Справа № 308/1904/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

05 березня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд складі:

головуючого судді: Джуги С.Д.

суддів - Куштана Б.П., Собослоя Г.Г.

з участю секретаря : Юрочко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 травня 2018 року, ухваленого суддею Данко В.Й., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми ,-

в с т а н о в и в:

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення суми. Позов мотивовано тим, що з листопада 2002 року та по теперішній вона зареєстрована та проживає в квартирі АДРЕСА_1. Вказує, що вона та її сім'я вселилася у квартиру по добрій волі відповідача, оскільки вони домовилися про купівлю - продаж вказаної квартири, ціна якої склала 14400 дол. США. Вказані кошти позивач передала батькові відповідача ОСОБА_3, що стверджується розпискою від 03.07.2002 року та договором завдатку від 16.11.2002 року. Договір та розписку про отримання коштів підписував ОСОБА_3. Зазначає, що фактично правова природа розписки являє собою договір завдатку, про що не заперечувалось сторонами. Договір купівлі -продажу квартири в нотаріальній формі не укладався, оскільки четвертий співвласник був за кордоном. Було досягнуто домовленості підписати такий по його приїзді до травня 2003 року. Однак, по різним надуманим причинам оформлення договору постійно перекладалось, а ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 помер. Спадщину за ним отримав його син - відповідач по справі ОСОБА_2. Ставши власником частини квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_3, зі своєю матір'ю ОСОБА_4 та братом ОСОБА_5 у лютому 2015 року подали позов до сім'ї ОСОБА_1 про виселення з квартири, оскільки такі не є власниками квартири і незаконно в ній проживають. Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 21.01.2016 року ОСОБА_1 виселили з вказаної квартири. Такі дії позивач розцінює як відмову укласти договір купівлі-продажу квартири, а тому вважає, що кошти які передані нею за квартиру підлягають поверненню. Оскільки спадщину за померлим ОСОБА_3 одноособово прийняв його син - відповідач, саме на ньому лежить обов'язок повернути їй кошти.

Вказує, що сума неповернутих коштів по договору завдатку від 16.11.2002 року ( 8700 дол. США) та розписки від 03.07.2002 року (5700 долю США) разом складає 14700,00 дол., а також три відсотки річних за користування коштами складає 5656 дол. США, що разом еквівалентно 549612,00 грн. На підставі наведеного позивач просила суд стягнути з відповідача ОСОБА_3 на її користь суму в розмірі 549612,00 грн.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 травня 2018 року у позові відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала на нього апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуально права. Зокрема, зазначено, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків щодо пропуску нею строку позовної давності.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Згідно з ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Матеріалами справи встановлено, що 03.07.2002 року ОСОБА_3 надав розписку про те, що ним отримано від ОСОБА_1 завдаток за купівлю квартири у сумі 4700 у.о. Вартість квартири вказана - 9000 у.о. В розписці також заначено про доплату 09.07.2002 року в розмірі 1000 у.о.

16.11.2002 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, в присутності двох свідків укладено договір, відповідно до якого, ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_1 до підписання договору 8700 дол. США в якості завдатку з метою забезпечення зобов'язання укласти договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться в АДРЕСА_1.

Згідно п.2 вищезазначеного договору ОСОБА_1 зобов'язалася виплатити повну вартість 8750 дол. США та укласти договір купівлі-продажу, а ОСОБА_3 зобов'язується провести повний розрахунок за комунальними та іншими платанами до дня укладення договору, підготувати необхідні документи для продажу та продати вищевказану квартиру за ціну 8750 дол. США, укласти договір купівлі-продажу до травня 2003 року.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 помер, що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 виданого 23.11.2005 року.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.12.2013 року, спадкоємцем майна, належного померлому ОСОБА_3, а саме,1/4 частки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, є його син - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки ОСОБА_3 отримав кошти та зобов'язався укласти з позивачкою договір купівлі - продажу квартири до травня 2003 року, то саме з травня 2003 року починається перебіг строку позовної давності, а так як в суд з позовом позивач звернулася 24.02.2017 року, то нею пропущено строк позовної давності.

З такими висновками не погоджується апеляційний суд, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ст. 195 ЦК УРСР 1963р., яка діяла на час спірних правовідносин, завдатком визнається грошова сума, що видається однією з договірних сторін у рахунок належних з неї за договором платежів другій стороні в підтвердження укладення договору і забезпечення його виконання. Якщо за невиконання договору відповідальною є сторона, яка дала завдаток, він залишається у другої сторони. Якщо за невиконання договору відповідальною є сторона, яка одержала завдаток, вона повинна сплатити другій стороні подвійну суму завдатку.

Аналогічні положення зазначені і в ст. 570 ЦК України

Сторонами у справі, як в суді першої інстанції так і суді апеляційної інстанції визнається той факт, що позивачка ОСОБА_1 в якості завдатку з метою забезпечення зобов'язання укласти договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться в АДРЕСА_1. передала, а ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 і спадкоємцем якого є відповідач ОСОБА_3, отримав: 03.07.2002 року 4700 доларів США, 09.07.2002 року 1000 доларів США, 16.11.2002 року 8700 доларів США, всього 14 400 доларів США.

Договір купівлі - продажу вказаної квартири не оформлено, кошти позивачу, які вона передала в забезпечення укладення договору їй до даного часу не повернуті.

16.11.2002 року ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 надали позивачу ОСОБА_1 доручення, яке посвідчено 16.11.2002 за реєстром №8438 приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Хребтань Н.М., на розпорядження даною квартирою строком на три роки з правом передоручення (а.с.126).

Заявою, яка посвідчена 26.11.2002 року за реєстром №8738-8740 приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Хребтань Н.М, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 дали свою згоду на реєстрацію та постійне проживання позивачу ОСОБА_1 та членам її сім'ї у вказаній квартирі (а.с.125).

Позивач з членами своєї сім'ї з листопада 2002 року проживала у даній квартирі до примусового їх виселення 29.08.2017 року на підставі рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 21 січня 2016 року.(а.с.56)

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом даної норми позовна давність є строком пред'явлення позову особою, право якої порушено.

При цьому, відлік позовної давності обчислюється з того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її прав або про особу, яка його порушила.

Отже, закон пов'язує початок перебігу позовної давності не з моментом поінформованості про вчинення певної дії чи прийняття рішення, а з моментом коли саме особі, право якого порушено, стало відомо про таке порушення.

Обгрунтовуючи заявлений позов, позивач зазначає, що про порушення свого права вона дізналася у лютому 2015 року, коли відповідачем ОСОБА_3, як спадкоємцем боржника у зобов'язанні щодо оформлення договору купівлі - продажу квартири, подано до неї та членів її сім'ї позов про виселення із вказаної квартири, де вони проживали з листопада 2002 року.

Дані обставини відповідають фактичним обставинам та підтверджуються матеріалами справи, зокрема, рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 21 січня 2016 року, яким рішення Ужгородського міськрайонного суду від 07 жовтня 2015 року скасовано та виселено позивача та членів її сім'ї з квартири.

До вказаного часу (лютого 2015 року) позивач та члени її сім'ї проживали у даній квартирі і були зареєстровані в ній, жодних вимог щодо неї та членів її сім'ї про неправомірність володіння даною квартирою до них не заявлялось, а тому у позивача були обґрунтовані очікування на укладення договору купівлі - продажу квартири, за яку нею було сплачено кошти, а необхідність захисту порушеного права у вигляді стягнення переданих коштів у позивача виникло саме у зв'язку з пред'явленням до неї позову про виселення, що свідчило про фактичну відмову від укладення договору купівлі - продажу квартири.

Наведені обставини дають суду підстави для висновку, що про порушення свого права позивач дізналася у лютому 2015 року, саме з цього часу за заявленим позовом починається початок перебігу строку позовної давності. З позовом до суду позивач звернулася у лютому 2017 року, тобто в межах строків встановлених ст. 257 ЦК України.

Суд першої інстанції вищенаведених обставин справи та вимог закону не врахував, дійшов помилкових висновків про пропущення позивачем строків звернення до суду.

Порушене право позивача підлягає захисту.

З врахуванням наведеного заявлені позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача коштів в сумі еквівалентній 14 400 доларів США переданих в якості завдатку та трьох відсотків річних за користування коштами в сумі еквівалентній 5656 доларів США, що разом становить 549 612 грн., є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Зважаючи на викладене, рішення суду першої інстанції, відповідно до приписів ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням у даній справі нового рішення про задоволення позову з вищенаведених підстав.

Відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При пред'явленні позову позивачем сплачено 5 497 грн. судового збору, дана сума згідно ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Ухвалою судді апеляційного суду Закарпатської області від 18 червня 2018 року позивачу відстрочено сплату судового збору у розмірі 8 244,18 грн. за подання апеляційної скарги до ухвалення судового рішення по справі, а тому дана сума судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Керуючись ст.ст.141, 374, 376, 382-384 ЦПК України,апеляційний суд,

постановив :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 травня 2018 року - скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний код - НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1,) 549 612 грн. (п'ятсот сорок дев'ять тисяч шістсот дванадцять гривень).

Стягнути з ОСОБА_2 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний код - НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) 5 497 грн. (п'ять тисяч чотириста дев'яносто сім гривень) сплаченого судового збору в суді першої інстанції.

Стягнути з ОСОБА_2 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний код - НОМЕР_1) на користь держави 8 244,18 грн. (вісім тисяч двісті сорок чотири гривні вісімнадцять копійок) судового збору за подання апеляційної скарги

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 14 березня 2019 року.

Головуючий:

Судді: