Єдиний унікальний номер 236/4200/18 Номер провадження 22-ц/804/673/19

Номер провадження 22-ц/804/673/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Халаджи О. В.

суддів: Азевича В. Б.. ОСОБА_1,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у письмовому провадженні в м. Бахмут цивільну справу № 236/4200/18, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 12 грудня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні ( суддя Ткачов О. М.)

В С Т А Н О В И В:

27.11.2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення на її користь заборгованість по заробітній платі в сумі 64347,00 гривень та одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку - 8117,10 гривень.

Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 12 грудня 2018 року позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства"Українська залізниця" на користь ОСОБА_2, заборгованість по заробітній платі в сумі 64347,00 гривень.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» судовий збір у розмірі 627, 27 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, представник відповідача подав апеляційну скаргу. Вважає, що рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права та неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи. В обґрунтуванні скарги зазначив, що копія ухвали про відкриття провадження та копія позовної заяви на адресу відповідача не надходило, чим самим було порушено право відповідача подати відзив на позовну заяву.

Також зазначає, що з 16 березня 2017 року у звязку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» та виробничих підрозділів підпорядкованих дирекції, викликаних припиненням переміщення вантажу через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської області шляхами залізничного та автомобільного сполучення, відповідно Рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15 березня 2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національної безпеці України», введеного в дію Указом Президента України від 15 березня 2017 року №62/2017, нарахування заробітної плати було припинено.

Вказує на те, що суд безпідставно прийняв рішення виключно на підставі наданих позивачем доказів по справі. Надані позивачем розрахунки заробітної плати виготовлені на непідконтрольній українській владі території в м. Луганську. в будівлі Луганської дирекції залізничних перевезень (м. Луганськ вул. Кірова, 44), яка була захоплена невідомими особами, що дає підстави для критичного ставлення до таких доказів.

Зазначає, що суд першої інстанції необґрунтовано збільшив компенсацію за невикористану відпустку, яка за 84 дні повинна складати 22916,88 гривень, виходячи з розрахунку 84*227,82 = 22916,88 гривень.

Окрім того зазначає, що вихідна допомога при звільненні, яка виплачується у розмірі одного середнього заробітку, повинна була розраховуватися із середньої заробітної плати за березень квітень 2017 року за останні два місяці роботи і повинна бути меньшою на 1125,81 гривню.

Просив рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 12 грудня 2018 року скасувати та прийняти нове, яким у позові відмовити повністю.

Відзив від позивача на апеляційну скаргу не надійшов.

Згідно п. 2 ч.1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, що виникають з трудових відносин.

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою «Апеляційне провадження».

Згідно частини 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

В даній справі спір виникає із трудових відносин та ціна позову становить 72 464,10 грн. тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму, а тому справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у письмовому провадженні.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач працювала у відповідача з 23 травня 1994 року по 17.07.2017 року коли була звільнена у звязку із скороченням штату, на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с.8-12).

У відповідача перед позивачем після звільнення склалась заборгованість по заробітній платі в сумі 64347,00 гривень (а.с.17-23).

Статтею 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно ст. 97 КЗпП України власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Відповідно до ст.21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону - суб'єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

В статті 115 КЗпП України зазначено - заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.

Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника.

Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки.

Відповідно до вимог ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що у суду не викликають сумніви щодо заборгованості по заробітній платі в сумі 64 347,00 гривень, зазначеної позивачем до її виплати відповідачем, оскільки зазначена сума відповідає наданим документам та здійсненим розрахункам. Також було зазначено, що відповідачем дані розрахунки не оспорюються, проте з даним висновком суду в повній мірі неможливо погодитись.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону суб'єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Законом України від 02.09.2014 року № 1669-VII « Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» особливостей щодо строків розрахунку при звільненні, встановлених ст. 116 КЗпП України, не передбачено.

Згідно ч. 2 ст. 233 КЗпПУ, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Визначаючи розмір заборгованості по заробітній платі за період березень - липень 2017 року в сумі 64 347 грн., який підлягає стягненню з відповідача ПАТ «Українська залізниця» на користь позивача ОСОБА_2 суд першої інстанції не в повній мірі зясував всі обставини справи та дав їм належну правову оцінку.

Доводи апеляційної скарги відповідача, що сума вихідної допомоги завищена і повинна складати 7 519,43 а ні 8 641,24 грн., є вірним, оскільки відповідно до п. 3 ч. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 передбачено, у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідно п. 4 ч. 2 вказаного Порядку, якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Як передбачено п. 6 ч. 2 вказаного вище Порядку, час, протягом якого працівники згідно з чинним законодавством або з інших поважних причин не працювали і за ними не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду.

Відповідно до наданих відповідачем розрахунків, які належним чином завірені вбачається, що в квітні, травні, та в червні 2017 року позивач фактично не працювала і їй нараховувалось оплата за простой. В березні 2017 року нею фактично відпрацьовано 24 годин, за які нараховано 1103,77 грн. (а. с. 49)

Також до апеляційної скарги відповідачем було надано відомості на виплату грошей № 545 за березень 2017 року в якому зазначено, що ОСОБА_2 під підпис отримала грошові кошти в сумі 837,05 (а. с. 45-46).

Відповідно до наказу про звільнення ОСОБА_2 мала отримати компенсацію за 84 дні відпустки. З наданих позивачем розрахунків вбачається, що компенсація за невикористану відпустку складає 28647, 36 грн. (а. с. 16,23). З наданого відповідачем розрахунку вбачається, що компенсація за невикористану відпустку становить 22 916 88 грн., (а.с. 48). Оскільки надані позивачем довідки, які були видані в період коли підприємство знаходилось на непідконтрольній українській владі території та завірено самою позивачкою, тоді як відповідачем до апеляційного суду надано належно завірені копії довідок по заробітній платі, то апеляційний суд вважає за необхідне перевірити розрахунок заборгованості саме виходячи з останніх довідок.

22 916,88 грн. + 8 036,04 грн. + 5159,59 грн. + 5159,59 грн. + 5159,59 грн. + 2 702,64 грн.+7 519,43 грн. = 56 653,76 грн. (сума заборгованості, з урахуванням вихідної допомоги та компенсація за невикористані дні відпустки);

64347 грн. 56 653,76 = 7 693, 24 грн., з наведеного розрахунку вбачається, що сума яка була стягнута судом першої інстанції була завищена.

Знайшли свої підтвердження доводи апеляційної скарги, що відповідач не отримав копію ухвали про відкриття провадження та копії позовної заяви, оскільки в матеріалах справи відступній будь-який супровідний лист про направлення цих документів та повідомлення про їх отримання. Судом першої інстанції було порушено право відповідача на подання заперечень на позовну заяву, у звязку із чим у відповідача не було можливості надати свої докази стосовно даної справи.

Водночас слід зазначити, що у відповідності до п.п. 1, 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є в тому числі порушення норм процесуального права, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Та оскільки зазначені вище порушення процесуальних норм не призвели до неправильного вирішення всієї справи, то такі порушення не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

Так, оскільки суд першої інстанції вірно встановив правовідносини, які склались між сторонами але не в повній мірі дослідив всі обставини справи і не дав належної оцінки доказам, в результаті чого зробив невірний розрахунок заборгованості за позовом, тому апеляційний суд вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції та стягнути на користь позивачки заборгованість по заробітній платі та вихідної допомоги при звільненні в загальній сумі 56 653,76 гривень.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити частково.

Рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 12 грудня 2018 року змінити.

Стягнути з Акціонерного товариства"Українська залізниця" розташованого за адресою - 03680 м. Київ вул.Тверська-5, ( код ЄДРПОУ- 40075815), в особі Регіональної філії Донецька залізниця на користь ОСОБА_2, ІПН-, зареєстрованої за адресою: 91021, Луганська область, м. Луганськ, вул. Рудь, 89/13 заборгованість по заробітній платі (в тому числі компенсація, за невикористані дні відпустки та вихідну допомогу) в сумі 56 653,76 гривень.

Зобовязати Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" утримати з цієї суми податок з доходів фізичних осіб та інші обов'язкові платежі.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 14 березня 2019 року.

ОСОБА_3 Халаджи

Судді: В. Б. Азевич

ОСОБА_1