови їй у видачі свідоцтва про право на спадщину була не відсутність правовстановлюючих документів у ОСОБА_2 для оформлення спадщини, а неподання позивачкою нотаріусу заяви про прийняття спадщини. Враховуючи наведене просить скасувати рішення суду першої інстанції, а в позові ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовити.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представників ОСОБА_2 - ОСОБА_3, ОСОБА_4 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно ч.ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Відповідно ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно ч.1-4 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 та визначаючи їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд першої інстанції вважав поважними зазначені позивачкою причини пропуску нею встановленого законодавством шестимісячного строку для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Частина 1 ст. 1272 ЦК України передбачає, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Правовими підставами для визначення судом додаткового строку для прийняття спадщини має бути поважність його пропуску, тобто, об'єктивні причини, які перешкоджали спадкоємцю своєчасно звернутися до нотаріуса на протязі шести місяців з часу відкриття спадщини та подати заяву про прийняття спадщини.

При вирішенні спорів про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними.

Відповідно до роз»яснень абз. 6 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 « Про судову практику у справах про спадкування» вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов»язані з об»єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачка ОСОБА_2 є дружиною померлого ОСОБА_8, а ОСОБА_5 є його матір»ю, а відтак, відповідно до ст. 1261 ЦК України, є спадкоємцями першої черги за законом.

З постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 20.08.2018 року вбачається, що підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_2 є те, що заявниця на час відкриття спадщини не проживала разом зі спадкодавцем, заява нею була подана після спливу строку, передбаченого для прийняття спадщини, а саме, 20.08.2018 року, письмова згода іншого спадкоємця на прийняття спадщини заявницею відсутня, а тому вона вважається такою, що спадщину не прийняла.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, як на поважні причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, ОСОБА_2 посилається на відсутність документів, необхідних для оформлення спадщини, які знаходилися у відповідачки, ОСОБА_5 (матері її чоловіка), на постійну зайнятість по догляду за важкохворими батьками, а також часті поїздки до батька в м. Херсон, через що не мала можливості займатися оформленням спадщини.

На думку колегії суддів, відсутність у спадкодавця оригіналів документів в період подання заяви про прийняття спадщини не може бути поважною причиною пропуску строку для подання спадкоємцем до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, оскільки відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5 при поданні заяви про прийняття спадщини нотаріус не перевіряє наявність спадкового майна та його належність спадкодавцю.

Крім того,матеріалами справи підтверджується, що такі документи при оформленні спадщини були надані іншим спадкоємцем за законом, ОСОБА_5, матір»ю спадкодавця, яка в заяві про прийняття спадщини зазначила, що дружина померлого, ОСОБА_2, також є спадкоємцем за законом.

Колегія суддів, вивчивши зазначені позивачкою причини пропуску строку для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, вважає, що позивачкою, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів того, що вона за станом здоров»я не мала можливості у передбачений законом строк звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, а посилання позивачки, як на поважність причини пропуску нею шестимісячного строку, на хворобу матері та батька, які є інвалідами, не є доказами поважності пропуску строку, оскільки такі не пов»язані з об»єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення таких дій, оскільки доглядаючи батьків не була позбавлена можливості подати заяву до нотаріальної контори.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції не врахував положень пункту 3.5 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, який передбачає надіслання заяви про прийняття спадщини поштою, а відтак, не маючи можливості подати заяву про прийняття спадщини особисто до нотаріальної контори, позивачка не була позбавлена можливості надіслати таку заяву поштою

Колегія суддів вважає, що не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність спадкоємця щодо строку та порядку прийняття спадщини, неправильне роз»яснення адвокатом строку подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини та порядку спадкування (в позасудовому чи судовому порядку).

Як вбачається з матеріалів справи, між ОСОБА_2 та адвокатом ОСОБА_9.,18.01.2017 року, було укладено договір про надання правової допомоги, згідно з п.1 якого адвокат надає правову допомогу ОСОБА_2 з приводу представництва та захисту її інтересів у судах загальної юрисдикції, адміністративних судах та господарських судах всіх ланок.

Тобто, договір стосується представництва інтересів ОСОБА_2 в судах загальної юрисдикції, адміністративних судах та господарських судах всіх ланок, а не представництва позивачки в нотаріальній конторі.

Судом першої інстанції не враховано, що відповідно до вищезгаданого Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, заява про прийняття спадщини подається особисто спадкоємцем, а відтак позивачка не могла уповноважити адвоката на подання нею до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, і таке договором про надання правової допомоги, укладеним між ОСОБА_2 та адвокатом ОСОБА_9 18.01.2017 року не передбачалось.

Твердження позивачки про те, що саме з вини адвоката ОСОБА_9, яка гарантувала вирішення питання спадкування в судовому порядку, вона не подала до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, не заслуговують на увагу, оскільки вирішення питання спадкування в судовому порядку жодним чином не перешкоджало поданню ОСОБА_2 протягом шести місяців з дня відкриття спадщини заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини.

Главою 86 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів.

Відповідно до роз»яснень п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.0-5.20087 року №7 «По судову практику в справах про спадкування» за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають.

Отже, у разі якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові.

Тобто, зверненню до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування, повинно передувати звернення до нотаріальної контори з приводу видачі свідоцтва про право на спадщину.

Наведене спростовує твердження ОСОБА_2 про те, що вона не зверталася протягом шести місяців з дня відкриття спадщини до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки адвокат ОСОБА_9 гарантувала вирішення питання щодо спадкування після смерті ОСОБА_8 в судовому порядку.

Не можна погодитися з судом першої інстанції, який давши оцінку зазначеним позивачкою причинам пропуску нею шестимісячного строку з дня відкриття спадщини для подання заяви про прийняття спадщини, дійшов висновку про їх поважність, оскільки, на думку колегії суддів, зазначені позивачкою причини не свідчать про об»єктивні, непереборні, істотні труднощі, які виникли у спадкоємця ОСОБА_2, що перешкоджали подання нею протягом шести місяців з дня відкриття спадщини до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини.

Колегія суддів дійшла висновку, що позивачем, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вона, з незалежних від неї обставин, не мала можливості у передбачений законом строк звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, на підтвердження поважності причин пропуску нею встановленого законом шестимісячного строку для подання зави до нотаріальної контори про прийняття спадщини.

На думку колегії суддів, при бажанні, ОСОБА_2 мала можливість протягом шести місяців з дня відкриття спадщини подати особисто або направити поштою до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, зазначені ОСОБА_2 причини пропуску звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, не пов»язані з об»єктивними, непереборними, істотними труднощами, які перешкодили їй подати протягом шести місяців до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, а відтак не є поважними.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування обставин,що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З врахуванням вищенаведеного, передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення, колегія суддів дійшла висновку про відсутність поважних причин пропуску позивачкою встановленого законом шестимісячного строку для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, а відтак у задоволенні позову ОСОБА_2 слід відмовити, у зв»язку з чим оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_5 - задовольнити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20 вересня 2018 року - скасувати та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 11.03.2019 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Крайник Н.П.

Цяцяк Р.П.