Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

11 березня 2019 року

м. Одеса

Справа № 521/2613/19

Провадження № 2/521/2149/19

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого - судді Гуревського В.К.

за секретаря - Ардаковська А.О.,

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1

Відповідач ОСОБА_2

Відповідач ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одеси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_2, про визнання угоди дійсною, -

в с т а н о в и в:

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулася з позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_2, про визнання договору дійсним, скасування рішення про державну реєстрацію права власності, за яким просить суд: визнати дійсною угоду купівлі-продажу квартири за АДРЕСА_4 від 21 листопада 1997 року, укладену між ОСОБА_4, ОСОБА_3, яка діяла від себе та від імені неповнолітнього ОСОБА_2 та ОСОБА_1, зареєстровану на Одеській Новій Біржі в «Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю», реєстраційний № 1847/97 від 21 листопада 1997 року, посилаючись на обґрунтування своїх вимог на такі обставини.

21 листопада 1997року між ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та ОСОБА_1, на Одеській Товарній Біржі, був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна за № 1847/97, на підставі якого позивач придбала квартиру № АДРЕСА_5, загальною площею 52,6 кв. м., яка складається з трьох кімнат, житловою площею 39,1 кв. м., а також коридору, туалету, кухні.

09 січня 1998 року КП «ОМБТІ та РОН» було зареєстровано право власності за ОСОБА_1 на квартиру № АДРЕСА_2 на підставі договору №1847/97 купівлі-продажу нерухомого майна від 21.11.1997року, 517-стр.114-кн.63пр.

Продавцями у зазначеній угоді виступали ОСОБА_5, (яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, відповідно до свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 додається до заяви), ОСОБА_3, яка діяла від себе та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2, та на підставі Виписки з розпорядженням №1005 Іллічівською районної адміністрації виконавчого комітету Одеського міського ради народних депутатів від 03.11.1997 року.

Вказана квартира належала продавцям в рівних частках на підставі Свідоцтва про право власності на житло №6-НОМЕР_2, виданого УЖКХ Одеський міськвиконком 27 грудня 1993року, зареєстрованого Одеським МЕТІ 16 лютого 1994р. за №114-стр.517-бЗпр.

Згідно п. 6 названого договору позивач сплатила продавцям кошти за продане нерухоме майно у розмірі десять тисяч вісімсот гривен, які отримані ними до його підписання.

Таким чином, сторони домовилися щодо всіх важливих умов договору, що підтверджується його змістом. Сторони повністю виконали угоду як відповідно до умов договору, так і до норм чинного законодавства.

Після звільнення квартири відповідачами позивач вселилась до неї та оформила постійну реєстрацію за вказаною адресою. По теперішній час позивач проживає в придбаній нерухомості, вчасно оплачуючи комунальні та інші платежі.

Таким чином, предмет угоди був дійсно переданий позивачу, в установленому порядку, право власності позивача на нього зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН».

Біржове оформлення сторонами було вибране, оскільки така форма оформлення відповідала діючому на той час законодавству, що підтверджується державною реєстрацією спірного договору.

З метою захисту своїх законних прав та інтересів, позивач, вимушена звернутися з означеним позовом до суду.

Позивач надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, на позовних вимогах наполягала у повному обсязі.

Через канцелярію суду відповідач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 подали заяву, за якою визнали позовні вимоги, підтвердили факт укладання 21 листопада 1997 року угоди купівлі-продажу трикімнатної квартири № АДРЕСА_3.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених представником позивача письмових доказів.

ОСОБА_1, з однієї сторони, та ОСОБА_4, ОСОБА_3, яка діяла від себе та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з другої сторони, уклали договір № 1847/97 купівлі-продажу нерухомого майна квартири № АДРЕСА_3, що укладений 21 листопада 1997 року на Одеській новій біржі.

Вищевказана квартира складається з 3-х кімнат житловою площею 39,1 кв. м., загальною площею 52,6 кв. м., належала ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в рівних частках на підставі свідоцтва про право власності на житло НОМЕР_3 від 27 грудня 1993 року, виданого УЖКХ Одеського міськвиконкому, зареєстрованого в КП «ОМБТІ та РОН» 16 лютого 1994 року за №114, стор. 517, кн. 63 пр.

Підтвердженням наміру сторін, досягнення домовленості щодо усіх істотних умов договору, а також змісту умов домовленості про передачу права власності на спірну квартиру є договір купівлі-продажу № 874/99 від 29 листопада 1999 року, укладений на Одеській новій біржі без наступного нотаріального посвідчення договору.

Після укладення зазначеного договору сторони повністю виконали всі його умови. Факт передачі покупної ціни продавцями від покупця, підтверджується пунктом 6 умов зазначеного договору №1847/97, зареєстрованого на Одеській новій біржі, відповідно до якого продавцями отримана сума за відчужувану квартиру.

Судом встановлено, що 09 січня 2014 року одна зі сторін зазначеного договору купівлі-продажу - ОСОБА_4, померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції від 10.01.2014 року, актовий запис № 340.

Підтвердженням виконання сторонами договору є видача покупцям екземпляру договору, другий екземпляр залишений на збереження на біржі. Оскільки сторонам виданий один екземпляр зазначеного договору купівлі-продажу нерухомого майна - спірної квартири, що зареєстрований в КП «ОМБТІ та РОН» і наданий суду, квартира продавцями передана покупцю, суд вважає, що до покупця перейшло право власності на спірну квартиру. До укладання зазначеного договору купівлі-продажу нерухомого майна це житло належало на праві власності відповідачам, тому згідно ст. 225 ЦК УРСР відповідачі, як власники майна, вправі були здійснювати її відчуження.

Враховуючи те, що правовідносини між сторонами виникли під час дії Цивільного кодексу України 1963 року, тому мають регулюватися саме його нормами.

Відповідно до ст. 153 ЦК Української РСР 1963 року договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах.

За положеннями ст. 227 ЦК Української РСР 1963 року, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу).

Разом з тим, згідно ст. 15 Закону України «Про товарні біржі» № 1957 XII від 10 грудня 1991 року в редакції, яка діяла на час укладання договору купівлі-продажу в 1999 році, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Угода вважалась укладеною з моменту її реєстрації на біржі.

Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі подальше нотаріальне посвідчення угоди не потребується.

Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Судом встановлено, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. У зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України.

У звязку з тим, що на даний час нотаріально посвідчити угоду неможливо, правочин підлягав державній реєстрації і така реєстрація була проведена, враховуючи неможливість вирішення цього питання в іншому порядку, ніж судовому, суд приходить до висновку про необхідність захисту прав позивача шляхом задоволення позову.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов'язання в натурі. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 16, 220, 334, 640 ЦК України, ст. ст. 47, 153 ЦК Української РСР (1963 р.), ст. ст. 13, 141, 263, 265, 267, 268, 272, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, СУД

В И Р І Ш И В

Позов ОСОБА_1 про визнання угоди дійсною задовольнити.

Визнати договір № 1847/97 купівлі-продажу нерухомого майна квартири № АДРЕСА_3, укладений 21 листопада 1997 року на Одеській новій біржі, між ОСОБА_1, з однієї сторони, та ОСОБА_4, ОСОБА_3, яка діяла від себе та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з другої сторони, - дійсним.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Рішення суду у повному обсязі складено 11 березня 2019 року.

СУДДЯ Гуревський В.К.