Справа № 226/2959/19

Провадження № 2-о/226/273/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2019 року Димитровський міський суд Донецькой області у складі:

головуючого судді Петуніна І.В.,

за участю секретаря Козлової Д. В.,

заявник: ОСОБА_1 ,

представник заявника: Онілов В Л.

заінтересована особа: Кіровська районна рада м. Донецька

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мирноград Донецької області справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Кіровська районна рада м. Донецька про встановлення факту постійного проживання, -

В С Т А Н О В И В:

І. Стислий виклад позиції позивача.

Заявник ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання, в обґрунтування якої зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Донецьку помер її син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На момент його смерті вони були зареєстровані та мешкали разом за адресою: АДРЕСА_1 . 21 лютого 2019 року рішенням Димитровського міського суду Донецької області був встановлений факт смерті ОСОБА_2 на окупованій території України. З заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину заявник звернулась до нотаріальної контори, але своєю постановою від 02.07.2019 року державний нотаріус П`ятої донецької державної нотаріальної контори відмовив їй у видачі свідоцтва з причини не підтвердження нею факту прийняття спадщини в порядку ст.1270 ЦК України. Просила встановити юридичний факт спільного проживання на час відкриття спадщини зі своїм сином ОСОБА_2 до моменту його смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_2 , 95 АДРЕСА_3 .

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

Заявник ОСОБА_1 в судовому засіданні на задоволенні вимог заяви наполягала, її представник Онілов В.Л. вимоги заяви підтримав.

Представник заінтересованої особи до судового засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Інших клопотань в порядку ст.222 ЦПК України учасниками справи суду не надано, підстави для вирішення справи шляхом укладення мирової угоди відсутні.

Суд вважає, що в справі є достатньо матеріалів про права i взаємовідносини сторін i немає необхідності вислуховувати особисті пояснення осіб, які не з`явилися до суду.

ІІІ. Процесуальні дії у справі.

25.09.2019 року на підставі ухвали судді відкрито провадження у даній справі, засідання у справі призначено на 08.30 год. 24.10.2019 року, заінтересованій особі запропоновано подати суду відзив на заяву.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 є матірю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Донецьк Донецької області, Україна у віці 47 років (а.с. 8, 11-12, 13).

Згідно з дублікатом довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 24.12.2015 року № 1455-21874, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрована як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_4 (а.с. 6).

Згідно з довідкою № 117 від 15 серпня 2019 року, виданою інспектором по роботі з населенням організаційного відділу адміністратрації Кіровського району м.Донецька, ОСОБА_1 , 1939 року народження дійсно зареєстрована та мешкала за адресою: АДРЕСА_1 разом з сином ОСОБА_2 до дня смерті останнього 12 листопада 2017 року (а.с. 14).

Згідно з інформацією, наданою державним нотаріусом П?ятої донецької державної нотаріальної контори спадкова справа після смерті ОСОБА_2 , 1970 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 не відкривалась, заповіти від його імені не посвідчувалися (а.с. 25, 26, 27).

02 липня 2019 року державним нотаріусом П?ятої донецької державної нотаріальної контори заявнику відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки нею не надано доказів проживання разом зі спадкодавцем за однією адресою на момент його смерті та запропоновано звернутися для встановлення даного факту в судовому порядку (а.с. 15).

Факт проживання заявника зі своїм сином ОСОБА_2 на момент смерті останнього за адресою: АДРЕСА_1 , підтвердили в судовому засіданні також свідки.

Свідок ОСОБА_3 пояснила суду, що заявник подруга її сестри. Заявник приїхала до неї у 2015 року, оскільки тікали від війни. Вона постійно чула заявника, що в неї в Донецьку залишився син з тяжкими захворюваннями. Син заявника помер у жовтні-листопаді 2017 року. Більш ніж за півроку до смерті сина заявник переїхала мешкати до нього. На день смерті заявника мешкала разом з сином, він помер у неї на руках.

Свідок ОСОБА_4 пояснила суду, що заявниця це її сусідка. Вона знала сина заявниці, прожили разом 30 років. На момент смерті сина заявниця дійсно мешкала разом з ним. Почала мешкати з ним наприкінці травня 2017 року. Вони були разом зареєстровані з 1981 року.

V. Оцінка суду.

Дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши пояснення свідків, суд вважає, що вимоги заявника підлягають задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Вирішуючи питання про встановлення даного юридичного факту суд виходить з того, що відповідно до ч.1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Зі змісту ст. 315 ЦПК України вбачається, що судом розглядаються справи про встановлення факту, в тому числі проживання однією сім`єю на час відкриття спадщини.

За змістом п.п.23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. При розгляді справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини.

Надаючи оцінку довідці з місця мешкання, яка видана органами влади на непідконтрольній Україні території, суд враховує висновки Європейського Суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, Європейський Суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок Європейського Суду з прав людини в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, є винятком із загального принципу недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути заснована до таких дій, як наприклад реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», Європейський Суд з прав людини, зокрема зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Тому суд як виняток бере до уваги надані заявником документи, видані на непідконтрольній Україні території та надає їм оцінку разом з іншими доказами по справі.

Враховуючи, що законом не визначено іншого порядку встановлення даного факту, а також те, що задоволення заяви має юридичне значення для заявника, суд вважає доведеним в судовому порядку факт проживання заявника зі своїм сином ОСОБА_2 на момент смерті останнього за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі ст.ст. 293, 315-319 ЦПК України, керуючись ст.ст.2, 5, 10-13, 34, 134, 258-259, 265, 352, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_5 , зареєстрована як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ; заінтересована особа: Кіровська районна рада м. Донецька, місцезнаходження за адресою: вул. Транспортна, 2, м. Краматорськ Донецької області, 84333, ідентифікаційний код юридичної особи в про встановлення факту постійного проживання задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 постійно мешкала на час відкриття спадщини з ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, яка може бути подана до Донецького апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20 листопада 2019 р.

Суддя І.В.Петунін