Справа № 346/2983/18
Провадження № 2/346/167/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2019 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі:

головуючого судді Веселова В.М.,

секретаря Максимюк М.А.,

позивачки ОСОБА_1

представника позивачки ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коломия справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСКАР АГРО" про стягнення заборгованості та збитків відповідно до договору виробництва сільськогосподарської продукції на землях третіх осіб від 01.01.2016 року, який підписаний сторонами 28.04.2016 року, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому вказала, що 01 січня 2016 року між нею та відповідачем було укладено договір виробництва сільськогосподарської продукції на землях третіх осіб від 01 січня 2016 року, який підписаний сторонами 28.04.2016 року, відповідно до якого позивачка, як землекористувач, зобовязалася надати згоду на виробництво, а виробник на свій ризик виробити сільськогосподарську продукцію та провести розрахунок із землекористувачем за надання згоди на виробництво.

За умовами вищевказаного Договору позивачкою надана згода відповідачу на виробництво сільськогосподарської продукції на земельних ділянках, які перебувають в її користуванні відповідно до Договору оренди від 26.12.2008 року укладеного між ОСОБА_1 і Сідлищенською сільською радою Коломийського району Івано-Франківської області площею 16,5328 га і Договору оренди від 26.12.2008 року укладеного позивачкою і Коломийською РДА площею 83,9641 га., на території адміністративно-територіальних меж Сідлищенської сільської ради Коломийського району загальною площею 100,4967 гектарів. Факт виконання позивачкою зобовязань за вищевказаним Договором підтверджується її підписанням.

Відповідач ТОВ «Оскар Агро» відповідно до цього договору взяло на себе зобовязання оплачувати землекористувачу грошову суму в розмірі 120 294,55 грн. або передавати сільськогосподарську продукцію в кількості 35 173,85 кілограм в заліковій вазі щороку в строк до 30 грудня за надання землекористувачем згоди виробництві виробником сільськогосподарської продукції на вище зазначених земельних ділянках загальною площею 100,4967 гектарів.

Однак відповідачем не дотримано ст. ст. 525,526,599, 610, 629 ЦК України договірного зобовязання за вищевказаним Договором в односторонньому порядку - не виконано зобовязання щодо оплати (здійснення розрахунку) із Землекористувачем за надання останнім своєї згоди на виробництво сільськогосподарської продукції на зазначених земельних ділянках. Станом на сьогоднішній день вирощений на цій землі урожай відповідачем реалізовано кінцевим покупцям , а отже неоплаченою так і залишилася сума в розмірі 120 294,55 грн. Відповідач умисно ухиляється від досудового врегулювання спору, а тому просить стягнути загальну суму 146 981,49 грн. заборгованості за Договором виробництва сільськогосподарської продукції на землях третіх осіб від 01 січня 2016 року та судові витрати понесені позивачем по справі в сумі 1470,00 грн.

Додатково в поясненнях представник позивачки в судовому засіданні пояснив,що у 2016 році відповідач розрахувався з позивачкою, однак доказів такого розрахунку подати в судовому засіданні не зміг. У 2017 році весь зібраний урожай,за його твердженням, з орендованого у позивачки поля, був реалізований третім особам, однак і тут представник позивачки будь-яких доказів суду не представив.

Просить суд стягнути з ОСОБА_4 «Оскар Агро» на користь позивачки заборгованість за договором виробництва сільськогосподарської продукції на землях третіх осіб від 1 січня 2016 року в розмірі 146 981,49 грн. та судові витрати.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги заперечив в повному обсязі. Вказав, що жодних договорів з позивачкою не було підписано, оригінал договору у відповідача апріорі відсутній, відповідно, оскільки не було між сторонами укладено жодного договору, то відповідно з відповідача не може бути стягнуто на користь позивачки будь-яких сум.

Свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6,які були викликані за клопотанням представника позивача, в судовому засіданні пояснили, що вони приймали безпосередню участь у підписанні договору між ОСОБА_4 «Оскар-Агро» та позивачкою, однак їх пояснення є плутаними, вказують не правильно пору року ,коли був укладений договір, так само плутають рік укладення договору.

Суд, заслухавши пояснення представника позивачки, представника відповідача, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, беручи до уваги заявлені сторонами клопотання представників по справі , приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи 01 січня 2016 року між сторонами укладався договір виробництва сільськогосподарської продукції на землях третіх осіб від 01 січня 2016 року, який підписаний сторонами 28.04.2016 року, відповідно до якого позивачка, як землекористувач, зобовязалася надати згоду на виробництво, а виробник на свій ризик виробити сільськогосподарську продукцію та провести розрахунок із землекористувачем за надання згоди на виробництво.

За умовами вищевказаного Договору позивачкою надана згода відповідачу на виробництво сільськогосподарської продукції на земельних ділянках, які перебувають в її користуванні відповідно до Договору оренди від 26.12.2008 року укладеного між ОСОБА_1 і Сідлищенською сільською радою Коломийського району Івано-Франківської області площею 16,5328 га і Договору оренди від 26.12.2008 року укладеного позивачкою і Коломийською РДА площею 83,9641 га., на території адміністративно-територіальних меж Сідлищенської сільської ради Коломийського району загальною площею 100,4967 гектарів. Факт виконання позивачкою зобовязань за вищевказаним Договором підтверджується її підписанням (а.с.14). Позивачка є орендарем земельних ділянок на підставі договору оренди від 26.12.2008 року (а.с.25).

Відповідач - ТОВ «Оскар Агро» відповідно до цього договору взяло на себе зобовязання оплачувати землекористувачу грошову суму в розмірі 120 294,55 грн. або передавати сільськогосподарську продукцію в кількості 35 173,85 кілограм в заліковій вазі щороку в строк до 30 грудня за надання землекористувачем згоди виробництві виробником сільськогосподарської продукції на вище зазначених земельних ділянках загальною площею 100,4967 гектарів.

На думку позивачки та її представника, відповідачем не дотримано ст. ст. 525,526,599, 610, 629 ЦК України договірного зобовязання за вищевказаним Договором в односторонньому порядку - не виконано зобовязання щодо оплати (здійснення розрахунку) із Землекористувачем за надання останнім своєї згоди на виробництво сільськогосподарської продукції на зазначених земельних ділянках. Станом на сьогоднішній день вирощений на цій землі урожай відповідачем реалізовано кінцевим покупцям , а отже неоплаченою так і залишилася сума в розмірі 120 294,55 грн., крім того: різниця по індексу інфляції 6 510,40 грн.; 3% річних від простроченої суми 1 690,72 грн.; пеня 18 485,82 грн. Позивачка неодноразово зверталась до відповідача з вимогою оплатити їй використання земельної ділянки, однак її вимоги залишились без відповідей.

За приписами ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконання, проведеним належним чином. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно ст.ст. 525,526,610 ЦК України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.

За умовами п.4.2 Договору Виробник зобовязаний здійснити розрахунок із Землекористувачем. Не допускається одностороння відмова від виконання зобовязань, крім випадків, передбачених законом. Згідно із вимогами ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Сторонами цього договору, а саме п.п.3.1.,3.2. визначено порядок та термін (строк) проведення (здійснення) розрахунку за сприяння (надання згоди) на виробництво сільськогосподарської продукції на зазначених земельних ділянках площею 100.4967 гектарів щороку до 30 грудня року.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

Однак, позивачка представила суду ксерокопію договору, в якому відсутні оригінали підписів та печатки відповідача,а є виключно копії підпису та печатки (а.с.14). В подальшому на вимогу суду, представником позивачки суду було представлено ксерокопію цього ж договору, який є прошитий з оригіналом печатки підприємства відповідача (а.с.101), однак знову ж таки даний договір є ксерокопією. Відповідач наполягає,що жодних укладених угод між ним та позивачкою не було, оригіналу договору на підприємстві не має.

Так, як вбачається з матеріалів справи доказів того, що відповідач обробляв спірну земельну ділянку,відповідно виготовляв сільськогосподарську продукцію,яку в подальшому реалізував третім особам, представник позивача суду не надав. При укладенні договору оренди земельної ділянки , позивачка зобовязана була б вказати кадастровий номер,місце розташування та розмір земельної ділянки. Однак спірна ксерокопія договору цих даних не містить. Доказів того, що спірна земельна ділянка була виділена в натурі і їй присвоєно кадастровий номер, представник позивача суду не надав.

Представником не представлено суду доказів того, що позивачка отримувала певні кошти за обробку орендованих у неї земель в попередні роки, в тому числі від підприємства «Оскар»,яке твердженням представника позивачки та свідків було головним підприємством від якого утворилось ОСОБА_4 «Оскар Агро».

У відповідності до ст.638 ч.1 ЦК України визначено,що договір укладено,якщо сторони в належній формі досягнули згоди з усіх істотних умов договору. В силу вимог ч.2 ст.203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. В ксерокопії договору, який надано позивачкою до суду, проставлена дата 1 січня 2016 року, до моменту створення ОСОБА_4 «Оскар Агро», про що свідчить витяг з Єдиного державного реєстру юридичних,фізичних осід-підприємців та громадських формувань. (а.с.8,58). По суті ,згідно з витягом до квітня 2016 року підприємтсво не було створене: дата та номер запису про реєстрацію ОСОБА_4 «Оскар Агро» зазначено 25 квітня 2016 року.

Згідно до п.8 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 6.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» : «Відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст.203 ЦК України саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору,не отримано акцепт стороною, що направила оферту, не передано майно, якщо є необхідна його передача». Крім цього, суд зауважує, що до договору відсутній підписаний акт прийому-передачі земельної ділянки відповідачу, який мав би бути невідємною частиною договору.

Суд також зважає на додані представником відповідача податкові декларації з плати за землю (а.с.86), в яких зазначені земельні ділянки, які є в оренді у відповідача. Спірної земельної ділянки, про які вказує позивачка, в вищезазначеній декларації не вказано.

Суд не бере до уваги додані представником позивача відповіді на адвокатські запити від гр.ОСОБА_7, ОСОБА_8 та гр.ОСОБА_9, оскільки вищезгадані відповіді надані не коректно, до них не додані паспорти вищезазначених громадян, щоб суд міг впевнитись в тому,що такі громадяни існують.

Суд відмовив представнику позивачки у витребуванні від ОСОБА_4 «Кернел-Трейд» повного пакету господарської діяльності даного підприємства, оскільки вважає, що це буде прямим втручанням суду в господарську діяльність цього підприємства, що є неприпустимим, оскільки дане підприємство не має відношення до діяльності по укладенню спірного договору між позивачем та відповідачем, в межах розгляду даної цивільної справи (а.с.105) і вважає за доцільне вказати наступне.

У відповідності до ч.5-7 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст.83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Згідно ст.175 ЦПК України в позовній заяві повинен бути зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини. А відповідно до ст.176 ЦПК України позивач зобовязаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Згідно ст.222 ЦПК України головуючий зясовує, чи мають учасники справи заяви чи клопотання, повязані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин у підготовчому провадженні, та вирішує їх після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи. Суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

Згідно ст.83 ч.8 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Згідно ст.174 ЦПК України заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Згідно ст.187 при відкритті провадження у справі суд зазначає в ухвалі предмет та підстави позову. Згідно ст.189 ЦПК України завданнями підготовчого провадження є: остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів.

Згідно до ч.3 ст.49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У даній справі, саме на позивачку покладається обовязок доведення,що спірний договір був підписаний між сторонами, шляхом надання суду всіх необхідних документів та доказів. Однак, представник позивача зайняв інше позицію, і по суті силами суду бажав довести ті чи інші факти, на підтвердження яких не подав жодних доказів.

Таким чином, законодавець чітко визначив порядок зазначення предмету позову, обставин та підстав, на які посилається позивач та їх дослідження. Всі вони повинні бути вирішені по суті в підготовчому судовому засіданні. Однак, вищезгадані клопотання представник позивачки подав вже при розгляді справи,що є неприпустимим і поклав їх вирішення саме на суд.

Згідно ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу , який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до ст.4 Цивільно-процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановлену цивільно-процесуальним кодексом звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до ст.64 Конституції України право на звернення до суду за захистом своїх прав і свобод не підлягає обмеженню. Дане право гарантоване усім фізичним та юридичним особам, права і свободи чи інтереси яких порушені, незнані або оспорені. Згідно ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у спосіб визначений законами України. У відповідності до ст.10 ЦПК України Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права та розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною ОСОБА_3 України.Згідно з ст.11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, повязаних із відповідними процесуальними діями, тощо. У відповідності до ст.12 ЦПК України суд розглядає справу на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом було надано рівні права сторонам процесу щодо подання доказів, їх дослідження і доведення перед судом їх переконливості.

Щодо твердження позивачки, що між нею та відповідачем ОСОБА_4 «Оскар Агро» було підписано договір виробництва сільськогосподарської продукції, спростовується тим фактом, що позивачка не змогла представити суду оригінал договору за підписами обох сторін, та завірений належним чином печаткою юридичної особи.

Так само, суд зазначає про відсутність акту прийому передачі земельної ділянки згідно вищезгаданого договору, що є істотною умовою такого договору. Вищезгаданий договір укладено 1 січня 2016 року, на момент коли юридична особа «ТзОВ «ОСОБА_10» навіть не було зареєстровано.

Суд не бере до уваги пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з наступних підстав. Так, в правових позиціях Верховного суду, висловленої в постанові ВС від 14.02.2018року у справі № 129/2115/15-ц та в справі № 143/280/17 від 18.07.2018 року , поясненнями сторони та показаннями свідка не може доводитися факт виконання зобов'язання за договором позики

та про те, що покази свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. І хоча в даних постановах було врегульовано інші цивільні правовідносини, суть викладена в правових позиціях одна поясненнями свідків не можуть доводитись певні факти чи вони не можуть бути єдиною підставою для вирішення справи, оскільки відповідно до положень частини другої статті 59 ЦПК України 2004 року (ст.76 ч.2 ЦПК України в ред.2017 року) обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Крім цього, суд зазначає, що пояснення свідків є плутаними, вони не памятають дати та року укладення спірного договору.

З цих же підстав суд не бере до уваги письмові пояснення ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_9, які долучені представником позивача, оскільки в до даних пояснень не долучено навіть копії паспортів даних громадян,тобто суд не переконався чи існують дані особи.

У відповідності до ст.411 ЦПК України правові позиції Верховного Суду є обовязковими для суду першої інстанції. Частина 4 ст. 263 ЦПК України передбачає, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Аналогічне твердження закріплене і в ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів".

За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та не підлягають до задоволення.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.525,526,599, 610,611, 629,638 ЦК України, Постанови Пленуму ВСУ №9 від 6.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», ст.ст. 76-83,222, 247 ч.1,263-268 ,354 ЦПК України, суд ,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСКАР АГРО" про стягнення заборгованості та збитків відповідно до договору виробництва сільськогосподарської продукції на землях третіх осіб від 01.01.2016 року, який підписаний сторонами 28.04.2016 року - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду до Івано-Франківського апеляційного суду може бути подана протягом тридцяти днів, з дня проголошення рішення через Коломийський міськрайонний суд.

Повний текст рішення виготовлений 11 березня 2019 року.

Суддя Веселов В. М.