Іванівський районний суд Одеської області
Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/939/13-ц
Провадження № 2-п/499/6/19
У Х В А Л А

про залишення заяви без розгляду

"14" листопада 2019 р. смт.Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області у складі головуючого судді Погорєлова І.В., за участю секретаря судового засідання Дібрової О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Іванівка іванівського району Одеської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2 про звернення стягнення,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Іванівського районного суду Одеської області перебувала цивільна справа №499/939/13-ц за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2 про звернення стягнення.

Заочним рішенням Іванівським районним судом Одеської області від 25.02.2014 року позовну заяву публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2 про звернення стягнення було задоволено.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №ОDIVGА від 06.06.2008 року, в розмірі 29781.66 [Долар США] що за курсом 7.99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 06.06.2013 року складає 237955.49 грн., звернуто стягнення на квартиру загальною площею 36.10 м2, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки. Виселено ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та інших осіб , які зареєстровані та/або проживають у квартирі (предмет іпотеки), розташованій за адресою: АДРЕСА_1 зі зняттям з реєстраційного обліку у територіальному органі державної міграційної служби України, до повноважень якого входять питання громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаної квартири.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судові витрати в розмірі 114 гривень 70 копійок та 2379,55 гривень понесені позивачем при звернені до суду з даним позовом..

Рішення набрало чинності 20.10.2014 року.

Копію заочного рішення відповідач отримав 22.03.2014 року, що підтверджується рекомендованим поштовим повідомленням.

29.10.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Іванівського районного суду Одеської області з заявою про перегляд заочного рішення Іванівського районного суду Одеської області від 25.02.2014 року по справі №499/939/13-ц.

В обґрунтування наданої заяви ОСОБА_1 посилається на те, що він дізнався про наявність такого рішення суду лише 30.09.2019 року за допомогою сайту єдиний державний реєстр судових рішень, тому строк для звернення до суду не пропущено. Також вказав, що жодних листів, судових повісток та копії позовної заяви з додатками він не отримував та не знав про сам факт наявності справи та судових засідань.

На підставі чого, а також посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права, просив заочне рішення скасувати та призначити справу до розгляду в загальному порядку.

У судове засідання заявник не з`явився, проте його представник надав до суду заяву про слухання справи у їх відсутність, на задоволенні заяви наполягав.

Інші сторони у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заяв та клопотань не надав.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Ст. 228 ЦПК України (в редакції, яка діяла на час ухвалення заочного рішення) визначала, що заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Відповідно до ч.1 ст. 232 ЦПК України (в редакції, яка діяла на час ухвалення заочного рішення), заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Згідно з пп. 9 п. 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 3-4 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Статтею 284 діючого ЦПК України визначено, що заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Частина 1 ст. 288 ЦПК України встановлює, що заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, статті 284, 288 ЦПК України (в новій редакції) підлягають застосуванню до даних спірних правовідносин, оскільки не встановлюють нових обов`язків, не скасовують та не звужують права, належні учасникам справи щодо строків, порядку оскарження та підстав скасування заочного рішення та не обмежують їх використання порівняно зі статтями 228, 232 ЦПК України (в старій редакції).

З матеріалів справи вбачається, що заочне рішення було ухвалено 25.02.2014 року, копію заочного рішення ОСОБА_1 отримав 22.03.2014 року, що підтверджується рекомендованим поштовим повідомленням.

З заявою про перегляд заочного рішення суду ОСОБА_1 звернувся до суду 29.10.2019 року, тобто після спливу встановленого ч.2 та ч.3 ст. 284 ЦПК України строку на подання такої заяви з пропуском строку більш як на три роки, при цьому з заявою про поновлення пропущеного процесуального строку до суду не звертався.

За змістом ст. ст. 120 123 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом. Перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Статею 126 ЦПК України визначено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, зокрема, у справі "Устименко проти України" (заява № 32053/13), що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

Суд постановив, якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (див. рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року).

Суд приходить до висновку, що заявник не надав суду належних та допустимих доказів того, що існували особливі та непереборні обставини, які об`єктивно завадили йому після отримання 22.03.2014 року копії заочного рішення, у встановлений законом строк звернутися до суду із заявою про перегляд заочного рішення. Отже, строк для подання заяви про перегляд заочного рішення відповідачем пропущено.

Більш того, пропуск зазначеного строку без наведення поважних причин, після спливу більше п`яти років після набрання заочним рішенням законної сили, буде порушенням принципу правової визначеності та права на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції.

Суд не приймає твердження заявника про те, що він жодних листів, судових повісток та копії позовної заяви з додатками він не отримував та не знав про сам факт наявності справи та судових засідань спростовується тією обставиною, що при розгляді даної справи приймав участь його представник ОСОБА_4 відповідно до довіреності, відвідував судові засідання, окрім двох останніх, та повідомлявся про час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Враховуючи наведене, приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 було пропущено строк на подання заяви про перегляд заочного рішення суду, а клопотання про поновлення пропущеного строку на подання заяви, як і доказів поважності пропущення строку, надано не було, суд вважає за необхідне, заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Іванівського районного суду Одеської області від 25.02.2014 року по цивільній справі №499/939/13-ц за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2 про звернення стягнення, залишити без розгляду.

Керуючись ч. 1 та ч. 5 ст. 81, ст.ст. 126, 284 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2 про звернення стягнення - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сини з моменту її підписання суддею.

Відповідно до ч.1 ст.353 ЦПК України ухвала про залишення заяви без розгляду може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі постановлення ухвали суду без участі сторін, ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти дні з дня її отримання.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції з урахуванням п.15.5 Перехідних положень ЦПК України.

СуддяІ. В. Погорєлов