ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2654/19 Справа № 206/1152/18 Суддя у 1-й інстанції - Маштак К. С. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Свистунової О.В.

суддів - Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.

за участю секретаря - Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 07 листопада 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Восьма дніпровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2018 року позивач звернулась до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2, третя особа - Восьма дніпровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом.

В обґрунтування позову зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3, яка була матір'ю ОСОБА_1 (далі - позивач). Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, яка складається із 2/3 частин житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 (далі - спадкове майно).

Відповідно до заповіту від 14.10.2011 року, який був складений померлою, своє майно вона заповідала в рівних долях позивачу та ОСОБА_2 (далі - відповідач).

В 2012 році позивач звернулась до Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори (далі - 8 ДДНК) із заявою про прийняття спадщини. Відповідач також спадщину прийняла.

У 2017 році позивач виявила намір оформити належну їй частину спадщини, але державним нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, в зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Зазначені документи знаходяться у відповідача, однак, надати їх остання відмовляється. Отримати дублікати правовстановлюючих документів позивач також не має можливості.

Враховуючи, що остання позбавлена можливості оформити належну їй частину спадщини у нотаріальному порядку, позивач на підставі ст. ст. 392, 1268, 1296 ЦК України просила суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на 1/2 частину домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 3-4).

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 07 листопада 2018 року відмовлено у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове, яким задовольнити її позов.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають встановленим обставинам.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК судове рішення повинне ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

Судом першої інстанції установлено, позивач та відповідач є рідними сестрами та доньками ОСОБА_3, що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_1, НОМЕР_2 та копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 (а.с. а.с. 7, 8, 53).

Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.02.2003 року спадкоємцями спадкового майна а саме 1/2 частини житлового будинку А-1, з відповідною частиною надвірних побудов за адресою: АДРЕСА_1 належного ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, в рівних частинах є ОСОБА_3 (мати сторін по справі та дружина померлого), позивач та відповідач (а.с. 11).

Як встановлено із копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 386937 від 17.04.2003 року КП «ДМБТІ» власниками житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 по 1/6 частині кожна, на підставі відповідного свідоцтва про право на спадщину (а.с. 13).

Згідно змісту копії свідоцтва про право власності від 12.02.2003 ОСОБА_3, яка є дружиною ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2, належить право власності на 1/2 частку в спільному майні, набутому названим подружжям за час шлюбу, а саме: житловий будинок № 50 разом із надвірними спорудами, розташовані на земельній ділянці, за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 12).

Як встановлено із копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 387133 від 17.04.2003 КП «ДМБТІ» власником 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1, є ОСОБА_3, на підставі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя (а.с. 14).

Таким чином, право власності на житловий будинок АДРЕСА_1, зареєстровано за відповідачем у розмірі 1/6 частці, за позивачем 1/6 частки, та за ОСОБА_3 2/3 частки, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчужена об'єктів нерухомого майна щодо об'єктів нерухомого майна № 103959879 від 16.11.2017 року(а.с. 20).

14.10.2011 року ОСОБА_3 було складено заповіт, яким належну їй частину житлового будинку зі всіма надвірними спорудами та частину земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, заповідано в рівних частинах кожному: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 52).

Відповідно до копії технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1, розташовано А1 житловий будинок, Б гараж, В сарай, Г убиральня, Д душ, Е сарай, № № 1-8 огорожа та споруди (а.с. 15-18).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 (а.с. 51).

13.11.2012 року відповідач звернулась до нотаріуса нотаріального округу міста Дніпропетровська з заявою про прийняття спадщини, після смерті матері - ОСОБА_3 (а.с. 48).

27.11.2012 року позивач звернулась до 8 ДДНК з заявою про прийняття спадщини, після смерті матері - ОСОБА_3 (а.с. 57).

11.10.2017 року позивач надала до 8 ДДНК заяву, за змістом якої просила видати їй свідоцтво на про право на спадщину, після смерті ОСОБА_3, яка складається із житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 69).

11.10.2017 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів щодо належності ОСОБА_3 2/3 частин житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 21).

25.10.2017 року позивачу було відмовлено у видачі дубліката свідоцтва про право на спадщину, виданого 8 ДДНК 12.02.2003 на ім'я ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 з підстав відсутності спільної письмової заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2, оскільки вказане свідоцтво було видано в одному примірнику на ім'я трьох спадкоємців (а.с. 22).

24.11.2017 року за вих. № 242/01-21 Державним нотаріальним архівом в Дніпропетровській області було відмовлено у видачі дублікату свідоцтва про право на спадщину та свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя на ім'я ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у зв'язку із неявкою всіх осіб, які зазначені у відповідних документах (а.с. 23).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що не встановлено, що відповідачем оспорюється або не визнається право позивача на частину належного їй спадкового майна, як і втрати позивачем документа, який засвідчує право власності, що є передумовою застосування до правовідносин ст. 392 ЦК України.

Більш того, судом встановлено, що відповідач навпаки пропонує умови врегулювання спору, при цьому наявність у неї правовстановлюючих документів, відсутність яких стала підставою для відмови у задоволенні позову, не може бути розцінена судом як не визнання, оспорення права позивача на частину належного їй спадкового майна, тим більше втрати таких документів.

Проте, колегія не може погодитись із таким висновком суду першої інстанції.

Як вбачається із заяви ОСОБА_2 (а.с.79), відповідачем не оспорюється той факт, що правовстановлюючі документи знаходяться у неї. Проте надати їх позивачу вона згодна за певних умов (зобов'язання позивача компенсувати вартість належної відповідачу частини спадкового майна) для оформлення позивачем своєї частини спадкового майна.

Тобто, достеменно встановлено, що позивач позбавлений можливості оформлення спадкових прав у зв'язку із відсутністю у неї правовстановлюючих документів.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.ст. 1220, 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Згідно ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини.

Статтями 1269-1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Згідно п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказ Міністерства юстиції України22.02.2012 № 296/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно.

Судом встановлено, що позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті її матері - ОСОБА_3, у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів щодо належності ОСОБА_3 2/3 частин житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями за адресою: АДРЕСА_1.

При цьому, в пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз'яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину.

Окрім того, згідно зі статтею 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує право власності. Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268-1270 ЦК України.

Так, у статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Таким чином, суд першої інстанцій не надав належну правову оцінку доводам апелянта про те, що існують об'єктивні перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку і безпідставно відмовив позивачу у праві захистити свої спадкові права у судовому порядку.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає за можливе частково задовольнити позовні вимоги, зважаючи на наступне.

Так, спадкова маса, яка залишилась після смерті ОСОБА_3 складається із 2/3 частин житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями за адресою: АДРЕСА_1.

Враховуючи, що спадкове майно заповідано у рівних частках двом спадкоємцям (позивачу та відповідачу), інших спадкоємців, в тому числі, які мають право на обов'язкову частку судом не встановлено, кожний із спадкоємців має право на успадкування по 1/3 частини спадкового майна.

Таким чином, підстави для визнання за позивачем права власності за заповітом в 1/2 частці, що є більшою частиною на відміну від 1/3 частки не має правових підстав, як і на різницю між 1/2 та 1/3, що складає 1/6 частину, оскільки відповідна частка у розмірі 1/6 вже належить на праві власності позивачу, після смерті батька, що ніким не оспорюється (а.с. 20).

Отже, колегія дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, скасування рішення місцевого суду та часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Згідно ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1057,20 грн.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,376,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 07 листопада 2018 року - скасувати та ухвалити нове.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Восьма дніпровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом на 1/3 частину домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1.

В іншій частині - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1057,20 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П.Красвітна

І.А. Єлізаренко