Дата документу 06.03.2019 Справа № 333/6851/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер 333/6851/17 Головуючий у 1-й інстанції Герасименко С.Г.
Номер провадження 22-ц/807/359/19 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Маловічко С.В.

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 лютого 2018 року у справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_3, Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про відшкодування в порядку регресу витрат пов'язаних з виплатою страхового відшкодування,-

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2017 року МТСБУ звернулося до суду із позовом до ОСОБА_3, ПАТ КБ «Приватбанк» про відшкодування в порядку регресу витрат пов'язаних з виплатою страхового відшкодування.

В обґрунтування позову зазначало, що 14.09.2014 року в м. Запоріжжя, на вул. Набережній, з вини водія ОСОБА_3 була скоєна ДТП. ОСОБА_3 керував автомобілем НОМЕР_1. В результаті зазначеної ДТП був пошкоджений автомобіль НОМЕР_2, який належав ОСОБА_4 Розмір завданих збитків за пошкоджений автомобіль відповідно до Звіту становить 14401,26 грн. Зазначена шкода ні винуватцем ДТП ОСОБА_3, ні власником автомобіля ПАТ КБ «Приватбанк» потерпілій особі відшкодована не була. На момент вчинення ДТП, цивільно-правова відповідальність відповідачів застрахована не була. ОСОБА_4 - власник пошкодженого автомобіля, марки «КІА», д.н.НОМЕР_3, звернулась до МТСБУ з відповідною заявою. На підставі якої, керуючись Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач - МТСБУ здійснив виплату (страхове відшкодування) ОСОБА_4 в розмірі 12001,05 грн. Крім того, позивач поніс витрати у зв'язку із оплатою послуг аварійного комісару в розмірі 820,00 грн.

З огляду на викладене, просило суд стягнути на його користь з відповідачів грошові кошти в розмірі понесених витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування у розмірі 12001,05 грн., а також витрати пов'язані із залученням аварійного комісару в розмірі 820,00 грн. та по сплаті судового збору в розмірі 1600 грн.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 лютого 2018 року позов МТСБУ задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь МТСБУ матеріальну суму шкоди у розмірі 12821,05 грн. та судовий збір у розмірі 1600,00 грн. в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі. Вирішити питання судових витрат.

МТСБУ надало суду відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що рішення суду ухвалено на підставі діючого законодавства без порушення норм процесуального та матеріального права. Рішення є законним та обґрунтованим, висновку суду відповідають обставинам справи. Просило суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

ОСОБА_3 надав суду відзив на апеляційну скаргу, в якій просив суд рішення суду першої інстанції залишити без змін., скаргу залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Згідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що обов'язок по виплаті грошових коштів в розмірі понесених витрат покладений саме на ПАТ КБ «Приватбанк», у трудових відносинах з яким перебував ОСОБА_3 та на дату скоєння ДТП виконував свої трудові обов'язки.

Колегія судді погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до постанови Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06.10.2014 року, ОСОБА_3, працюючи водієм в ПАТ КБ «Приватбанк», 14.09.2014 року о 18 год. 15 хв., в м. Запоріжжя, по вул. Набережній, керуючи автомобілем НОМЕР_1, не витримав безпечну дистанцію та скоїв зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, водій ОСОБА_4, чим порушив вимоги п.13.1 Правил дорожнього руху України. При розгляді справи в суді ОСОБА_3 свою вину у вчиненні скоєного правопорушення визнав повністю та його визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Постанова набула законної сили 17.10.2014 року.

За положеннями ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно звіту № 1 від 17.01.2015 року, складеного суб'єктом оціночної діяльності ОСОБА_5, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля НОМЕР_4, становить 14401,26 грн.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди відповідач не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно п. п. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Статтею 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ відшкодовує у встановленому Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна життю, здоров'ю та майну третіх осіб під час ДТП.

Встановлено, що ОСОБА_4 звернулася до МТСБУ з відповідною заявою, до якої було додано копію полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/6020489 терміном дії до 15.11.2014 року.

У зв'язку з настанням події, передбаченої п. п. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ здійснило регламентну виплату потерпілій особі в розмірі 12001,05 грн., що підтверджується копією платіжного доручення № 1/25511 від 05 лютого 2015 року.

Згідно п. 40.3 ст. 40 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ має право залучати аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти, у порядку, встановленому Уповноваженим органом, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків у випадках, визначених у статті 41 цього Закону.

МТСБУ залучено аварійного комісара, відповідно до положень ст. 40 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв'язку з чим понесені витрати в розмірі 820,00 грн., що підтверджується копією Акту виконаних робіт від 15.02.2015 року, рахунку № 10823 від 23.01.2015 року та платіжного доручення №9626 від 19.02.2015 року.

Згідно ст. 1191 ЦК України та п. 38.2.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Відповідно до ст. 1191 ЦК України, підпункту 38.2.1 пункту 38.2 ст.38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 ст.13 цього Закону.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_3 на момент заподіяння ним шкоди перебував у трудових відносинах з ПАТ КБ «Приватбанк» та виконував трудові обов'язки водія автотранспортних засобів, що підтверджується копією трудової книжки.

За положеннями частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Згідно ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що обов'язок по виплаті грошових коштів в розмірі понесених витрат покладений саме на ПАТ КБ «Приватбанк», у трудових відносинах з яким перебував ОСОБА_3 та на дату скоєння ДТП виконував свої трудові обов'язки.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Випадки для звільнення від доказування, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Відповідно ж до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 лютого 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 13 березня 2019 року.

Головуючий

Судді: