Справа № 368/703/19
Рішення

Іменем України

"18" листопада 2019 р. м. Кагарлик Київської області

Кагарлицький районний суд Київської області в складі:

Головуючий - суддя Закаблук О.В.

При секретарі - Дерев`янко Я.С.

Заучасті:

Позивачка - ОСОБА_1

- розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, - Кагарлицька міська рада Київської області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, суд, -

В С Т А Н О В И В :

06.06.2019 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, - Кагарлицька міська рада Київської області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в прохальній частині якої позивачка просить суд винести рішення, на підставі якого:

- визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Козин Миронівського району Київськоїх області (ІПН - НОМЕР_1 ), такою, що втратила право на користування належним їй житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 ;

- в судовому засіданні допитати в якості свідків представлених нею жителів м. Кагарлик;

- вирішити питання стягнення з відповідача на її користь понесені нею та документально підтверджені судові витрати.

Свої позовні вимоги позивачка ОСОБА_1 в мотивувальній частині позовної заяви обгрунтовує наступними фактичними обставинами справи та нормами права:

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 16 червня 1993 року, виданого Кагарлицькою міською радою Кагарлицького району Київської області на підставі розпорядження № 91, вона визнана одноособовим власником квартири загальною площею 77,5 кв. м., розташованої в АДРЕСА_1 .

Право власності на зазначене вище житлове приміщення за нею зареєстровано Фастівським міжрайонним бюро технічної інвентаризації на підставі зазначеного вище свідоцтва про право власності та внесено запис у реєстрову книгу № 19 за№ 4235, що підтверджується записами зазначеними у вказаному свідоцтві, копія якого додається.

Після офіційного визнання та реєстрації за нею права власності, у вказане житлове приміщення, в якості члена сім`ї, з 07 травня 1996 року за її згоди, як власника, була вселена та прописана (зареєстрована) в ньому її дочка ОСОБА_2 , відповідач по даній справі, що підтверджується заисами в належному їй свідоцтві про народження, відповідними записами в належному їй паспорті, копії яких додаються, та довідкою міської ради, яка додається.

Проте, відповідач вибула на проживання в житлове приміщення в даному населенному пункті за іншою адресою та з січня 2008 року, тобто, - на протязі більше одинадцяти років, за місцем постійної реєстрації не проживає без поважних причин, так нею фактично вибрано інше місце проживання, будь - які її особисті речі в будинку відсутні.

Вказане вище, підтверджується актом обстеження належного їй житлового приміщення, який додається до даної позовної заяви.

Згідно ст. 163 Житлового кодексу України (прийнятий ВР Української PCP 30 червня 1983 року) у разі тимчасової відсутност наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане житлове приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною 1 пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. У відповідності до вимог частини 1 ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців.

Проте, частиною 2 статті 405 ЦК України ( який набрав чинності з 0 січня 2004 року) визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад 1 рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним власником житла або законом.

Частиною 2 ст. 163 Житлового кодексу України передбачено, що тимчасова відсутність наймача або членів його сім`ї не звільняє їх від виконання обов`язків за договором найму жилого приміщення.

Всі обов`язки по утриманню житлового приміщення, оплати комунальних послуг та газопостачання, електроенергію, а також по ремонту та його обслуговуванню в даний час несуться одною нею.

Наявність реєстрації відповідача у належному їй житловом приміщенні позбавляє її можливості в повній мірі користуватися належними їй правами по утриманню житла та нею несуться додаткові обов`язки по його утриманню.

На підставі частини 1 статті 317 Цивільного кодексу Україн власникові належать права володіння, користування та розпорядженн своїм майном. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володії користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і це право є її конституційним, яке закріплене у статті 41 Конституції України, але факт реєстрації у належному їй житловому приміщені сторонньої особи, яка не проживає в ньому, є перешкодою у реалізації її майнових прав. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК Україн власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Частина 1 статті 7 Закону України «Про свободу пересування і вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 рок визначає чіткий перелік підстав для зняття особи з реєстрації місця проживання, але у зв`язку з тим, що відповідач відмовляється знятися реєстраційного обліку (виписатися) добровільно, єдиною підставою для зняття з реєстрації місця проживання може виступити остаточне рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Водночас, відповідно до ст. 7 вказаного Закону зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом тридцяти днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правові відносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Таким чином, як випливає із указаних норм права, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про:

- позбавлення права власності на житлове приміщення;

- позбавлення права користування житловим приміщенням;

- визнання особи безвісно відсутньою;

- оголошення фізичної особи померлою.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання.

Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72,116,156 ЖК України, ст. 405 ЦК України).

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Враховуючи той факт, що відповідач без поважних причин не проживає (відсутній) в належному їй на праві особистої власності житловому приміщенні більше одиннадцяти років, відповідачкою для свого проживання вибрано інше житло та вона не бажає самостійно знятися з реєстраційного обліку за житловим приміщенням - квартири АДРЕСА_1 , вона вважає відповідачку такою, що втратила право на користування ним, а тому вимушена звернутися до суду для визнання її такою в судовому порядку.

Довести викладене та факт відсутності без поважних причин відповідача за місцем постійної реєстрації вона може:

- Свідоцтвом про право власності на житло з реєстрацією прав власності на нерухоме майно;

- Копією рішення про перейменування вулиць;

- Довідкою міської ради про місце реєстрації відповідача;

- Записами паспорта про реєстрацію її місця проживання;

- Актом депутата міської ради про відсутність відповідача за місцем його реєстрації та його особистих речей у будинку;

- Показами свідків.

Відповідно до ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Частиною 1 статті 23 ЦПК України визначено, що усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою та третьою цієї статті.

Відповідно до вимог ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому порядку місцем її перебування.

Враховуючи зареєстроване місце проживання відповідача у м. Кагарлику Кагарлицькому районі Київської області, справа підлягає вирішенню Кагарлицьким районним судом.

У відповідності до п. 10 ч. З ст. 175 ЦПК України позивач підтверджує, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав.

На підставі викладеного та беручи до уваги місце реєстрації відповідача - фізичної особи , згідно ст. 41 Конституції України, ст. ст. 71, 160 та 163 ЖК України, ст.ст. З, 7 Закону України « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 16, 317, 319, 321, 391 та 405 Цивільного кодексу України, та керуючись ст. 4 ,15, 28,175 та 179 ЦПК України, - позивачка просить суд задовольнити вимоги, викладені в прохальній частині її позовної заяви.

06.06.2019 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі п. 15.4) Перехідних Положень ЦПК України для слухання даної справи був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В.

25.07.2019 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст.ст. 175, 177, 185, 187, 258, 260 ЦПК України винесено ухвалу, на підставі якої відкрито провадження, прийнято процесуальне рішення про проведення слухання справи в порядку загального позовного провадження, призначено справу до підготовчого судового засідання на 10 год. 00 хв. 26.09.2019 року.

26.09.2019 року слухання справи було знято з розгляду в зв`язку з перебуванням головуючого судді у відпустці. Справу призначено до розгляду на 14 год. 00 хв. 29.10.2019 року.

29.10.2019 року судом проведено підготовче судове засіданні у відсутності відповідачки ОСОБА_2 , яка повідомлялася судом належним чином про день, час та місце слухання справи, проте, на надіслала на адресу Кагарлицького районного суду Київської області письмової заяви про відкладення підготовчого судового засідання, чи про слухання справи у ї відсутності, відповідно, неявку відповідачки ОСОБА_2 в підготовче судове засідання суд визнав неповажною, та, відповідно, такою, яка не перешкоджала проведенню підготовчого судового засідання.

По результатам проведеного підготовчого судового засідання судом на підставі п. 3 ч. 2 ст. 200 ЦПК України винесено процесуальну ухвалу (без видалення до нарадчої кімнати), на підставі якої закрито підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 14 год. 00 хв. 18.11.2019 року.

Одночасно судом направлено поштовим відправленням з повідомленням про вручення судову повістку відповідачці ОСОБА_2 , а також розміщено повідомлення про день, час та місце слухання справи через офіційний портал «Судова влада України» веб - сторінка Кагарлицького районного суду Київської області htpps://kg.ko.court.gov.ua/sudІ014.

В судовому засіданні, яке відбулося 18.11.2019 року, позивачка ОСОБА_1 позов підтримала, обгрунтовувала свої позовні вимоги фактичними обставинами справи, та нормами права, які вказані в мотивувальній частині її позовної заяви, та які судом вказано вище.

Що стосується судових витрат, то позивачка ОСОБА_1 просила суд не стягувати судові витрати з відповідачки, а залишити такі за нею.

В судове засідання, яке відбулося 18.11.2019 року, відповідачка ОСОБА_2 не з`явилася, хоча повідомлялася судом належнич чином про день, час та місце слухання справи.

Суд, вислухавши позивачку, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо задоволення позову, шляхом винесення судового рішення, обгрунтовуючи своє рішення наступним.

Підсудність.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 9 ст. 28 ЦПК України позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, з довідки, яка видана 25.06.2019 року, відповідач по справі, - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно, враховуючи місце реєстрації відповідача та положення ч. 1 ст. 27, ч. 9 ст. 28 ЦПК України, дана справа підсудна Кагарлицькому районному суду Київської області, як суду першої інстанції загальної юрисдикції.

Фактичні обставини справи, встановлені в судовому засіданні.

Позивачем по даній справі є фізична особа, - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженка село Старий Майдан Вовковівнецького району Хмельницької області, громадянка України, паспорт громадянки України серії НОМЕР_2 , виданий 17 березня 1998 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , зареєстрована та фактично проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідачем по даній справі є фізична особа, - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка село Козин Миронівського району Київської області, громадянка України, паспорт громадянки України серії НОМЕР_4 , виданий 15 листопада 2006 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Між сторонами по справі (позивачем та відповідачами) виник спір немайновго характеру, а саме, - визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, за наступних обставин.

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 16 червня 1993 року, виданого Кагарлицькою міською радою Кагарлицького району Київської області на підставі розпорядження № 91, позивачка ОСОБА_1 є одноособовим власником квартири загальною площею 77,5 кв. м., розташованої в АДРЕСА_1 .

Право власності на зазначене вище житлове приміщення за нею зареєстровано Фастівським міжрайонним бюро технічної інвентаризації на підставі зазначеного вище свідоцтва про право власності, та внесено запис у реєстрову книгу № 19 за№ 4235, що підтверджується записами зазначеними у вказаному свідоцтві, копія якого міститься в матеріалах справи.

Після офіційного визнання та реєстрації за позивачкою ОСОБА_1 права власності, у вказане житлове приміщення, в якості члена сім`ї, з 07 травня 1996 року за згоди позивачки ОСОБА_1 , як власника житлової площі, була вселена та прописана (зареєстрована) на цій житловій площі її дочка, - ОСОБА_2 , відповідач по даній справі, що підтверджується записами в належному відповідачки ОСОБА_2 паспорті, довідкою міської ради, копії яких містяться в матеріалах справи.

Проте, відповідач ОСОБА_2 вибула на проживання в інше житлове приміщення, та з січня 2008 року, тобто, - на протязі більше одинадцяти років, за місцем постійної реєстрації не проживає без поважних причин, так нею фактично вибрано інше місце проживання, будь - які її особисті речі в будинку відсутні.

Вказане вище, підтверджується актом обстеження належного позивачці ОСОБА_1 житлового приміщення, який міститься в матеріалах справи.

Згідно ст. 163 Житлового кодексу України (прийнятий ВР Української PCP 30 червня 1983 року) у разі тимчасової відсутност наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане житлове приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною 1 пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. У відповідності до вимог частини 1 ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців.

Проте, частиною 2 статті 405 ЦК України ( який набрав чинності з 0 січня 2004 року) визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад 1 рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним власником житла або законом.

Частиною 2 ст. 163 Житлового кодексу України передбачено, що тимчасова відсутність наймача або членів його сім`ї не звільняє їх від виконання обов`язків за договором найму жилого приміщення.

Всі обов`язки по утриманню житлового приміщення, оплати комунальних послуг та газопостачання, електроенергію, а також по ремонту та його обслуговуванню в даний час несуться одною позивачкою ОСОБА_1

Наявність реєстрації відповідача у належному їй житловом приміщенні позбавляє її можливості в повній мірі користуватися належними їй правами по утриманню житла та нею несуться додаткові обов`язки по його утриманню.

На підставі частини 1 статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядженн своїм майном. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і це право є її конституційним, яке закріплене у статті 41 Конституції України, але факт реєстрації у належному позхивачці ОСОБА_1 житловому приміщені сторонньої особи, а саме, - відповідачки ОСОБА_2 , яка не проживає в ньому, є перешкодою у реалізації позивачкою ОСОБА_1 майнових прав. При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Частина 1 статті 7 Закону України «Про свободу пересування і вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року визначає чіткий перелік підстав для зняття особи з реєстрації місця проживання, але у зв`язку з тим, що відповідач відмовляється знятися реєстраційного обліку (виписатися) добровільно, єдиною підставою для зняття з реєстрації місця проживання може виступити остаточне рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Водночас, відповідно до ст. 7 вказаного Закону зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом тридцяти днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правові відносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Таким чином, як випливає із указаних норм права, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про:

- позбавлення права власності на житлове приміщення;

- позбавлення права користування житловим приміщенням;

- визнання особи безвісно відсутньою;

- оголошення фізичної особи померлою.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання.

Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72,116,156 ЖК України, ст. 405 ЦК України).

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Отже, факт відсутності без поважних причин відповідача ОСОБА_2 за місцем постійної реєстрації підтверджується:

- Свідоцтвом про право власності на житло з реєстрацією прав власності на нерухоме майно;

- Копією рішення про перейменування вулиць;

- Довідкою міської ради про місце реєстрації відповідача;

- Записами паспорта про реєстрацію її місця проживання;

- Актом депутата міської ради про відсутність відповідача за місцем його реєстрації та його особистих речей у будинку;

Враховуючи той факт, що відповідач ОСОБА_2 без поважних причин не проживає (відсутня) в належному позивачці ОСОБА_1 на праві особистої власності житловому приміщенні більше одиннадцяти років, відповідачкою для свого проживання вибрано інше житло та вона не бажає самостійно знятися з реєстраційного обліку за житловим приміщенням - квартири АДРЕСА_1 , суд, з урахуванням вищевказаних доказів та норм права, вважає за можливе винести рішення, на підставі якого визнати відповідачку ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, яке належить позивачці ОСОБА_1 .

Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Зняття з реєстрації місця проживання здійснюється органом, уповноваженим на зняття з реєстрації, протягом семи днів на підставі, зокрема, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням).

Дану правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 16 січня 2012 року у справі №6-57цс11.

Враховуючи вищевикладене, керуючись постановою Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 р. «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», ст. 41 Конституції України, ст. ст. 13, 15, 16, 317, 319, 321, 386, 391 Цивільного кодексу України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», п. 2 ч. 1 ст. 258, 259, 263 - 265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, - Кагарлицька міська рада Київської області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - задовольнити.

Усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженкою село Старий Майдан Вовковівнецького району Хмельницької області, громадянкою України, паспорт громадянки України серії НОМЕР_2 , виданий 17 березня 1998 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , зареєстрованою та проживаючою за адресою: АДРЕСА_1 , у користуванні її власністю, - квартирою, яка розміщена за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить їй на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 16 червня 1993 року, записаного у реєстрову книгу № 19 за № 4235, шляхом визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки село Козин Миронівського району Київської області, громадянки України, паспорт громадянки України серії НОМЕР_4 , виданий 15 листопада 2006 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - квартирою, яка розміщена за адресою: АДРЕСА_1 , та зняття її з реєстрації.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку на підставі ч. 1 ст. 352 ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду на підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Згідно ч. 1 ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Згідно п. 15.5) Перехідних Положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються на надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У разі порушення порядку подання апеляційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з моменту проголошення до Київського Апеляційного суду через Кагарлицький районний суд Київської області, а учасниками процесу, які не були присутні під час проголошення рішення, - протягом тридцяти днів з моменту отримання копії рішення.

Суддя: Закаблук О.В.