ПОСТАНОВА

Іменем України

15 листопада 2019 року м. Кропивницький

справа № 405/6296/18

провадження № 22-ц/4809/1246/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Дьомич Л. М., Кіселика С. А.

учасники справи:

позивач - ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ

«ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «УКРФІНАНС ГРУП»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «УКРФІНАНС ГРУП» на рішення Кіровського районного суду м. Кіровоград (суддя Іванова Н. Ю.) від 08 травня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2018 року ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «УКРФІНАНС ГРУП» (далі за текстом - ТОВ «ФК «УКРФІНАНС ГРУП») звернулось суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 78823,09 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що 13 серпня 2012 року ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № R0В, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит в сумі 172635,00 грн на строк до 13 серпня 2019 року з умовою сплати позичальником процентів за користування кредитними коштами у розмірі 19% річних та повернення кредиту шляхом сплати строкового ануїтету. Відповідач порушив умови договору, допустив прострочення графіку платежів, а тому виникла заборгованість. 22 січня 2018 року ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «ФК «УКРФІНАНС ГРУП» уклали договір № 220118 нв про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами, відповідно до якого банк відступив новому кредитору права вимоги за кредитними договорами, в тому числі за кредитним договором від 13 серпня 2012 року № R0В. У зв`язку з цим право вимоги до відповідача належать позивачу. Станом на 22 січня 2018 року борг ОСОБА_1 становив: 52 536,22 грн - сума заборгованості по тілу кредиту (26332,39 грн - прострочена заборгованість, 26203,83 грн - строкова заборгованість), 1865,99 грн - сума простроченої заборгованості по процентах, яку позивач просить суд стягнути з відповідача. Крім того, на підставі ст. 625 ЦК України позивач має право на стягнення індексу інфляції та трьох процентів річних, нарахованих на суму невиконаного грошового зобов`язання.

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 08 травня 2019 року в задоволені позову відмовлено повністю.

Рішення суду мотивоване тим, що позивач не довів наявність заборгованості відповідача перед ним так, як відповідач надав суду доказ сплати ним боргу на користь банку в повному розмірі.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

На зазначене рішення представник ТОВ «ФК «УКРФІНАНС ГРУП» - адвокат Конюшко Д. Б., подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що суд неповно з`ясування обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідність фактам у цій справі. Зокрема, зазначив, що суд взяв до уваги надану відповідачем довідку про відсутність заборгованості, але не перевірив достовірність вказаної у ній інформації, не врахував, що відповідач не надав платіжні документи, які б підтвердили сплату ним кредиту на користь банку. При цьому суд не спростував такий доказ, як договір відступлення банком права вимоги на користь відповідача.

Зміст відзиву на апеляційну скаргу

Представник відповідача - адвокат Тупало М. П. надав суду відзив на апеляційну скаргу в якому вказав, що, на його думку, доводи апеляційної скарги є безпідставними так, як відповідач повністю сплатив кредит, що підтверджується довідкою відділення «ПЕРШЕ КРИВОРІЗЬКЕ» ПАТ «ВТБ БАНК»

Встановлені судом першої інстанції неоспорювані обставини справи:

13 серпня 2012 року ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ВТБ БАНК» і ОСОБА_1 уклали кредитний договір № R0B умови якого передбачають, зокрема, обов`язок банку надати позичальнику кредит в сумі 172635,00 грн та зустрічне зобов`язання позичальника повернути кредит у повному обсязі до 13 серпня 2019 року та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 19 % річних шляхом сплати ануїтету по 3740,00 грн щомісяця.

Виконання позичальником зобов`язань, які виникають з кредитного договору, забезпечено заставою автомобіля, згідно договору застави транспортного засобу від 13 серпня 2012 року № 0В.

Банк виконав свої зобов`язання перед ОСОБА_1 щодо надання кредиту в повному обсязі, що сторонами у справі визнається.

22 січня 2018 року ПАТ «ВТБ БАНК» і ТОВ «ФК «УКРФІНАНС ГРУП» уклали договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 220118 нв, відповідно до якого первісний кредитор (банк) передав новому кредитору (позивачу у справі) права вимоги до боржників, у тому числі до ОСОБА_1 за кредитним договором від 13 серпня 2012 року № R0B. Згідно умов цього договору станом на час його укладення заборгованість ОСОБА_1 перед банком складалася з наступного: 26332,39 грн - прострочена заборгованість по основному боргу, 26203,83 грн - строкова заборгованість по основному боргу, 1865,99 грн - сума простроченої заборгованості по процентах, кількість днів прострочення виконання зобов`язання - 914.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Враховуючи, що апеляційний суд переглядає справу з ціною позову менше як сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та яка не відноситься до тих категорій справ, котрі не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до ст. 369 ЦПК України, суд не повідомляє учасників справи про її розгляд.

У даній справі спір виник про невиконання позичальником (відповідачем у справі) зобов`язань, які у нього виникли на підставі кредитного договору.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оцінюючи доводи сторін, суд виходить з такого.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, зокрема з правочинів.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

Згідно зі ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно зі ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 625 ЦК України).

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 614 ЦК України). Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (ч. 2 ст. 614 ЦК України).

Факт повного виконання ПАТ «ВТБ БАНК» свого зобов`язання перед ОСОБА_1 шляхом надання кредиту в сумі 172635,00 грн сторонами визнається.

Стосовно виконання зобов`язань ОСОБА_1 , то позивач стверджує, що відповідач вчинив порушення зобов`язання щодо сплати ануїтету і станом на 22 січня 2018 року мав прострочену заборгованість в сумі 28198,38 грн (26332,39 - прострочене «тіло» кредиту, 1865,99 - прострочені проценти) та заборгованість майбутніх періодів по «тілу» кредиту - 26203,83 грн, а всього борг - 54402,19 грн.

Натомість, відповідач стверджує, і з цим погодився суд першої інстанції, що він достроково у повному обсязі виконав свої зобов`язання перед банком, внаслідок чого зобов`язання припинилося (ст. 599 ЦК України).

Основні принципи цивільного судочинства пойменовані в ч. 3 ст. 2 ЦПК України. До числа таких, зокрема, відноситься змагальність сторін. Його суть зводиться до того, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а сторони, маючи рівні права та можливості щодо подання доказів, їх дослідженні та доведеності перед судом їх переконливості, зобов`язані довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК.

Суд вже вказував, що згідно із ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зі змісту пунктів 3.4., 3.5., 4.6. укладеного між ПАТ «ВТБ БАНК» і ОСОБА_1 кредитного договору від 13 серпня 2012 року № R0В вбачається, що сторони визначили спосіб повернення кредиту, а саме: щомісячно, відповідно до графіка повернення кредиту і сплати процентів позичальник зобов`язаний сплачувати періодичні платежі (ануїтет) у валюті договору шляхом сплати коштів на транзитний рахунок № НОМЕР_1 у відділені «Кіровоградська регіональна дирекція» ПАТ «ВТБ БАНК».

Відповідно до ч. 1 ст. 532 ЦК України місце виконання зобов`язання встановлюється у договорі.

Зміст пунктів 3.6. і 10. кредитного договору дає підстави для висновку, що сторони визначили місцем виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань відділення «Кіровоградська регіональна дирекція» ПАТ «ВТБ БАНК» за адресою: 25002 , м. Кіровоград, вул . Жовтневої революції , буд . 16, корп. 1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору (частина перша статті 638 ЦК України).

Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Доказування факту належного і своєчасного виконання зобов`язання, якщо з цієї обставини є спір, покладається на зобов`язану особу.

На підтвердження свого доводу про повне дострокове виконання кредитних зобов`язань перед банком, відповідач надав суду світлокопію довідки відділення «Перше криворізьке» ПАТ «ВТБ БАНК» від 31 березня 2017 року № 39/516-3 (с. 73) з якої вбачається, що кредит, наданий згідно з договором від 13 серпня 2012 року № R0В, погашений повністю 28 березня 2017 року.

При цьому позивач пояснив, що оскільки відділення «Кіровоградська регіональна дирекція» ПАТ «ВТБ БАНК» закрилося, то він сплачував кошти у найближчому до нього відділенні - відділення «Перше криворізьке» ПАТ «ВТБ БАНК».

Однак, позивач не надав доказів внесення відповідних змін в умови кредитного договору щодо місця виконання зобов`язання позичальником, а саме - у відділені «Перше криворозьве» ПАТ «ВТБ БАНК».

Крім того, достовірність наданої відповідачем до суду довідки не визнається позивачем.

Довідка - це службовий документ, що містить опис і підтвердження тих чи інших фактів або дій.

Довідка про сплату кредиту та належних з позичальника платежів являється результатом обліково-аналітичної роботи банку і має ґрунтуватися на документально підтверджених фактах надходження в банк коштів від позичальника у передбаченій договором сумі.

Отже, довідка повинна містити інформацію про факти, які підтверджуються первинними документами. Проте у наданій відповідачем довідці не вказано на підставі чого вона була видана.

Крім того, вбачається, що після видачі відділенням «Перше криворізьке» ПАТ «ВТБ БАНК» відповідачу цієї довідки ПАТ «ВТБ БАНК» уклав договір цесії з позивачем, що вказує на суперечність вказаних доказів, яка могла бути усунена лише шляхом надання відповідачем первинних документів (виданих банком касових документів про прийняття готівки або документів на безготівкове перерахування коштів відповідачем) про внесення коштів на транзитний рахунок, вказаний в п. 3.6. кредитного договору.

Таким чином, лише на підставі первинних платіжних документів суд міг би достовірно встановити обставини виконання відповідачем зобов`язань перед банком. Ці докази відповідали б не лише вимозі ст. 79 ЦПК України - достовірності доказів, а й іншим вимогам Кодексу - належності (ст. 77), допустимості (ст. 78), достатності (ст. 80) доказів.

Однак, не зважаючи на доводи позивача про відсутність таких доказів, відповідач суду їх не надав і навіть не завив про їх наявність у нього.

За таких обставин висновок суду першої інстанції про припинення кредитних зобов`язань відповідача, у зв`язку з їх належним виконанням, не можна вважати обґрунтованим так, як відповідач, всупереч покладеного на нього обов`язку, не довів достовірними і достатніми доказами цей факт.

Оскільки суд першої інстанції помилково визнав встановленим факт припинення зобов`язання, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, це є підставою для скасування судом апеляційної інстанції оскарженого рішення суду та ухвалення нового судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором і не залежить від згоди боржника.

Згідно із ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

У даній справі встановлено, що 22 січня 2018 року ПАТ «ВТБ БАНК» і ТОВ «ФК «УКРФІНАНС ГРУП» уклали договір № 220118 нв про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами, відповідно до якого первісний кредитор (банк) передав новому кредитору (позивачу у справі) права вимоги до боржників, зокрема, до ОСОБА_1 за кредитним договором від 13 серпня 2012 року № R0B на суму 54402,18 грн, яка складалася з наступного: 26332,39 грн - прострочена заборгованість по основному боргу, 26203,83 грн - строкова заборгованість по основному боргу, 1865,99 грн - сума простроченої заборгованості по процентах.

Враховуючи, що відповідач не виконує графік платежів у банку, на підставі положень ч. 2 ст. 1050 ЦК України, виникло право вимагати стягнення не лише простроченої заборгованості, а й дострокового повернення частини кредиту, строк сплати якої ще не настав.

На підставі укладеного між банком і позивачем договору цесії це право перейшло до останього.

Отже, вимоги позивача про стягнення заборгованості в сумі 54402,18 грн, яка утворилася станом на 22 січня 2018 року, є обґрунтованими і підлягають задоволенню так, як відповідач не довів факт виконання ним зобов`язання та відсутність своєї вини у його порушенні, якими він обґрунтовував свої заперечення проти позову.

Враховуючи, що відповідач не виконав грошове зобов`язання, позивач, відповідно до норми ч. 2 ст. 625 ЦК України, має право вимагати стягнення суми простроченого грошового зобов`язання з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Крім того, позивач має право вимагати дострокового стягнення частини кредиту, яка залишилася.

Апеляційним судом встановлено, що станом на 22 січня 2018 року (дату набуття позивачем права вимоги до відповідача) простроченою являлася заборгованість в сумі 28198,38 грн, а саме: 26332,39 грн - прострочена заборгованість по основному боргу, 1865,99 грн - прострочена заборгованість по процентах.

Отже, інфляційні втрати, нараховані на цю суму становить:

індекс інфляції помісячно: лютий 2018 року - 100,5%, березень 2018 року - 100,9%, квітень 2018 року - 101%, травень 2018 року - 100,7%, червень 2018 року - 99,5%, липень 2018 року - 99,4%, серпень 2018 року - 99,7%;

розрахунок індексу інфляції за період прострочення: 100,5% х 100,9% х 101% х 100,7% х 99,5% х 99,4% х 99,7% = 101,7%

розрахунок інфляційних втрат: 28198,38 х 101,7% - 28198,38 = 479,37 грн.

Розрахунок трьох процентів річних:

28198,38 х 3 : 100 : 365 х 236 = 547,52 грн.

Крім того, станом на день пред`явлення позову, тобто на 14 вересня 2018 року, відповідач прострочив платежі по тілу кредиту за період з лютого по серпень місяці 2018 року(згідно з Графіком (с. 14 - 15), а саме: у лютому - 2756,98 грн, у березні - 2892,29 грн, у квітні - 2848,14 грн, у травні - 2921,39 грн, у червні - 2942,24 грн, у липні - 3012,94 грн,у серпні - 3037,33 грн.

З цих прострочених сум позивач має право вимагати стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних.

Так, щодо несплаченої до 18 лютого 2018 року части кредиту - 2759,98 грн, то станом на 14 вересня 2018 року інфляційні втрати і три відсотки річних становлять:

індекс інфляції: 2759,98 х 100,9% х 101% х 100,7% х 99,5% х 99,4% х 99,7% - 2759,98 = 32,84 грн;

три проценти річних: 2759,98 х 3 : 100 : 365 х 210 = 47,64 грн.

Щодо несплаченої до 18 березня 2018 року части кредиту - 2892,29 грн, то станом на 14 вересня 2018 року інфляційні втрати і три відсотки річних становлять:

індекс інфляції: 2892,29 х 101% х 100,7% х 99,5% х 99,4% х 99,7% - 2892,29 = 8,39 грн;

три проценти річних: 2892,29 х 3 : 100 : 365 х 180 = 42,79 грн.

Щодо несплаченої до 18 квітня 2018 року части кредиту - 2848,14 грн, то станом на 14 вересня 2018 року інфляційні втрати і три відсотки річних становлять:

індекс інфляції: 100,7% х 99,5% х 99,4% х 99,7% = 99,30%, тобто від`ємний, а отже інфляційні втрати за цей період відсутні;

три проценти річних: 2848,14 х 3 : 100 : 365 х 149 = 34,88 грн.

Щодо несплаченої до 18 травня 2018 року части кредиту - 2921,39 грн, то станом на 14 вересня 2018 року інфляційні втрати і три відсотки річних становлять:

індекс інфляції: 99,5% х 99,4% х 99,7% = 98,60%, тобто від`ємний, а отже інфляційні втрати за цей період відсутні;

три проценти річних: 2921,39 х 3 : 100 : 365 х 119 = 28,57 грн.

Щодо несплаченої до 18 червня 2018 року части кредиту - 2941,24 грн, то станом на 14 вересня 2018 року інфляційні втрати і три відсотки річних становлять:

індекс інфляції: 99,4% х 99,7% = 99,10%, тобто від`ємний, а отже інфляційні втрати за цей період відсутні;

три проценти річних: 2941,24 х 3 : 100 : 365 х 88 = 21,27 грн.

Щодо несплаченої до 18 липня 2018 року части кредиту - 3012,94 грн, то станом на 14 вересня 2018 року інфляційні втрати і три відсотки річних становлять:

індекс інфляції у серні 2018 року - 99,7%, тобто від`ємний, а отже інфляційні втрати за цей період відсутні;

три проценти річних: 3012,94 х 3 : 100 : 365 х 58 = 14,36 грн.

Щодо несплаченої до 18 серпня 2018 року части кредиту - 3037,33 грн, то станом на 14 вересня 2018 року інфляційні втрати і три відсотки річних становлять:

індекс інфляції у вересні 1018 року станом на 14 число цього місяця не було визначено;

три проценти річних: 3037,33 х 3 : 100 : 365 х 26 = 6,49 грн.

Таким чином загальна сума завданих позивачу інфляційних втрат у зв`язку з порушенням відповідачем грошового зобов`язання становить:

479,37 + 32,84 + 8,39 = 52060 грн.

Три проценти річних від простроченої заборгованості становить:

547,52 + 47,64 + 42,79 + 34,88 + 28,57 + 21,27 + 14,36 + 6,49 = 743,52 грн.

Вимоги позивача про стягнення індексу інфляції та трьох процентів річних від усієї суми заборгованості (простроченої та строкової) починаючи з 14 вересня 2015 року є безпідставними так, як прострочено є заборгованість строк сплати якої настав. Враховуючи, що сплата кредиту мала здійснюватися відповідачем щомісячними рівними платежами, позивач мав вказати кожен прострочений платіж окремо та надати відповідний розрахунок щодо кожного з таких платежів, але цього він не зробив.

Як вказувалося вище, матеріали справи дають підстави для висновку, що станом на 22 січня 2018 року вже існувала прострочена заборгованість в сумі 28198,38 грн, але за який період вона утворилася відомості у справі відсутні, що унеможливлює встановлення судом точної дати виникнення заборгованості та періоду прострочення до 22 січня 2018 року, а отже унеможливлює здійснення судом розрахунку індексу інфляції та трьох процентів річних за період з 14 вересня 2015 року по 22 січня 2018 року.

Крім того, на час пред`явлення позову строк повернення кредиту не завершився, а право кредитора вимоги дострокового повернення кредиту було вперше реалізоване одночасно з пред`явленням позову, тобто 14 вересня 2018 року, а тому вимоги позивача про стягнення індексу інфляції і трьох процентів річних нарахованих на суми боргу по кредиту, строк сплати яких на час пред`явлення позову не настав, також являються безпідставними.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апеляційної скарги позивача про неправильне встановлення судом обставин, що мають значення для справи, та недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, є обґрунтованими.

Суд не перевірив доводів сторін належним чином, у зв`язку з чим був позбавлений можливості правильно вирішити спір.

За таких обставин рішення суду першої інстанції не може бути залишене без змін.

Про судові витрати

Враховуючи, що апеляційний суд ухвалює у справі нове рішення яким задовольняє позов частково, відповідно до ч. 1, ч. 13 ст. 141 ЦПК України, суд покладає на відповідача сплачений позивачем судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Вимоги апеляційної скарги ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «УКРФІНАНС ГРУП» задовольнити.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровоград (суддя Іванова Н. Ю.) від 08 травня 2018 року скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «УКРФІНАНС ГРУП» частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 ) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «УКРФІНАНС ГРУП» (ідентифікаційний код юридичної особи6 40326297, місцезнаходження: м. Київ, вул. Звіринецька, буд. 63) заборгованість за договором від 13 серпня 2012 року № R0В в сумі 55666,30 грн (п`ятдесят п`ять тисяч шістсот шістдесят шість гривень тридцять копійок), яка складається з такого: 52536,19 грн - заборгованість по кредиту, 1865,99 - заборгованість по процентах, 520,60 грн - інфляційні втрати, 743,52 грн - три проценти річних.

В задоволенні інших вимог ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «УКРФІНАНС ГРУП» відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 ) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «УКРФІНАНС ГРУП» (ідентифікаційний код юридичної особи6 40326297, місцезнаходження: м. Київ, вул. Звіринецька, буд. 63) судовий збір в сумі 3111,30 грн (три тисячі сто одинадцять гривень тридцять копійок).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 листопада 2019 року.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 3 ст. 394 ЦПК України.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді Л. М. Дьомич

С. А. Кіселик