ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 369/4042/18
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/1382/2019
Головуючий у суді першої інстанції: Ковальчук Л.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.

19 лютого 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача КрижанівськоїГ.В.,

суддів Оніщука М.І., Чобіток А.О.,

при секретарі Заліській Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: Виконавчий комітет Центрально-Міської районної у місті ради, Служба у справах дітей та сім'ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, при визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та надання дозволу на реєстрацію місця проживання неповнолітній дітей без письмової згоди матері за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 жовтня 2018 року, ухваленого у складі судді Ковальчук Л.М. (повне судове рішення виготовлено 30.11.2018),-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року позивач, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, та надання дозволу на реєстрацію місця проживання неповнолітніх дітей без письмової згоди матері.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що він з відповідачкою перебував у шлюбі від якого мають спільних дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2

В січні 2016 року відповідачка разом з дітьми залишила спільне з позивачем помешкання і вже два роки винаймає інше житло. Маючи на меті продати житло, він звернувся до ОСОБА_4 з проханням надати йому нотаріально оформлену згоду на реєстрацію обох дітей в будинку АДРЕСА_3 з одночасним зняттям їх з реєстрації в квартирі АДРЕСА_1, проте згоди надано не було.

Враховуючи вищевикладене, просив суд визнати ОСОБА_4 такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 надати дозвіл ОСОБА_3 на реєстрацію місця проживання його малолітніх дітей в будинку АДРЕСА_3 з одночасним зняттям з реєстрації місця проживання за адресою: кватира АДРЕСА_1 уповноваженим органом, без письмової згоди матері ОСОБА_4

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 жовтня 2018 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою в якій вказував на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Зазначав, що суд дійшов необґрунтованого висновку про недоведеність факту не проживання відповідача в квартирі без поважної причини.

Суд першої інстанції не надав жодної оцінки наданим позивачем доказам, в яких переконливо зафіксовано відсутність відповідача у спірній квартирі, щонайменше з кінця грудня 2015 року. Таким чином, суд першої інстанції не встановив, з якого періоду відповідач не проживає у житлі позивача, та чи є причини не проживання поважними в розумінні ст. 405, 406 Цивільного кодексу України.

Вказував, що суд зробив висновок про недоведеність наявності адекватних житлових умов для дітей, посилаючись на припущення, що в будинку, в якому позивач має намір зареєструвати місце проживання його дітей, можуть перебувати інші люди, проте вказаний висновок суду не відповідає обставинам справи та зроблений з порушенням ч. 6 ст. 81 ЦПК України.

Зазначав, що відповідач у вказаній квартирі не мешкає, не сплачує комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню цієї квартири та не приймає участі у спільному побуті, отже вона вважається такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а відсутність у неї права власності на житлове приміщення не може бути підставою для відмови в позові про визнання особи такою, що втратила право користування житлом.

Крім того, оскаржуване судове рішення не містить посилання на норму матеріального права як на підставу у відмові в задоволенні вимоги про визнання відповідача такою, що втратила право користування житлом, судом першої інстанції залишена поза увагою правова аргументація позовних вимог позивача.

Просив скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 жовтня 2018 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В судовому засіданні позивач та його представник апеляційну скаргу підтримали просили задовольнити з наведених у ній підстав.

Відповідач проти апеляційної скарги заперечувала, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Треті особи в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з'явилися в судове засідання.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення,заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02.03.2016 року (а.с. 8).

Від шлюбу сторони мають двох дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 9-10).

Згідно Договору купівлі-продажу квартири від 29.07.2002, реєстровий номер 3575, квартира за адресою: АДРЕСА_2 належить на праві власності ОСОБА_3 (а.с. 11).

Відповідно до довідки №31 від 17.01.2018 про реєстрацію місця проживання особи, за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 (а.с. 13).

Актом обстеження матеріально-побутових умов проживання сім'ї ОСОБА_3 від 26 липня 2016 року, складеного головним спеціалістом у справах дітей ОСОБА_7 та провідним спеціалістом із соціальної роботи ЦСССДМ ОСОБА_8, було встановлено, що на момент обстеження житла з ОСОБА_3 перебували його неповнолітні діти, а їхня мати ОСОБА_4 на певний час вибула за кордон.

Актом №1/04-235 депутата Вишневої міської ради VII скликання ОСОБА_9 від 24 січня 2018 року підтверджується, що під час його візиту 24.01.2018 в квартирі ОСОБА_3 було встановлено, що ОСОБА_4 в ній не проживає, про що свідчить відсутність її особистих речей та свідчення сусідів-свідків.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 при зверненні до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, та надання дозволу на реєстрацію місця проживання неповнолітніх дітей без письмової згоди матері не надано суду належних і допустимих доказів, щодо порушення його прав.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач разом з дітьми була вимушена в кінці 2015 року на початку 2016 року залишити вказану квартиру внаслідок агресивної поведінки позивача. Позивачем, у свою чергу, не надано суду належних і допустимих доказів, що відповідачка без поважних причин відсутня у спірному житлі, що було б підставою для застосування судом вимог ст. 405 ЦПК України, на які позивач посилався у позові.

З наведеного вбачається, що вимоги позивача не ґрунтуються на вимогах закону, та фактичних обставинах справи які, в їх сукупності, вказують на не проживання відповідача та її дітей в спірній квартирі з поважних причин.

Припинення сімейних відносин з власником помешкання не припиняє житлового сервітуту.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Тобто тривале проживання дітей у іншому місці також не є підставою для втрати ними сервітуту.

Також, колегія суддів відхиляє посилання ОСОБА_3 на те, що через реєстрацію інших осіб він не може, як власник квартири, реалізувати своє право щодо розпорядження майном, оскільки вказана квартира перебуває під арештом відповідно до постанови про арешт майна боржника від 11 квітня 2018 року в рамках виконавчого провадження № 56034517.

Водночас, необхідно наголосити також й на недопущення порушень житлових прав неповнолітніх дітей. Так, ст. 27 Конвенції «Про права дитини» закріплено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При цьому, у відповідності до ч. 1 ст. 18 даної Конвенції, повинен бути забезпечений принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Частиною 4 статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників.

Згідно із ч. 1 ст. 242 ЦК України батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей.

Відповідно до п.п. 18, 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року № 207, у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування).

У разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами зняття з реєстрації місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, разом з одним із батьків здійснюється за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування).

Відповідно до статті 3 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволені позовних вимог про надання дозволу на реєстрацію місця проживання неповнолітній дітей без письмової згоди матері.

Правильним є висновок суду першої інстанції щодо недоведеності позивачем обставин, що дітям гарантуються належні умови проживання у АДРЕСА_3 оскільки позивач є власником Ѕ будинку, відомості щодо побутових умов вказаного житла матеріали справи не містять.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що діти навчаються у Вишнівській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 3 саме за місцем своєї реєстрації. З 2015 року по даний час діти займаються в колективі естрадно-спортивного клубу в м. Вишневому, відвідують заняття і приймають участь у виступах. Що відповідає Порядку зарахування, відрахування та переведення учнів до державних та комунальних закладів освіти для здобуття повної загальної середньої освіти, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 16.04.2018 № 367, яким передбачено, що дитина має відвідувати заклад освіти, за яким закріплена територія обслуговування, на якій проживає ця дитина.

Також діти обслуговуються в медичній установі за місцем реєстрації проживання.

Доводи апеляційної скарги зводяться виключно до переоцінки доказів та незгоди з висновками судів щодо їх оцінки, а відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що розглядаючи спір суд першої інстанції в межах доводів позову повно та всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, про що ухвалив відповідне рішення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач

Судді