Справа № 462/2983/17 Головуючий у 1 інстанції: Румілова Н.М.
Провадження № 22-ц/811/705/19 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2019 року м. Львів

Справа № 462/2983/17

Провадження № 22-ц/811/705/19

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого Струс Л.Б.,

суддів Левика Я.А., Шандри М.М.

секретар Бадівська О.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2

на заочне рішення Залізничного районного суду м.Львова від 17 квітня 2018 року в складі судді Румілової Н.М.

у справі

за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по аліментах,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 , в якому просить про стягнення заборгованості по аліментах у сумі 127502,71 гривень, з яких 99000,00 грн. основна заборгованість 28502,71 грн. нараховані штрафні санкції внаслідок порушення відповідачем взятих на себе зобов`язаннях по сплаті аліментів, з яких: нарахована неустойка (пеня) 8460,00 грн., збитки завдані інфляцією 15942,00 грн. та 3% річних в розмірі 4100,71 грн.

Оскаржуваним рішенням позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по аліментах задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , 1979 року народження, РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 127502 /сто двадцять сім тисяч п`ятсот дві/ гривні 71 копійку, з яких 99000,00 грн. основна заборгованість та 28502,71 грн. нараховані штрафні санкції внаслідок порушення відповідачем взятих на себе зобов`язаннях по сплаті аліментів.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 704,80 грн.

Дане рішення оскаржив представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 , подавши апеляційну скаргу.

Вважає, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, суд не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив та не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам.

Зазначає, що відповідно до договору про визначення місця проживання дитини, умов її утримання участі батьків у її вихованні та сплаті аліментів на дитину від 23.07.2015р. посвідченого приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Львівської області Віблим Л.З. та зареєстрованого в реєстрі за №918 (далі - Договір) ОСОБА_1 виплачує на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти у розмірі 3000,00 (трьох тисяч гривень 00 копійок) щомісяця до досягнення дитини повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .Пунктом 1 розділу «Сплата аліментів на дитину» Договору визначено, що за домовленістю Батьків, даним договором встановлюється обов`язок батька сплачувати на утримання дитини аліментів в розмірі 3000,00 (три тисячі гриваень 00 копійок).Відповідно до пункту 2 розділу «Сплата аліментів на дитину» визначено, що аліменти повинні бути сплачені Батьком не пізніше 25 (двадцять п`ятого) числа кожного поточного місяця за наступний місяць шляхом передачі готівкових коштів Матері.

Вказує, що жодним пунктом вищезазначеного Договору, не передбачено чим підтверджується чи повинен підтверджуватись момент передачі коштів Батьком Матері, а тому відповідні підтверджуючі документи не складались Відповідачем.

Вважає, що позивачем не було доведено, що кошти не були передані Відповідачем - Позивачу (Батьком Матері) по вищевказаному договору та не надано будь яких доказів цього.

Зазначає, що ОСОБА_1 належним чином виконував умови договору та сплачував відповідно до Договору та на користь ОСОБА_3 , аліменти у розмірі 3000,00 (трьох тисяч гривень 00 копійок) щомісяця до досягнення дитини повноліття у терміни вказані у Договорі.

Просить рішення Залізничного районного суду м.Львова від 17 квітня 2018 рокускасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча про розгляд справи повідомлялися належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення, тому розгляд справи відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України здійснюється колегією суддів за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч.1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Встановлено, що між сторонами 23 грудня 2005 року було укладено шлюб, в якому у них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який проживає з позивачем та перебуває на її утриманні.

17 листопада 2015 року рішенням Залізничного районного суду м. Львова шлюб між сторонами розірвано.

23 липня 2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір про визначення місця проживання дитини та сплату аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 у розмірі 3000,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Як вбачається із тексту договору «Про сплату аліментів на дитину», який було посвідчено приватним нотаріусом Пустомитівсткого районного нотаріального округу Віблим Л.З., зареєстровано в реєстрі за №918 та підписано сторонами 23 липня 2015 року, виплата аліментів на утримання дитини повинна була здійснюватися у розмірі 3000,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Відповідно до п. 2 даного розділу, аліменти повинні бути сплачені батьком не пізніше 25 числа кожного поточного місяці за наступний місяць шляхом передачі коштів матері. Проте, з часу укладення договору, відповідач ухиляється від виконання взятих на себе зобов`язань по утриманню сина, та не сплачує аліменти. Таким чином, станом на 17.04.2018 року у відповідача існує заборгованість по сплаті аліментів, що виникла на підставі укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 договору, розмір якої становить 99000,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 189 СК України батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується. У разі невиконання одним із батьків свого обов`язку за договором аліменти з нього можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року № 789-XII (дата набуття чинності для України: 27.09.1991 року) держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

За приписами зазначених правових норм на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на утримання дитини (забезпечення умов життя) також мають бути однаковими.

Частинами 1-3 ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

З розрахунку проведених нарахувань вбачається, що з 25.07.2015 року відповідач повинен був сплатити аліменти за серпень 2015 року, тобто розрахунок здійснено починаючи з базового місяця серпня 2015 року. До 25 березня 2018 року, відповідач повинен був сплатити аліменти за квітень 2018 року, тобто розрахунок здійснено за 33 календарних місяці: 33 місяці x 3000,00 грн. = 99000,00 грн.

Внаслідок порушення відповідачем взятих на себе зобов`язаннях по сплаті аліментів, згідно розрахунку позивачем здійснено нарахування витрат від інфляції 15942,00 грн., трьох відсотків річних 4100,71 грн., та пені 8460,00 грн. на загальну суму В апеляційній скарзі апелянтом зазначається, що він виконував умови договору та сплачував відповідно до договору аліменти у розмірі 3000 грн., проте вказані доводи не підтверджені жодними доказами.

У відповідності до вимог ст..76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до переконання що доводи апеляційної скарги є необґрунтованим, не знайшли свого підтвердження жодними доказами та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому його відповідно до ст.. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду м.Львова від 17 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 14.11.2019 року.

Головуючий

Судді