Номер провадження: 22-ц/813/522/19
Номер справи місцевого суду: 520/6934/17
Головуючий у першій інстанції Калашнікова О.І.
Доповідач Кравець Ю. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого судді - Кравця Ю.І.,

суддів: Журавльова О.Г., Комлевої О.С.,

з участю секретаря судового засідання - Ткачука В.О.,

позивачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

відповідачі: ГУНП в Одеській області, Головне управління державної казначейської служби України в Одеській області.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 22.11.2018 року, ухваленого суддею Калашніковою О.І.,

встановив:

14.06.2017 року ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом до Головного Управління національної поліції в Одеській області, Державної казначейської служби України в особі Головного управління Державної казначейської служби в Одеській області про відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю органів досудового розслідування, в якому просили суд стягнути з відповідача на їх користь на відшкодування моральної шкоди по 5000,00 грн. кожному шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України.

Позивні вимоги мотивували тим, що СВ Київського ВП у м.Одесі ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування за матеріалами кримінального провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР за №0000122 від 12.01.2016 року. Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 31.05.2017 року задоволено частково позов про відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю органів досудового розслідування у ході проведення досудового розслідування зазначеного кримінального провадження. Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 12.06.2017 року визнано бездіяльність посадових осіб СВ Київського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області. Стягнення моральної шкоди у розмірі 50000 грн. ґрунтується на тривалій бездіяльності посадових осіб Київського ВП у м.Одесі ГУНП в Одеській області, якою позивачу ОСОБА_3 та його родині завдано моральної шкоди порушенням права власності, не проведення в розумні строки досудового розслідування, не захистом та не поновленням прав від кримінального правопорушення, що завдає душевних та моральних страждань, нервових стресів.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 27.11.2017 року позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 задоволено частково то стягнуто на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 1000 грн.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 22.05.2018 року заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 27.11.2017 року скасоване та справу призначено до судового розгляду на загальних підставах.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 22.11.2018 року позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 залишено без задоволення.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на неповне з'ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення при розгляді справи, які суд вважав встановленими, порушення, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити заявлені позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 обґрунтовує тим, що районний суд дійшов до невірного висновку про необґрунтованість заявлених вимог, оскільки ціна позову складає 5.000,00 грн. та ґрунтується на тривалій бездіяльності посадових осіб Київського ВП у місті Одесі ГУНП в Одеській області, якою його родині завдано моральної шкоди, яка виражається у стражданнях, які вони понесли та несуть у зв'язку із не захищеністю та не поновленням прав від скоєного кримінального правопорушення, невчасним внесенням даних до ЄРДР щодо вчинення стосовно них кримінального правопорушення, а також у зв'язку з тривалою участю в судових засіданнях, на що витрачено свій особистий час, призначений для виховання доньки, роботи та відпочинку, що значно порушує їх життєво важливі зв'язки, завдає душевних страждань, нервових стресів.

Сторони до суду не з'явилися, про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Відповідно ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відмовляючи у задоволені позову суд першої інстанції встановив наступні обставини та дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що слідчим відділом Київського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування за матеріалами кримінального провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР №0000122 від 12.01.2016 року за ознаками ч.1 ст.366 КК України. Потерпілою по справі визнана ОСОБА_2 В позові зазначено, що внаслідок неправомірних дій в.о. голови Київської рай адміністрації ОСОБА_5 винесено розпорядження, яким зменшено розмір частки у домоволодінні, що належить декільком особам на праві спільної часткової власності. В межах кримінального провадження як ОСОБА_2 так і ОСОБА_3 (чоловік ОСОБА_2) звертались до посадових осіб СВ Київського ВП з клопотаннями і заявами про вчинення відповідних процесуальних дій.

Оскільки заяви і клопотання позивачів посадовими особами СВ Київського ВП не приймались до уваги, ОСОБА_3 і ОСОБА_2 оскаржували бездіяльність посадових осіб слідчого відділу до суду. Ухвалами слідчих суддів скарги ОСОБА_3 і ОСОБА_2 частково задовольнялись.

В заяві позивачі посилаються на те, що їх права на захист від скоєного кримінального правопорушення порушені бездіяльністю посадових осіб СВ Київського ВП у м.Одесі, що завдає їм моральну шкоду, яка полягає у психологічних переживаннях, що позивачі переносять у зв'язку з відкритим ігноруванням посадовими особами слідчого відділу своїх службових обов'язків. Розмір спричиненої їм моральної шкоди кожен позивач визначив у 5000 грн.

На обґрунтування своїх вимог позивачі надали копії ухвал слідчих суддів Київського райсуду м.Одеси про визнання протиправною бездіяльності посадових осіб СВ Київського РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області у кримінальному провадженні №0000122 щодо розгляду клопотань потерпілої ОСОБА_2 та клопотань ОСОБА_3

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Стаття 16 ЦК України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами, діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173,1174 цього Кодексу).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем ОСОБА_2 і позивачем ОСОБА_3 оскаржувалась бездіяльність посадових осіб слідчого відділу, ця бездіяльність посадових осіб судовим рішенням визнана незаконною.

Суд дійшов висновку, що позивач доводить наявність підстав для відшкодування моральної шкоди встановлені ухвалами Київського райсуду м.Одеси бездіяльність посадових осіб слідчого відділу Київського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області, що відсутні спеціальні підстави для застосування статті 1176 ЦК України.

Позивачі зазначають, що шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Відповідно до цієї норми обов'язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

З позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_2 не вбачається кому з позивачів якою саме бездіяльністю яких посадових осіб Київського ВП спричинена моральна шкода, в чому полягає моральна шкода для кожного позивача, з яких міркувань виходив кожен позивач, визначаючи розмір моральної шкоди, до позову не надані належні докази на підтвердження розміру моральної шкоди.

Відповідно до положень ст.81 ЦПК України обов'язок доказування і подання доказів законом покладено на сторону. У даному випадку сторона позивача свій обов'язок щодо надання належних і допустимих доказів на підтвердження заявлених вимог не виконала.

При наведених обставинах суд першої інстанції дійшов висновку, що позов ОСОБА_3,ОСОБА_4 і ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди є недоведеним.

Колегія суду погоджується з такими висновками районного суду. Оскільки, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, оскільки вони зводяться до дублювання підстав позову, про те докази на підтвердження позову, позивачем не подано, а ні до суду першої, а ні апеляційної інстанції.

Колегія суддів звертає увагу на те, що при дослідженні Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що тільки за період з 01.01.2017 року по 20.02.2019 року Київським районним судом м.Одеси ухвалювалось більш ніж 40 рішень по справам за позовами ОСОБА_3 та ОСОБА_2, поданими з аналогічних підстав.

Враховуючи наведене, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги в повному обсязі, оскільки їх обґрунтування не мають правового значення для вирішення даного спору та правильність висновків районного суду щодо відмови у задоволенні позву не спростовують.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 13 ЦПК України: за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.

У зв'язку з ухваленням рішення за відсутності учасників справи, відповідно до ч.5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 22.11.2018 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 11.03.2019 року.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: О.Г.Журавльов

О.С.Комлева