Постанова

Іменем України

27 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 449/181/16

провадження № 61-25364св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В. (суддя - доповідач),

учасники справи:

позивачі - ОСОБА_1,

відповідачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1, від імені якої діє адвокат Бакус Маряна Любомирівна, на рішення Апеляційного суду Львівської області від 01 червня 2017 року у складі колегії: Крайник Н.П., Мельничук О. Я., Савуляка Р. В.,

ВСТАНОВИВ

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля та виділення частки у спільному майні подружжя.

Позовна заява мотивована тим, що 11 серпня 2012 року між нею та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син ОСОБА_8

22 серпня 2013 року подружжя набуло у власність автомобіль «Daewoo Lanos», 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, який зареєстровано за ОСОБА_2

10 лютого 2016 року ОСОБА_2 без згоди дружини ОСОБА_1 відчужив зазначений автомобіль на користь ОСОБА_3

На підставі викладеного та з урахуванням уточнених позовних вимог ОСОБА_1 просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля «Daewoo Lanos», 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, укладений 10 лютого 2016 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_3, застосувати наслідки його недійсності та поділити спільне сумісне майно подружжя.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 02 червня 2016 рок у складі судді Борняка Р. О. позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано договір купівлі-продажу автомобіля «Daewoo Lanos», 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, укладений 10 лютого 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, недійсним.

Визначено частки у спільній сумісній власності подружжя - автомобілі «Daewoo Lanos», 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, у розмірі 3/4 частки за ОСОБА_1 та у розмірі 1/4 частки за ОСОБА_2

Припинено право спільної сумісної власності ОСОБА_2 на майно - автомобіль «Daewoo Lanos», 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, та присуджено йому грошову компенсацію вартості 1/4 частки у розмірі 22 947 грн 00 коп. й визнано право власності на цей автомобіль за позивачем ОСОБА_1

Повернуто ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 1/4 частки автомобіля «Daewoo Lanos», 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, у розмірі 22 947 грн 00 коп., яка була внесена ОСОБА_1 на депозитний рахунок суду.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не надавала згоди на відчуження автомобіля, який є спільною сумісною власністю подружжя. Договір купівлі-продажу спірного транспортного засобу укладено з порушенням норм чинного законодавства України, а тому відповідно до статтей 203, 215, 216 ЦК України він підлягає визнанню недійсним із застосуванням наслідків його недійсності. При вирішенні спору про поділ майна подружжя суд відступив від рівності часток, оскільки відповідач ОСОБА_2 не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї та всупереч її інтересів відчужив транспортний засіб. Врахувавши також те, що малолітній син проживає разом із матір'ю, суд визнав за нею право власності на 3/4 частки у спірному рухомому майні. Оскільки автомобіль є неподільною річчю, спільне користування якою є неможливим, частка ОСОБА_2 у праві спільної сумісної власності становить лише 1/4 частки та не може бути виділена в натурі, у зв'язку із чим суд припинив його право власності на цю частку, присудивши компенсацію її вартості, яка попередньо була внесена на депозитний рахунок суду, у розмірі 22 947 грн 00 коп.

23 лютого 2017 року Перемишлянським районним судом Львівської області ухвалено додаткове рішення, яким зобов'язано ОСОБА_2 повернути ОСОБА_3 15 000 грн 00 коп., отриманих під час укладення договору купівлі-продажу автомобіля «Daewoo Lanos», 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, та зобов'язано ОСОБА_3 повернути зазначений автомобіль ОСОБА_2

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 01 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2, від імені якого діє ОСОБА_9, задоволено.

Рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 02 червня 2016 року і додаткове рішення цього ж суду від 23 лютого 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Поділено спільне майно подружжя шляхом виділу у власність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/2 ідеальної частки автомобіля «Daewoo Lanos», 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що сама по собі відсутність згоди одного із подружжя на відчуження спільного сумісного майна іншим із подружжя не може бути підставою для визнання правочину недійсним. Визнаючи недійсним оспорюваний договір купівлі-продажу, суд не з'ясував усіх фактичних обставин справи, а тому ухвалив у цій частині незаконне рішення. Крім того, вирішуючи спір в частині поділу спільної сумісної власності подружжя та відступаючи від рівності часток, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, доказів того, що малолітній син проживає з позивачем, а також того, що відповідач ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, суду надано не було, позивач не зверталась до суду з позовом про стягнення аліментів, а тому підстави для застосування частини другої та третьої статті 70 СК України відсутні.

Короткий зміст касаційної скарги

У червні 2017 року ОСОБА_1, від імені якої діє адвокат Бакус М. Л., подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що висновки Верховного Суду України не можуть враховуватись під час вирішення справи, оскільки вони носять лише рекомендаційний характер. Позивач згоди на відчуження майна, що є спільною сумісною власністю, не надавала, а тому оспорюваний правочин відповідно до статтей 203, 215 ЦК України є недійсним. Ухвалюючи рішення, апеляційний суд визнав за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності по 1/2 частки рухомого майна, яке перебуває у власності відповідача ОСОБА_3 Такі обставини унеможливлюють виконання цього рішення суду.

Короткий зміст позиції інших учасників справи

У жовтні 2017 року ОСОБА_3 подав відзив на касаційну скаргу, у якому зазначав, що рішення Апеляційного суду Львівської області від 02 червня 2016 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Надходження касаційної скарги до Верховного Суду

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано її матеріали з Перемишлянського районного суду Львівської області та зупинено виконання рішення Апеляційного суду Львівської області від 01 червня 2017 року.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 07 лютого 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час виникнення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Оцінка аргументів учасників справи та висновків судів першої й апеляційної інстанції

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 11 серпня 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_2 та ОСОБА_1 народився син ОСОБА_8

22 серпня 2013 року подружжя набуло у власність автомобіль «Daewoo Lanos», 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, який зареєстровано за ОСОБА_2

10 лютого 2016 року право власності на автомобіль «Daewoo Lanos», 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, перереєстровано на нового власника - ОСОБА_3

ОСОБА_2 відчужив зазначений автомобіль на користь ОСОБА_3 без згоди ОСОБА_1

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У частині першій статті 61 СК України передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України).

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Кожен з подружжя може оспорити у судовому порядку поширення правового режиму спільної сумісної власності на новий об'єкт. При цьому тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції спільної сумісної власності майна, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Позивач не довела наявність передбачених частинами другою та третьою статті 70 СК України обставин для відступлення від рівності часток у праві спільної сумісної власності, у зв'язку із чим суд апеляційної інстанції правильно скасував рішення суду першої інстанції в частині поділу спільної сумісної власності подружжя та поділив спільне майно подружжя - автомобіль «Daewoo Lanos», 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, виділивши у власність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/2 ідеальній частці цього транспортного засобу.

Крім того, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша - третя, статті 71 СК України).

За вимогами частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Згідно з частиною третьою статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

За встановлених у справі обставин спірний автомобіль придбано сторонами під час перебування у шлюбі, тобто він є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Презумпція спільної сумісної власності не спростована. Транспортний засіб є цінною річчю, придбаний сторонами у період шлюбу, а тому його продаж повинен був вчинятися за письмової згоди другого з подружжя.

Якщо майно, яке є спільною сумісною власністю, відчужене без згоди інших співвласників, то наявність цих обставин свідчить про невідповідність договору купівлі-продажу цього майна актам цивільного законодавства, що є підставою для визнання такого правочину недійсним відповідно до положень частини першої статті 203, частини першої статті 205 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 369 ЦК України правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

Зазначене спростовує висновки суду апеляційної інстанції про те, що відсутність згоди співвласника майна на розпорядження майном сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного іншим співвласником, недійсним, оскільки такі висновки не ґрунтуються на нормах цивільного законодавства України та суперечать принципу рівності прав співвласників, власність яких є спільною сумісною, без визначення часток.

Така правова позиція узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Отже, апеляційний суд, переглядаючи в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції, не звернув увагу на те, що відсутність згоди одного із подружжя на розпорядження рухомим майном є підставою визнання правочину, укладеного іншим співвласником щодо розпорядження спільним майном, недійсним із застосуванням наслідків його недійсності. Разом з тим, суд першої інстанції, саме з цих підстав визнав недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу та застосував наслідки його недійсності, у зв'язку із чим рішення суду першої інстанції та додаткове рішення цього ж суду у цій частині підлягають залишенню в силі.

Згідно зі статтею 413 ЦПК України, суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Керуючись статтями 400, 409, 413, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1, від імені якої діє адвокат Бакус Маряна Любомирівна, задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Львівської області від 01 червня 2017 року в частині позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу та застосування наслідків його недійсності скасувати і залишити в силі у цій частині рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 02 червня 2016 року та додаткове рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 23 лютого 2017 року.

Рішення Апеляційного суду Львівської області від 01 червня 2017 року в частині позовних вимог про поділ спільного майна подружжя - автомобіля «Daewoo Lanos», 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, шляхом виділу у власність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/2 ідеальній частці цього транспортного засобу, залишити без змін.

Поновити у нескасованій частині виконання рішення Апеляційного суду Львівської області від 01 червня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

Ю. В. Черняк