Єдиний унікальний номер 227/4260/18 Номер провадження 22-ц/804/654/19

Головуючий у 1 інстанції Хандурін В.В.
Суддя доповідач Тимченко О.О.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 року

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Тимченко О.О.,

суддів: Кішкіної І.В., Корчистої О.І.,

за участю секретаря судового засідання: Ситніка Д.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмуті цивільну справу № 227/4260/18 за позовом ОСОБА_1 до Добропільського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про встановлення факту спільного проживання та перебування на утриманні,-

за апеляційною скаргою ОСОБА_1,

на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 29 листопада 2018 року (суддя Хандурін В.В.), ухваленого в приміщенні Добрлопільського міськрайонного суду Донецької області, повний текст рішення складено 04 грудня 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

В вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого послалась на те, що в період з 30 травня 2006 року по 15 серпня 2018 року вона перебувала у цивільному шлюбі з чоловіком ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Всі ці роки вони проживали разом, вели спільне господарство за адресою: вул. Гірників, 26 в селі Новоукраїнка Добропільського району Донецької області. 15 серпня 2018 року ОСОБА_2 помер, вона займалась його похованням. Після смерті чоловіка вона звернулася до Управління Пенсійного фонду України в м. Добропілля для переходу на його пенсію, але їй було відмовлено у звязку з тим, що нею не надано документи, що підтверджують факт спільного проживання з чоловіком та перебування на утриманні померлого годувальника. Основним і постійним джерелом засобів для її існування була допомога з боку її чоловіка, який на момент смерті отримував велику пенсію, а вона отримувала незначну пенсію.

Просила суд встановити факт спільного проживання між нею та ОСОБА_2 з 30.05.2006 року та по момент його смерті 15.08.2018 року, а також встановити факт перебування її на утриманні свого чоловіка ОСОБА_2, який помер 15.08.2018 року у селі Новоукраїнка Добропільського району Донецької області.

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 29 листопада 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 до Добропільського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про встановлення факту спільного проживання та перебування на утриманні задоволено частково: встановлено факт спільного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_2 починаючи з 30.05.2006 року по день його смерті 15 серпня 2018 року. В іншій частині заявлених вимог відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням позивач подала апеляційну скаргу в якій просить рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 29 листопада 2018 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги послалась на обставини викладені в позовній заяві та додатково зазначила, що суд при винесенні рішення вийшов за межі заявлених нею позовних вимог, оскільки визнав факт мого спільного проживання з ОСОБА_3, суд повинний був визнати факт мого перебування на його утриманні.

Відповідачем надано відзив на апеляційну скаргу, в якій останні просить суду залишити апеляційну скаргу без задоволення , а рішення суду без змін.

В обґрунтування відзиву зазначає, що чинним законодавством України в сфері регулювання відносин щодо пенсійного забезпечення не передбачено призначення пенсії у звязку із втратою годувальника особам, які проживали разом на момент смерті без реєстрації шлюбу. Позивачем ОСОБА_1 не було надано суду доказів того, що між нею та померлим ОСОБА_2 було укладено шлюб відповідно до чинного законодавства, оскільки відповідно до норм Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований в державному органі реєстрації актів громадянського стану, а проживання однією сімєю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обовязків подружжя. Таким чином, вважає, що позивачем в порушення зазначених норм законодавства не доведений факт перебування у шлюбі з померлим ОСОБА_2, у звязку з чим позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Представник позивача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином (а.с.68 ).

Апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність осіб, що не зявились, оскільки відповідно до вимог ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд виходить з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту спільного проживання суд першої інстанції виходив з їх доведеності.

Проте погодитись з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можливо з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копією довідки № 790/02-21 від 20.08.2018 року, виданої Святогорівською селищною радою (а.с. 9).

Окрім того, позивач проживала разом із ОСОБА_2 за період з 30.05.2006 року і по момент смерті останнього, який помер 15.08.2018 року, за адресою: с.Новоукраїнка, вул. Гірників, 26, і разом вели сумісне господарство, що підтверджується копією довідки № 727/02-21 від 20.08.2018 року, виданої Святогорівською селищною радою (а.с. 10).

Факт реєстрації позивача та ОСОБА_2 в зазначеному житловому приміщенні підтверджується також копією домової книги (а.с. 13-14).

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, ОСОБА_2 перебував на обліку в Управлінні ПФУ Добропільське обєднане управління ПФУ і отримував пенсію за віком, що підтверджується копією довідки № 13894/05 від 27.08.2018 року, виданої Добропільським обєднаним управлінням ПФУ Донецької області (а.с. 12).

Позивач ОСОБА_1 також перебуває на обліку в Добропільському обєднаному ПФУ і отримує пенсію за віком, що підтверджується копією довідки № 13895/05 від 27.08.2018 року, виданої цим Управлінням (а.с. 11).

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, помер 15 серпня 2018 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії ІІ-НО № 027355, виданого Виконкомом Святогорівської селищної ради Добропільського району Донецької області, відповідний актовий запис № 25 від 17 серпня 2018 року (а.с. 8).

Відповідно до ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема перебування фізичної особи на утриманні. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Тобто, встановлення фактів перебування фізичної особи на утриманні та встановлення факту спільного проживання можливе лише за умови настання певних юридичних наслідків у випадках, передбачених нормативно-правовими актами. Так, зокрема згідно ст. 74 та 91 СК України встановлення таких фактів впливає відповідно на майнові права таких осіб та виникнення права на утримання відповідно до ст. 75 СК України, а згідно ст. 1264 ЦК України надає право на спадкування за законом у четверту чергу.

Виходячи з аналізу зазначених норм права, встановлення факту, що має юридичне значення, можливе, якщо він тягне за собою певні юридичні наслідки, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб.

Позивачка просить встановити факт спільного проживання між нею та померлим чоловіком ОСОБА_2 та факт знаходження її на його утриманні за період з 30 травня 2006 року по 15 серпня 2018 року, посилаючись на її право переходу на пенсію чоловіка.

Відповідно до ст. 36 Закону від 09 липня 2003 року N 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування. Непрацездатними членами сім'ї вважаються: 1) чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону; 2) діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення 18 років; 3) чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків або брат чи сестра, дідусь чи бабуся померлого годувальника незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років.

До членів сім'ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім'ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв'язку з втратою годувальника.

Зі змісту цих норм убачається, що перелік непрацездатних членів сім'ї, яким може бути призначена пенсія у зв'язку із втратою годувальника, є поосібним і вичерпним. Вони не містять правил (велінь), згідно з якими до непрацездатних членів сім'ї померлого годувальника можна відносити осіб за іншими критеріями (ознаками) визначення поняття сім'ї, як-то спільне проживання і ведення господарства, спільний побут, набуття характерних взаємних прав та обов'язків.

Ужиті в Законі № 1058-IVпоняття «чоловік» та «дружина» позначають одного з подружжя. За частиною першою статті 21 СК України подружжя утворюється тільки на підставі шлюбу - добровільного сімейного союзу жінки та чоловіка, зареєстрованого в державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до статті 36 СК України саме шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя.

Відповідно до частини другої статті 21 СК України проживання однією сімєю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

У розумінні пункту 1 частини другої статті 36 Закону № 1058-IV право на призначення пенсії у зв'язку із втратою годувальника мають чоловік або дружина, які перебували в зареєстрованому шлюбі. Жінка та чоловік, які на час смерті померлого годувальника проживали однією сім'єю без шлюбу та/або утримували один одного, не є подружжям, і після смерті того з них, хто за життя утримував другого, той, хто залишився жити, не набуває права на призначення йому пенсійних виплат у зв'язку із втратою годувальника.

Встановлення в судовому порядку факту спільного проживання чоловіка та жінки і визнання за її учасниками статусу члена сім'ї не легітимізує і не може легітимізувати (узаконити) правове становище неодруженої сімейної пари як подружньої, оскільки за законом подружжя утворюється не від тривалості чи стійкості взаємин, а після реєстрації шлюбу в державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Виходячи з аналізу зазначених норм права в сфері пенсійного забезпечення, не передбачено права на перехід на пенсію по втраті годувальника чоловіка/жінки, які спільно проживали без реєстрації шлюбу.

Враховуючи викладене, факт спільного проживання, який просить встановити ОСОБА_1, з врахуванням вимог чинного законодавства, не може тягти за собою правових наслідків у вигляді можливості переходу заявника на пенсію ОСОБА_2, оскільки заявниця не відноситься до кола осіб , що мають право на отримання такої пенсії, тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволені цих позовних вимог.

Проте з зазначених вище підстав є вірними висновки суду першої інстанції про відмову з задоволені позовних вимог про встановлення факту передування на утриманні.

Інші доводи апеляційної скарги є безпідставними, оскільки не ґрунтуються на вимогах закону, що регулюють спірні правовідносини, не підтверджені належними доказами, не спростовують мотивованих висновків суд та по своїй суті зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 367 ЦПК України не належить до повноважень суду апеляційної інстанції.

З урахуванням того, що доводи апеляційної скарги є ідентичними доводам позовної заяви, яким судом першої інстанції надана належна оцінка, апеляційний суд вважає, що немає необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи позивача. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 29 листопада 2018 року в частині задоволення позовних вимог про встановлення факту спільного проживання скасувати.

В задоволенні позовних вимоги ОСОБА_1 до Добропільського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про встановлення факту спільного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_3, починаючи з 05 травня 2006 року по день його смерті 15 серпня 2018 року, відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: О.О.Тимченко

Судді: О.І. Корчиста

ОСОБА_4

Повне судове рішення складено 14 березня 2019 року .

Головуючий: