КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Васалатій К.А.
Єдиний унікальний номер справи №756/7738/15-ц
Апеляційне провадження № 22-ц/824/2262/2019
П ОС Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2019 року Київській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Мережко М.В.

Суддів - Верланова С.М., Савченка С.І.

Секретар - Тютюнник О.І.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 13 листопада 2018 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и в:

У червні 2015 року ПАТ «Універсал Банк» звернулось до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що 12 жовтня 2007 року між ВАТ «Універсал Банк», який 22 червня 2009 року було перейменовано у ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 003-2900/756-0288, відповідно до умов якого ПАТ «Універсал Банк» зобов'язалося надати позичальнику кредитні кошти в розмірі 104000 швейцарських франків, а ОСОБА_2 зобов'язалась повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 10 жовтня 2028 року та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 09,95% річних. За користування кредитом понад встановлений кредитним договором строк встановлюється підвищена процентна ставка на рівні 29,85% річних.

Позивач вказував, що 14 жовтня 2009 року, 10 березня 2012 року, 29 березня 2012 року та 23 квітня 2013 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 були укладені додаткові угоди до кредитного договору № 003-2900/756-0288 від 12 жовтня 2007 року, відповідно до яких змінювався розмір плати за користування кредитом, а саме - за користування коштами:

з 14 жовтня 2009 року по 09 жовтня 2010 року встановлена плата за користування кредитом у розмірі 9, 95 % річних, підвищена процентна ставка - 17, 95% річних;

з 10 жовтня 2010 року - 10, 95% річних, підвищена процентна ставка - 18, 95% річних;

з 10 березня 2012 року - 9, 52%;

з 10 березня 2013 року - 11, 24% річних;

з 23 квітня 2013 року - 10, 47% річних;

з 10 квітня 2014 року встановлена плата за користування кредитом у розмірі 11, 30% річних.

На забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_2 за кредитним договором між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3 29 березня 2012 року було укладено договір поруки № 003-2900/756-0288-Р/1, за умовами якого поручитель зобов'язується перед кредитором боржника відповідати за невиконання ОСОБА_2 своїх зобов'язань за кредитним договором, поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

У зв'язку із неналежним виконанням ОСОБА_2 своїх зобов'язань за кредитним договором, утворилась заборгованість, розмір якої, станом на 24 квітня 2015 року становить 104 534 швейцарських франків 26 сантимів та яка складається із:

простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 95 788, 34 шв. франків;

заборгованості по відсотках у розмірі 8 595, 11 шв. франків;

підвищених відсотків у розмірі 150, 81 шв. франків

На підставі викладеного ПАТ «Універсал Банк» просило суд стягнути солідарно з обох відповідачів на свою користь заборгованість за кредитним договором № 003-2900/756-0288 від 12 жовтня 2007 року в розмірі 104534,26 швейцарських франків та судовий збір.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 13 листопада 2018 року позов ПАТ «Універсал Банк» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором № 003-2900/756-0288 від 12 жовтня 2007 року в розмірі 104 534,26 швейцарських франків та судовий збір у сумі 3654 грн.

Не погоджуючись із таким рішенням суду відповідач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неврахування судом обставин, що мають значення для розгляду справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

У апеляційній скарзі вказує, що розрахунок заборгованості, наданий позивачем, не був досліджений судом першої інстанції під час розгляду справи. Також зазначає, що представник відповідача був позбавлений можливості ознайомитися із матеріалами справи та підготувати відзив на позовну заяву.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ПАТ «Універсал Банк» вказує, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права, з урахуванням всіх обставин справи, що підтверджуються належними та допустимими доказами.

Апеляційну скаргу вважає безпідставною та необґрунтованою, тому просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення, а рішення Оболонського районного суду міста Києва від 13 листопада 2018 року - без змін.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

Відповідно до ст.ст. 128-131 ЦПК України сторони повідомлені про день та час розгляду справи на 27 лютого 2019 року, що підтверджується відповідною розпискою (т. 2, а.с. 100). Заяв про причини неявки в судове засідання від апелянта та його представника до суду не надходило.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 подала заяву про відкладення судового засідання у зв'язку із відсутністю захисника. Вказана заява відхилена судом як необґрунтована.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що розгляд справи в суді першої інстанції тривав понад три роки, сторони були належним чином повідомлені про розгляд справи, особисто та діючи через представників брали участь у судових засіданнях, інтереси відповідачів захищали представники, які є професійним адвокатами. Розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції неодноразово відкладався за клопотанням відповідачів.

Суд наголошує, що, відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки; зловживання процесуальними правами не допускається.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що 12 жовтня 2007 року між ВАТ «Універсал Банк», який 22 червня 2009 року було перейменовано у ПАТ «Універсал Банк» та відповідачем ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 003-2900/756-0288, відповідно до умов якого ПАТ «Універсал Банк» зобов'язався надати позичальнику кредитні кошти в розмірі 104000 швейцарських франків, а ОСОБА_2 зобов'язалась повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 10 жовтня 2028 року та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 09,95% річних. За користування кредитом понад встановлений кредитним договором строк встановлюється підвищена процентна ставка на рівні 29,85% річних. (т.1, а.с. 5-10).

ПАТ «Універсал Банк» виконав зобов'язання перед позичальником та надав останньому кредитні кошти у передбачених умовами договору розмірі. Вказана обставина підтверджується випискою по особовому рахунку ОСОБА_2 (т.1, а.с. 80) та не заперечується сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Як видно із матеріалів справи, 14 жовтня 2009 року, 10 березня 2012 року, 29 березня 2012 року та 23 квітня 2013 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 були укладені додаткові угоди до кредитного договору № 003-2900/756-0288 від 12 жовтня 2007 року, відповідно до яких змінювався розмір плати за користування кредитом, а саме - за користування коштами:

з 14 жовтня 2009 року по 09 жовтня 2010 року встановлена плата за користування кредитом у розмірі 9, 95 % річних, підвищена процентна ставка - 17, 95% річних;

з 10 жовтня 2010 року - 10, 95% річних, підвищена процентна ставка - 18, 95% річних;

з 10 березня 2012 року - 9, 52%;

з 10 березня 2013 року - 11, 24% річних;

з 23 квітня 2013 року - 10, 47% річних;

з 10 квітня 2014 року встановлена плата за користування кредитом у розмірі 11, 30% річних.

На забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_2 за кредитним договором між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3 29 березня 2012 року було укладено договір поруки № 003-2900/756-0288-Р/1, за умовами якого поручитель зобов'язується перед кредитором боржника відповідати за невиконання ОСОБА_2 своїх зобов'язань за кредитним договором, поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (т. 1, а.с. 69-75).

Відповідно до ч.1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції за клопотанням ОСОБА_3 судом було проведено судову почеркознавчу експертизу. Висновком ДНДЕКЦ при МВС України від 31 серпня 2016 року № 159 встановлено, що підписи від імені ОСОБА_3, розташовані на 1-6 аркушах договору поруки № 003-2900/756-0288-Р/1 від 29 березня 2012 року виконані ОСОБА_3 (т. 1, а.с. 219-220).

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Суд встановив, що відповідач ОСОБА_2 не виконує передбачені договором зобов'язання по сплаті кредиту, процентів за користування кредитом, та інші зобов'язання, що призвело до утворення заборгованості.

За таких обставин колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 н акористь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості за кредитним договором.

Разом з цим, колегія суддів не може погодитися із висновком суду першої інстанції про задоволення позову у повному обсязі, відповідно до наданого позивачем розрахунку.

Так, за частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

В матеріалах справи також міститься копія вимоги про погашення заборгованості від 23 жовтня 2014 року (т. 1, а.с. 89), яка адресована ОСОБА_2 та була отримана її сестрою ОСОБА_3 31 жовтня 2014 року (т. 1, а.с. 90). Аналогічна вимога також направлялась 21 травня 2015 року поручителю ОСОБА_3 (т.1, а.с. 91).

У зазначених вимогах також вказано, що у випадку невиконання вимоги, термін повернення кредиту визнається Банком таким, що настав достроково на шістдесят перший день з моменту отримання вимоги.

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов'язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.

Отже, строк кредитування за договором сплив 01 січня 2015 року (на шістдесят перший день з моменту отримання вимоги).

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Вказані висновки мітяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18 та від 31 жовтня 2018 року (справа № 318цс18).

Отже, суд першої інстанції не врахував ту обставину, що відсотки за користування кредитом та підвищені відсотки частково були нараховані поза межами строку кредитування та дійшов помилкового висновку про правомірність стягнення заборгованості у повному розмірі, визначеному банком.

Враховуючи викладене, розмір заборгованості, що підлягає стягненню із відповідачів становить 101 328 шв. франків 58 сантимів, та складається із:

простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 95 788, 34 шв. франків;

заборгованості по відсотках у розмірі 5415,31 шв. франків;

підвищених відсотків у розмірі 124, 93 шв. франків.

На момент розгляду справи та ухвалення рішення заборгованість перед ПАТ «Універсал Банк» погашено не було.

За правилами ч. 1 ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників), кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Згідно з абзацом 2 ч. 2 ст. 543 ЦК України, солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний в повному обсязі.

А відтак, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для стягнення із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно на користь ПАТ «Універсал Банк» суму заборгованості за кредитним договором № 003-2900/756-0288 від 12 жовтня 2007 року в розмірі 101 328 шв. франків 58 сантимів.

За правилами ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи, що суд неповно дослідив обставини справи, не врахував усі наявні у матеріалах справи докази та неправильно застосував норми матеріального права, оскаржуване судове рішення не може вважатися законними та обґрунтованими, а тому, в силу ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За правилами ч. 10 цієї ж статті, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов'язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов'язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

За таких обставин, враховуючи часткове задоволення позовних вимог та часткове задоволення апеляційної скарги, із ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» необхідно стягнути витрати на відшкодування сплаченого судового збору у розмірі 1602, 89 грн. Із ОСОБА_3 на користь ПАТ «Універсал Банк» підлягають стягненню витрати на відшкодування сплаченого судового збору у розмірі 1770,37 грн.

Керуючись ст.ст. 141, 365, 367, 369, 376, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 13 листопада 2018 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.

Позов публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» задовольнити частково.

Стягнути солідарно із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» суму заборгованості за кредитним договором № 003-2900/756-0288 від 12 жовтня 2007 року в розмірі 101 328 (сто одна тисяча триста двадцять вісім) шв. франків 58 сантимів, яка складається із заборгованості по кредиту - 95 788, 34 шв. франків 34 сантими, відсотки - 5415 шв. франків 31 сантим та підвищені відсотки - 124 шв. франки 93 сантими.

В іншій частині позов залишити без задоволення.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» витрати на відшкодування сплаченого судового збору у розмірі 1602 (одна тисяча шістсот дві) гривні 89 копійок.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» витрати на відшкодування сплаченого судового збору у розмірі 1770 (одна тисяча сімсот сімдесят) гривень 37 копійок.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення буде виготовлений не пізніше 06 березня 2019 року.

Реквізити сторін:

ОСОБА_2, адреса: АДРЕСА_1; РНОКПП: НОМЕР_1;

ОСОБА_3, адреса: АДРЕСА_1; РНОКПП: НОМЕР_2;

Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк», адреса: м. Київ, вул. Автозаводська, 54/19; р/р: 2, МФО: 322001, .

Головуючий

Судді