Провадження № 2/127/4832/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.2019 Вінницький міський суд Вінницької області

в складі : головуючого судді Антонюка В.В.,

при секретарі Гончаруку І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_2 Державна Нотаріальна контора, Комунальне підприємство ОСОБА_2 міське бюро технічної інвентаризації про визнання права власності на спадкове майно,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1, звернулась до суду із позовом до ВМР, третя особа ОСОБА_3, ОСОБА_2 Державна Нотаріальна контора, Комунальне підприємство ОСОБА_2 міське бюро технічної інвентаризації про визнання права власності на спадкове майно.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 10 січня 2018 року позивач звернулась до Другої ОСОБА_2 державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами під №71-73 по вулиці Кармелюка в м. Вінниці, після померлої 13 серпня 1996 року її баби - ОСОБА_4, однак постановою державного нотаріуса ОСОБА_5 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно, оскільки позивачем не надано правовстановлюючих документів.

Спадкодавцеві ОСОБА_4 належала частка житлового будинку №71-73 з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, по вулиці Кармелюка в м. Вінниці.

Відповідно до заповіту від 23 серпня 1983 року ОСОБА_4 заповіла належну їй частку будинку з відповідною часткою господарських будівель, що знаходиться в м. Вінниці, по вул. Кармелюка,71-73 своїй онучці ОСОБА_6

ОСОБА_7 подала заяву 05 вересня 2017 року про прийняття спадщини за заповітом, однак їй відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно.

У звязку із вищевикладеним позивач звернулась до суду з даним позовом.

14 січня 2019 року позивач подала до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просила визнати за нею право власності на 3/10 частки житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами під «71-73, що знаходиться по вул.. Кармелюка в м. Вінниці, в порядку спадкування за заповітом, після померлої 09 серпня 1996 року її баби - ОСОБА_4. Судові витрати просить залишити за нею.

Позивач ОСОБА_1 та її представники ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в судове засідання не зявились, подали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, заявленіні вимоги підтримали в повному обсязі за обставин викладених в позовній заяві, просили суд їх задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_10 в судове засідання не зявилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, щодо задоволення позовних вимог не заперечила.

Представник третьої особи ОСОБА_11 в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, щодо задоволення позовних вимог не заперечив.

Представник третьої особи Другої ОСОБА_2 Державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, при вирішенні справи поклався на думку суду.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не зявилась, хоча про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади.

Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку.

Судом достовірно встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії ЯК № 065441 батьками ОСОБА_6 є ОСОБА_12 та ОСОБА_13 (а.с.24).

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб від 09 листопада 2018 року, ОСОБА_6 уклала шлюб 21 грудня 2011 року з ОСОБА_14 та змінила прізвище з ОСОБА_6 на ОСОБА_14 (а.с.38).

Свідоцтвом про шлюб серії І-АМ №048687 від 07 грудня 2007 року підтверджується, що ОСОБА_15 та ОСОБА_16 уклали шлюб 07 грудня 2007 року в відділі реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, актовий запис 3991 та позивач змінила прізвище з ОСОБА_16 на Досюк (а.с.37).

13 серпня 1996 року померла ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 13 серпня 1996 року, серії 1 АМ №353152 (а.с.23).

Відповідно до заповіту від 23 серпня 1983 року, ОСОБА_4, заповіла належну їй частку будинку з відповідною часткою господарських будівель, що знаходиться по вул.. Кармелюка, 71-73 в м. Вінниця своїй онуці ОСОБА_6 (а.с.6).

Згідно довідки про коло спадкоємців виданої Другою вінницькою державною нотаріальною конторою 05 вересня 2017 року №1377/02-14 та матеріалів спадкової справи №52/1997 вбачається, що після смерті ОСОБА_4, яка померла 09 серпня 1996 року, що мешкала за адресою м. Вінниця, вул.. Кармелюка, 69/2, подана заява про прийняття спадщини за заповітом ОСОБА_1 (а.с.7, 81-127).

Відповідно до матеріалів інвентаризаційної справи №3248 на житловий будинок з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами по вул.. Кармелюка, 71-73 (69-71,59) в м. Вінниці, за ОСОБА_4 зареєстровано 3/10 частки права власності на підставі свідоцтва №1389 про право особистої власності на будівлю від 19 березня 1980 року, виданого ОСОБА_2 міською житлово-експлуатаційною установою на підставі рішення виконкому ОСОБА_2 міської ради народних депутатів №187 від 20 березня 1975 року, рішення Вінницького районного народного суду від 26 червня 1989 року, справа 1-54, ухвала Староміського районного суду м. Вінниці від 26 грудня 1986 року, справа 2-142 (а.с.18-22).

Технічним паспортом на житловий будинок 71-73 по вул.. Кармелюка в м. Вінниці підтверджується, що ОСОБА_4, яка померла 09 серпня 1996 року належить 3/10 частини будинку (а.с.9-12).

Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12 січня 2018 року №41/02-31 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів (а.с.13-14).

Відповідно до договору дарування ОСОБА_12 подарував свої 2/25 частки будинку по вул.. Кармелюка, 71-73 в м. Вінниці ОСОБА_4 (а.с.15-16).

Як визначено ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визнанні у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначенні у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Як роз'яснено в листі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 умовою для переходу в порядку спадкування права власності на обєкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

Ст. 1268, 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживає разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_1 як спадкоємиця за заповітом після смерті ОСОБА_4 має право на спадщину, яка складається з 3/10 частки житлового будинку №71-73 по вулиці Кармелюка в м. Вінниці.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

За змістом ч.ч. 1, 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Згідно ст. 50 Закону України «Про нотаріат» спір про право, оснований на вчиненій нотаріальній дії, розглядається судом у порядку позовного провадження.

Статтею 68 Закону України "Про нотаріат», пункту 4.15. глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України визначено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві.

П. 4.18. глави 10 розділу II цього ж Порядку встановлено, що за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус розяснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Із матеріалів справи судом встановлено, що позивач зверталась в усній формі до нотаріуса щодо оформлення спадкових прав, однак їй було повідомлено, що в разі її звернення із відповідною заявою, їй буде відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів, що в подальшому і потягло за собою звернення позивача до суду із відповідним позовом.

Ст. 8 Конституції України визначено, що норми Конституції України є нормами прямої дії; звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.

Згідно з ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Стаття 321 ЦК України визначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права, а тому у даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом визнання права власності у порядку спадкування за законом, оскільки іншим шляхом захистити цивільне право позивача неможливо.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому позов підлягає задоволенню.

Судові витрати за клопотанням позивача підлягають залишенню за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 8, 41 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 16, 182, 321, 328, 392, 1216, 1217, 1218, 1223, 1258, 1266, 1268, 1269, 1297 ЦК України, ст.ст. 50, 68 Закону України «Про нотаріат», ч. ч. 1, 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», ч. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"12, 13, 19, 76-81, 263-265, 288 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_17 право власності на 3/10 частки житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами номер 71-73, що знаходиться по вулиці Кармелюка в місті Вінниця в порядку спадкування за заповітом після померлої 09 серпня 1996 року її баби ОСОБА_4.

Судові витрати залишити за позивачем.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 13.03.2019 року.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, адреса проживання: вул. ОСОБА_18, б. 55, м. Вінниця.

Відповідач: ОСОБА_2 міська рада, , місце знаходження: вул. Соборна, б. 50, м. Вінниця.

Третя особа: ОСОБА_2 Державна нотаріальна контора, , місце знаходження: вул.. ОСОБА_19, б. 85, м. Вінниця.

Третя особа: Комунальне підприємство «ОСОБА_2 міське бюро технічної інвентаризації», , місце знаходження: вул.. Соборна, б.64, м. Вінниця.

Третя особа: ОСОБА_3, адреса проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Суддя: