Суддя-доповідач Гаврилова Г.Л.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

Єдиний унікальний номер 266/1817/18

Номер провадження 22-ц/804/782/19

28 лютого 2019 року місто Маріуполь

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Донецького апеляційного суду у складі:

головуючого судді Гаврилової Г.Л.

суддів - Зайцевої С.А., Пономарьової О.М.

за участю секретаря - Єфремової О.В.

сторони:

скаржник - ОСОБА_2,

заінтересована особа - Приморський відділ державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області,

розглянув у відкритому судовому засіданні у спрощеному позовному провадженні з повідомленням учасників справи апеляційну ОСОБА_2 на ухвалу Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 16 січня 2019 року, у складі судді Шишиліна О.Г.

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 16 січня 2019 року в задоволенні скарги ОСОБА_2 про скасування постанови державного виконавця №57402225 від 20.12.2018 року про закінчення виконавчого провадження та направлення виконавчого листа для подальшого виконання відмовлено.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу та посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 16 січня 2019 року скасувати та задовольнити скаргу у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що Приморським районним судом м. Маріуполя 30.08.2018 року на підставі рішення від 22.06.2018 № 266/1817/18 видано виконавчий лист № 266/1817/18 про стягнення з Державного підприємства «Маріупольський морський торговельний порт» на користь ОСОБА_2 суми компенсації невиплаченого середнього заробітку з урахуванням коефіцієнту підвищення за період квітень 2015 року - квітень 2018 року у розмірі 71 927,44 грн, суму компенсації втрат частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати за період травень 2015 року - квітень 2018 року у розмірі 11 067,69грн., моральної шкоди у розмірі 1 000,00 грн. Разом сума за рішенням суду складає 83 995,13 грн.

Боржником за даним рішенням сплачено суму боргу на користь стягувача у розмірі 66 786,13 грн. та залишок заборгованості склав 17 209,00 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно розрахункового листа, наданого боржником апелянту було нараховано доплату по суду 71 927,44 грн., моральну шкоду 1000 грн., компенсацію за затримку 11 067,69 грн., що загалом складає 83 995,13 грн. та відповідає сумі вказаній у виконавчому листі без утримання податків й інших обов'язкових платежів. З вказаної суми утримані податки й інші обов'язкові платежі розмір яких склав 17209,00 грн.

Не погоджуючись з цим, зазначає, що відповідно до вимог податкового кодексу сума компенсації невиплаченої середньої заробітної плати з урахуванням коефіцієнту підвищення та яка стягнута за судовим рішенням на користь апелянта, не є об'єктом оподаткування ПДФО.

Крім того, компенсація втрат частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати, стягнута за судовим рішенням відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» у розмірі 11 067,69 грн., є мірою відповідальності боржника на відшкодування матеріальної шкоди та не входить до структури заробітної плати і також не є об'єктом оподаткування ПДФО.

Компенсація моральної шкоди працівнику за рішенням суду у розмірі 1000 грн. також не входить до структури заробітної плати і не є об'єктом оподаткування ПДФО.

Так як компенсація невиплаченої середньої заробітної плати з урахуванням коефіцієнту підвищення, компенсація втрат частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати, моральна шкода, стягнуті за рішенням суду, не є об'єктами оподаткування ПДФО, відповідно ці виплати не є об'єктом оподаткування військовим збором у розмірі 1,5%.

Також не погоджується щодо відрахування профспілкових внесків, оскільки судом не досліджено, чи є апелянт членом профспілки боржника, чи писав він заяву на вступ до профсоюзу.

Сторони, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи до суду не з'явилась. ( а.с. 57-61) надали заяви про розгляд справи без їх участі. (а.с.62-63)

Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскаржувана ухвала зазначеним вимогам відповідає.

Як встановлено судом, згідно виконавчого листа, виданого Приморським районним судом м. Маріуполя від 22.06.2018 р. №266/1817/18 з Державного підприємства «Маріупольський морський торговельний порт» на користь ОСОБА_2 стягнута сума компенсації невиплаченої середньої заробітної плати з урахуванням коефіцієнту підвищення за період квітень 2015 р. - квітень 2018 р. в розмірі 71927, 44 грн., суму компенсації втрат частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати за період травень 2015 р.- квітень 2018 р. в розмірі 11067, 69 грн.; моральну шкоду у розмірі 1000 грн. Суми компенсації невиплаченої середньої заробітної плати та компенсації втрат частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати визначені без утримання податків й інших обов'язкових платежів.

Відповідно до заяви ОСОБА_2 у Приморському відділі Державної виконавчої служби м. Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області перебував на виконанні виконавчий лист №266/1817/18 від 22.06.2018 року,виданий Приморським районним судом м. Маріуполя про стягнення з ДП «Маріупольський морський торговельний порт» на користь ОСОБА_2 суми компенсації невиплаченого середнього заробітку 17209,00 грн. (виконавче провадження №57402225)

20.12.2018 на підставі п.9 ч.1 ст.39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем винесена постанова про закінчення вказаного виконавчого провадження.

Згідно розрахункового листа №0 та розрахунку виплачених сум за рішенням суду наданого боржником вбачається, що ОСОБА_2, як мобілізованому, було нараховано доплату по суду(суму компенсації невиплаченої середньої заробітної плати з урахуванням коефіцієнту підвищення за період квітень 2015 року- квітень 2018 року у порядку статті ч.3 ст.119 КЗпП України) у розмірі 71927,44 грн., суму компенсації втрат частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати за період травень 2015 року- квітень 2018 року в розмірі 11067 гривень 69 копійку, моральну шкоду у розмірі 1000 гривень. З цих нарахованих сум було утримано до бюджету податок на доходи фізичних осіб в сумі 15119,12 гривень, що складає 18% від суми заборгованості, військовий збір у розмірі 1259, 93 гривень, що складає 1,5% з суми заборгованості. Крім того, з сум, що відносяться до фонду заробітної плати , утримані та перераховані на рахунок профспілки профспілкові внески в сумі 829,95 гривень , що складає 1% від суми 82995,13 грн. (71927,44 грн.+11067,69) ( а.с.28)

Отже, загальний розмір податків й інших обов'язкових платежів становить 17 209,00 грн.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" в редакції, чинній на час винесення постанови про закінчення виконавчого провадження (далі - Закон N 606-XIV), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі: фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно. ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

За таких обставин, судова колегія погоджується з висновками суду, що державний виконавець ухвалюючи постанову про закінчення виконавчого провадження, діяв у спосіб та в межах наданих йому повноважень, тому скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню.

Щодо доводів апеляційної скарги.

Згідно з абз.5 п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян (податку на доходи фізичних осіб) є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку і інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Відповідно до ст. 67 Конституції України визначено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано розділом IV Податкового кодексу України, яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (стаття 164 ПК України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподатковуваного доходу (стаття 165 ПК України).

Відповідно до пп. 168.1.1 п. 168.1 ст.168 Податкового Кодексу України податковий агент, що нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену ст.167 Кодексу.

Згідно п. 167.1 ст. 167 Податкового кодексу України встановлено ставку податку на доходи фізичних осіб у розмірі 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) платнику (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.5 цієї статті).

Суми оплата працівникам, які залучаються до виконання державних або громадських обов'язків, якщо вони виконуються в робочий час та суми компенсації втрат частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати відносяться до фонду додаткової зарплати (пп. 2.2.8 та 2.2.12 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату від 13.01.2004р. № 5).

Отже, компенсаційні виплати, які виплачуються (надаються) платнику податку у зв'язку з відносинами трудового найму згідно із законом, для цілей оподаткування податком на доходи фізичних осіб прирівнюються до заробітної плати та оподатковуються за ставкою, визначеною п. 167.1 ст. 167 Податкового кодексу України.

Підприємство, що виплачує компенсацію невиплаченої середньої заробітної плати та компенсацію втрати частини доходів працівнику, зобов'язано утримати ПДФО із суми такого доходу та сплатити (перерахувати) його до бюджету при виплаті такого доходу.

Також відповідно до п.161 підрозділу 10 розділу XX Кодексу до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України встановлено оподаткування заробітної плати військовим збором. Ставка військового збору складає 1,5% об'єкта оподаткування, визначеного пп.1.2 п.161 підрозділу 10 розділу XX Кодексу (пп.1.3 п.161 підрозділу 10 розділу XX Кодексу).

З огляду на те, що дохід у вигляді компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати включається податковим агентом до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку як інші доходи, то він оподатковується ПДФО і військовим збором на загальних підставах.

Таким чином, ДП « Маріупольський морський торгівельний порт» як податковий агент зобов'язаний виконати судове рішення з відрахуванням податку на доходи фізичних осіб та військового збору із сум, що належали до виплати стягувачу.

Що стосується оподаткування моральної шкоди.

Так, згідно з підпунктом «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України визначено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров'ю.

При цьому, відповідно до підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 ПК України.

Отже, чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішенням, включаються до оподатковуваного доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткуванню, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров'ю.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25 липня 2018 року справа № 180/683/13-ц.

Щодо стягнення профспілкових внесків.

Як вбачається з матеріалів справи, та особистої заяви ОСОБА_2 до голови профспілки ДП « Маріупольський морський торговий порт», позивач ОСОБА_2 з 18 серпня 2011 року є членом первинної профспілки даного підприємства. ( а.с. 53)

Відповідно до заяви ОСОБА_2 на адресу голови профспілки ДП « Маріупольського морського торгового порту» А.К. Росинському від 18 серпня 2011 року, позивач просить утримувати щомісячно з його заробітній плати профспілкові внески в розмірі 1%. ( а.с.25)

Судом встановлено, що з сум, що відносяться до фонду заробітної плати позивача утримані та перераховані на рахунок профспілки профспілкові внески в сумі 829,95 гривень , що складає 1% від суми 82995,13 грн. ( 71927,44 грн.+11067,69).

Рекомендації щодо порядку сплати та обліку членських профспілкових внесків затверджено постановою президії Федерації професійних спілок від 21.09.06 р. № П-6-15 (далі - Рекомендації № П-6-15).

Відповідно до розд. 1 Рекомендацій № П-6-15 сплата членських профспілкових внесків (далі - внески) - один із статутних обов'язків члена профспілки та одна з ознак належності до профспілки.

Внески сплачуються готівкою або за безготівковим розрахунком за місцем перебування члена профспілки на профспілковому обліку.

Згідно з розд. 4 Рекомендацій № П-6-15 щомісячні внески, нараховані на заробітну плату за основним місцем роботи, за бажанням члена профспілки можуть сплачуватися в безготівковій формі через бухгалтерію установи або готівкою скарбнику первинної профспілкової організації.

Безготівкова сплата щомісячних внесків проводиться за письмовою заявою члена профспілки роботодавцю, зразок якої наведено в додатку 3 до Рекомендацій № П-6-15.

Така заява зберігається у справах бухгалтерії роботодавця (копія заяви - у профкомі) протягом усього періоду перебування працівника на обліку в первинній профспілковій організації цієї установи та протягом 3 років після вибуття з неї. Внески утримуються під час нарахування заробітної плати за місяць за основним місцем роботи (п. 4.3 Рекомендацій № П-6-15).

Як передбачено п. 3.2 Рекомендацій № П-6-15, внески утримуються з усіх виплат, що належать до фонду оплати праці відповідно до Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату від 13.01.04 р. № 5 (Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 р. за N 114/8713 Про затвердження Інструкції зі статистики заробітної плати) (далі - Інструкція № 5).

У місячну зарплату члена профспілки для сплати внесків не включаються виплати, які відповідно до Інструкції № 5 не належать до фонду оплати праці (п. 3.3 Рекомендацій № П-6-15).

Оскільки компенсаційні виплати, нараховані позивачу, відносяться до додаткового фонду заробітної плати, то підприємство правомірно утримала та перерахувала внески у розмірі 1% до фонду профспілки підприємства.

При цьому колегія суддів зауважує, що профспілкові внески не стягувались з суми моральної шкоди у розмірі 1000 гривень.

За таких обставин, переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги , судова колегія погоджується з висновками суду щодо відмови у задоволені скарги, а доводи апеляційної скарги про порушення норм матеріального права є безпідставними.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, та є обов'язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового судового рішення відповідно до частини 3 статті 376 ЦПК України не встановлено.

Керуючись ст.ст. 367, 374,375 381, 382 ЦПК України колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 16 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 05 березня 2019 року.

Головуючий Гаврилова Г.Л.

Судді Зайцева С.А.

Пономарьова О.М.