КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 2604/8820/12
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/2238/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Волошиної В.М., Панченка М.М.,

за участю секретаря судового засідання Макаренко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 09 липня 2015 року у складі судді Виниченко Л.М.,

у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2004 року публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (надалі - ПАТ «Універсал Банк») звернулося у суд із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позивач зазначав, що 28 вересня 2007 року між відкритим акціонерним товариством (ВАТ) «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк»,та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 006-2902/756-0225, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 437 064 швейцарських франків строком до 10 вересня 2027 року зі сплатою кредитних коштів та процентів за користування кредитом на умовах та в строки, визначені додатками до договору. При цьому, вказаним договором встановлено, що у випадку користування коштами понад встановлений строк (або терміни погашення) нараховується процентна ставка в розмірі 34,35 % річних; розмір підвищеної процентної ставки за користування кредитом понад встановлені цим договором терміни сплати щомісячних платежів застосовується до всієї простроченої суми основного боргу позичальника; нарахування та облік таких процентів кредитор здійснює відповідно до умов цього договору.

Банк також вказував, що свої зобов'язання за кредитним договором виконав, надавши ОСОБА_2 кредит у встановленому розмірі, а відповідач свої зобов'язання за кредитним договором не виконує, у результаті чого виникла заборгованість та позичальнику була надіслана вимога про дострокове погашення кредиту, проте кошти відповідачем сплачені не були.

28 вересня 2007 року ВАТ «Універсал Банк» одночасно уклав із ОСОБА_3 та ОСОБА_4 договори поруки № 006-2902/756-0225-Р/1, зі змістом яких поручителі зобов'язувалися перед банком відповідати за невиконання ОСОБА_2 зобов'язань, які виникли на підставі кредитного договору у тому ж обсязі, що і позичальник, при цьому відповідальність поручителів є солідарною.

З урахуванням уточнень, позивач просив стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором у сумі 714 253,24 швейцарських франків, що за офіційним курсом НБУ (за 100 шв. франків - 2 829,85 грн.) складає 20 212 295 грн. 17 коп., та судові витрати.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 09 липня 2015 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2, посилається на неповне з'ясування судом обставин справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судове рішення було постановлено з неналежним повідомленням відповідачів про день і час розгляду справи, а доводам відповідача при розгляді заяви про перегляд заочного рішення судом не надано належної оцінки.

Скаржник вказує, що розрахунок заборгованості, наданий банком, не відповідає дійсним обставинам, а наявний у справі висновок Торгово-промислової палати міста Києва про розмір заборгованості безпідставно неврахований судом, що ставить під сумнів об'єктивність та законність судового рішення, який був винесений на підставі сумнівних даних, які судом не перевірялися.

Посилаючись на неправильну оцінку наявних в матеріалах справи документів та те, що ні у вимогах про дострокове повернення кредиту, ні в заочному рішенні суду не зазначається розмір поточної заборгованості і не вказано розмір простроченого зобов'язання, що в свою чергу позбавило права споживача протягом шістдесяти календарних днів з дня одержання повідомлення від кредитодавця усунути порушення умов договору, скаржник просить скасувати рішення районного суду та направити справу в суд першої інстанції для розгляду в загальному порядку.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України, колегія суддів перевіряє законність та обґрунтованість рішення районного суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, вислухавши представника АТ «Універсал Банк», який просив апеляційну скаргу відхилити, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню частково.

Як убачається з матеріалів справи, 28 вересня 2007 року між відкритим акціонерним товариством (ВАТ) «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 006-2902/756-0225, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 437 064 швейцарських франків строком до 10 вересня 2027 року зі сплатою кредитних коштів та процентів за користування кредитом на умовах та в строки, визначені додатками до договору. При цьому, вказаним договором встановлено, що у випадку користування коштами понад встановлений строк (або терміни погашення) нараховується процентна ставка в розмірі 34,35 % річних; розмір підвищеної процентної ставки за користування кредитом понад встановлені цим договором терміни сплати щомісячних платежів застосовується до всієї простроченої суми основного боргу позичальника; нарахування та облік таких процентів кредитор здійснює відповідно до умов цього договору (а.с.7-17, 54-68 т.1).

Відповідно до п. 1.1.1 кредитного договору, за користування коштами понад встановлений строк (або терміни погашення) нараховується процентна ставка в розмірі 34,35 % річних. Розмір підвищеної процентної ставки за користування кредитом понад встановлені цим договором терміни сплати щомісячних платежів застосовується до всієї простроченої суми основного боргу позичальника. Нарахування та облік таких процентів кредитор здійснює відповідно до умов цього договору, додатків до нього та вимог чинного законодавства.

В забезпечення кредитних зобов'язань по вищевказаному кредитному договору між ВАТ «Банк Універсальний» та відповідачем ОСОБА_3 28 вересня 2007 року було укладено договір поруки № 006-2902/756-0225-Р/1 (а.с.27-29 т. 1).

Також договір поруки № 006-2902/756-0225-Р/1 у забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору 28 вересня 2007 року було укладено між ВАТ «Банк Універсальний» та відповідачем ОСОБА_4 (а.с.32-34 т. 1).

Зазначеними договорами поруки відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зв'язувалася відповідати перед ВАТ «Банк Універсальний» у повному обсязі за невиконання ОСОБА_2 умов кредитного договору № 006-2902/756-0225 від 28 вересня 2007 року.

Встановлено, що банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав, надавши ОСОБА_2 кредит у встановленому розмірі, а позичальник свої зобов'язання за кредитним договором не виконував, у результаті чого виникла заборгованість та йому була надіслана вимога про дострокове погашення кредиту, проте кошти відповідачем сплачені не були.

До позовної заяви було долучено розрахунок заборгованості за кредитним договором № 006-2902/756-0225 від 28 вересня 2007 року, за яким станом на 14 липня 2009 року ОСОБА_2 має заборгованість перед банком, у сумі 447 195,95 швейцарських франків, з яких прострочена заборгованість - 2221,23 швейцарських франків, сума дострокового стягнення кредиту - 424 829,44 швейцарських франків відсотки - 20 046,04 швейцарських франків, підвищені відсотки - 99,24 швейцарських франків (а.с.38 т.1).

Згідно наявного у справі розрахунку, долученого до заяви про збільшення позовних вимог, станом на 18 лютого 2015 року позивачем нарахована заборгованість на загальну суму 714 253,24 швейцарських франків, що за офіційним курсом НБУ (за 100 шв. франків - 2 829,85 грн.) складає 20 212 295 грн. 17 коп., що включає: заборгованість по кредиту - 424 399,86 швейцарських франків, (прострочена заборгованість -53460,98 та сума дострокового стягнення - 370938,88) еквівалент 12 009 879 грн. 40 коп., відсотки - 262 250,17 шв. франків, еквівалент 7 421 286 грн. 44 коп., та підвищені відсотки - 27 603,21 шв. франків, еквівалент 781129 грн. 30 коп. (а.с.80-82 т. 4).

Оскаржуючи рішення суду, ОСОБА_2, діючи через свого представника, посилається на порушення процесуальних прав, пов'язаних з неповідомленням його та інших відповідачів про день і час судового розгляду справи.

У матеріалах справи відсутні докази на спростування доводів апеляційної скарги та повідомлення відповідачів про день і час судового розгляду справи.

Згідно долучених до справи матеріалів, судові повістки, адресовані боржникам, поверталися без вручення з відміткою : за сплином терміну зберігання (а.с.103- 105,111-116 т.4).

Відповідно до положень п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов'язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції й ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову, враховуючи таке.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України (2004 року), частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Матеріалами справи доведено невиконання ОСОБА_2 умов кредитного договору № 006-2902/756-0225 від 28 вересня 2007 року, у зв'язку з чим у позичальника перед банком виникла заборгованість.

При цьому згідно із пунктом 5.2.5 кредитного договору, відповідно до статей 525 та 611 Цивільного кодексу України сторони погодили, що у випадку настання будь-якої з обставин, вказаних нижче, та направлення кредитором на адресу позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і не усунення позичальником порушень умов за цим договором протягом 30 календарних днів з дати відправлення кредитором вищевказаного повідомлення (вимоги) позичальнику, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 31 календарний день з дати відправлення кредитором позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту (а.с.10 т.1).

Згідно вимог ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Положеннями ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Встановлено, що ПАТ «Універсал Банк» використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, за порушення умов договору, направивши у травні 2009 року на адресу відповідачів листи з попередженням про необхідність сплати заборгованості та у випадку невиконання термін повернення кредиту визнається банком таким, що достроково настав на тридцять перший день з моменту отримання вимоги, які боржниками отримано 20 травня 2009 року (а.с.41,42, 45-49 т.1).

Отже, відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Таким чином, припис абз.2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Між тим, вимогою про дострокове стягнення всієї суми заборгованості, кредитор змінив строк виконання зобов'язання.

У такому разі положення абз.2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимог згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Відповідно до справи, вимоги у суд до боржника ОСОБА_2 і поручителів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про примусове солідарне стягнення цих коштів банком було подано у жовтні 2009 року.

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов'язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.

Статтею 1050 ЦК Українипередбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК Україниборжник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18), які залишилися поза увагою суду під час перегляду заочного рішення.

Відповідно із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 14 лютого 2018 року по справі № 564/2199/15-ц, сам факт направлення кредитором боржнику повідомлення про необхідність повного дострокового погашення кредиту (у зв'язку з простроченням) є зміною строку виконання зобов'язання по кредитному договору, а відповідно кредитний договір - припинив свою дію достроково. Тому кредитор втрачає можливість нарахування та стягнення з відповідача відсотків за кредитним договором після направлення вказаної вимоги.

За таких обставин, колегія суддів вважає помилковими висновки районного суду про необхідність покладення на відповідачів обов'язку сплатити на користь позивача відсотки та додаткові відсотки за користування кредитними коштами станом на 18 лютого 2015 року, визначені у розрахунку, відповідно, 262250,17 шв. франків та 27603,21 шв.франків (а.с.78-82 т.4)

Зміна умов і строку виконання основного зобов'язання виключає підстави до нарахування відсотків за користування кредитними коштами після припинення строку дії договору.

Отже, згідно долученого до справи розрахунку кредитної заборгованості на час зміни кредитором строку виконання зобов'язання станом на 14 липня 2009 року заборгованість по кредиту становила 427050,67 шв.франків, заборгованість по відсотках - 20046, 04 шв. франків, а за підвищеними відсотками - 99,24 шв.франків (а.с.38 т.1).

З огляду на зазначене та з урахуванням правових висновків, викладених у постановах касаційного суду, а також того, що частково заборгованість по тілу кредиту станом на 18 лютого 2015 року ОСОБА_2 була сплачена, колегія суддів дійшла висновку про визначення кредитної заборгованості за зобов'язаннями ОСОБА_2 та поручителів по тілу кредиту за прострочену заборгованість, у сумі 53 460,98 швейцарських франків, що еквівалентно 1 512 865 грн. 54 коп.; суму дострокового стягнення кредиту, у розмірі 370 938,88 швейцарських франків, що еквівалентно 10 497 013 грн. 90 коп., відсотки, у сумі 20 046,04 швейцарських франків, що еквівалентно 141 143 грн. 55 коп., та додаткові відсотки, у сумі 99,24 швейцарських франків, що еквівалентно 2808 грн. 34 коп.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом неправильно застосовані норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Так, суд першої інстанції дійшов висновку про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості на користь банку.

Проте зі справи убачається, що 28 вересня 2007 року між банком та ОСОБА_2 та ОСОБА_4 були укладені окремі договори поруки, відповідно до яких вони зобов'язалися відповідати за виконання позичальником зобов'язань, що випливають із кредитного договору.

Умовами вказаних договорів поруки передбачено право кредитора пред'являти вимоги безпосередньо до кожного з поручителів.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору як угоди (правочину) складає сукупність визначених на розсуд сторін і погоджених ними умов, у яких закріплюються їхні права та обов'язки, що складають зміст договірного зобов'язання.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

У справі, яка переглядається, за змістом пункту 1.4 договорів поруки поручитель та боржник відповідають перед банком як солідарні боржники (а.с.27, 32 т.1).

При цьому умовами договорів поруки не передбачено солідарної відповідальності поручителів між собою.

Отже, якщо за умовами окремих договорів поруки поручителі узяли на себе зобов'язання самостійно відповідати перед кредитором за виконання грошових зобов'язань боржника за кредитним договором, то кредитна заборгованість підлягає стягненню з кожного поручителя окремо, а не з усіх поручителів у солідарному порядку.

З огляду на викладене, а також на те, що нормами закону (як і умовами договорів поруки) не допускається солідарної відповідальності поручителів, підстави для солідарного стягнення з поручителів кредитної заборгованості згідно з вимогами частини третьої статті 554 ЦК України відсутні, отже, суд першої інстанції неправильно застосував норми цієї статті, що призвело до неправильного вирішення справи.

Твердження апеляційної скарги про хибність наданого банком розрахунку, колегія суддів оцінює критично, остільки відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування суми виниклої заборгованості.

Необґрунтованими колегія суддів визнає й доводи апеляційної скарги про необхідність стягнення кредитної заборгованості відповідно до змісту первинного позову - у національній валюті, а не у швейцарських франках, як у подальшому просив позивач, остільки відповідно до матеріалів справи, кредит ОСОБА_2 надавався у іноземній валюті - швейцарських франках і саме у такій валюті підлягає до повернення.

Стягнення кредитної заборгованості в іноземній валюті не суперечить законодавству та відповідає умовам укладеного між сторонами кредитного договору, остільки саме вона надавалась за договором і позивач, користуючись передбаченим положенням ч. 2 ст. 31 ЦПК України в редакції на час вчинення відповідної процесуальної дії, правом уточнень та доповнень позову, просив стягнути суму заборгованості у валюті кредиту, з визначенням еквіваленту до гривні.

Враховуючи зазначені обставини, а також матеріали справи, у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення районного суду з ухваленням по справі нового рішення, яким позов слід задовольнити частково й стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Універсал Банк» прострочену заборгованість, у сумі 53 460,98 швейцарських франків, що еквівалентно 1 512 865 грн. 54 коп.; суму дострокового стягнення кредиту, у розмірі 370 938,88 швейцарських франків, що еквівалентно 10 497 013 грн. 90 коп., відсотки, в сумі 20 046,04 швейцарських франків, що еквівалентно 141 143 грн. 55 коп., та додаткові відсотки, в сумі 99,24 швейцарських франків, що еквівалентно 2808 грн. 34 коп.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» прострочену заборгованість, у сумі 53 460,98 швейцарських франків, що еквівалентно 1 512 865 грн. 54 коп.; суму дострокового стягнення кредиту, у розмірі 370 938,88 швейцарських франків, що еквівалентно 10 497 013 грн. 90 коп., відсотки, в сумі 20 046,04 швейцарських франків, що еквівалентно 141 143 грн. 55 коп., та додаткові відсотки, в сумі 99,24 швейцарських франків, що еквівалентно 2808 грн. 34 коп.

В іншій частині позовних вимог слід відмовити.

На підставі положень п. 3 ч. 2 ст.141 ЦПК України необхідно стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» судовий збір по 566 грн. 67 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи по 40 грн., а всього у розмірі по 606 (шістсот шість) грн. 67 коп. з кожного.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 09 липня 2015 року скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення, яким позов публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» прострочену заборгованість, у сумі 53 460,98 швейцарських франків, що еквівалентно 1 512 865 грн. 54 коп.; суму дострокового стягнення кредиту, у розмірі 370 938,88 швейцарських франків, що еквівалентно 10 497 013 грн. 90 коп., відсотки, в сумі 20 046,04 швейцарських франків, що еквівалентно 141 143 грн. 55 коп., та додаткові відсотки, в сумі 99,24 швейцарських франків, що еквівалентно 2808 грн. 34 коп.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» прострочену заборгованість, у сумі 53 460,98 швейцарських франків, що еквівалентно 1 512 865 грн. 54 коп.; суму дострокового стягнення кредиту, у розмірі 370 938,88 швейцарських франків, що еквівалентно 10 497 013 грн. 90 коп., відсотки, в сумі 20 046,04 швейцарських франків, що еквівалентно 141 143 грн. 55 коп., та додаткові відсотки, в сумі 99,24 швейцарських франків, що еквівалентно 2808 грн. 34 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» судовий збір по 566 грн. 67 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи по 40 грн., а всього у розмірі по 606 (шістсот шість) грн. 67 коп. з кожного.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з моменту складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 07 березня 2019 року.

Суддя-доповідач:

Судді: