Справа № 265/9397/18
Провадження № 2/265/388/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

28 лютого 2019 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Шиян В.В., за участю секретаря судового засідання Себко Г.Л.,

розглянувши в залі судових засідань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

за участю сторін:

позивача ОСОБА_1,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області з даною позовною заявою, якою просить визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням квартирою 5 в будинку 98 по проспекту Перемоги в місті Маріуполі Донецької області.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що є власником квартири АДРЕСА_1. Відповідач її колишній чоловік, який зареєстрований за вказаною адресою. Шлюб між ними розірвано рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 21 червня 2016 року. Відповідач з травня 2016 року по теперішній час у квартирі не проживає, участі в утриманні житла не приймає, що створює для неї додаткові витрати при оплаті комунальних послуг. Крім того, вона позбавлена можливості отримати субсидію. Через наведені обставини змушена звертатись з даним позовом до суду за захистом своїх прав.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, дала пояснення, аналогічні викладеним у позові. Судовий збір у розмірі 704,80 гривень, сплачений нею за подання даного позову, просила залишити за її рахунок, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.

Відповідачу судові повістки про виклик до суду надсилалась рекомендованою поштою із повідомленням за зареєстрованою адресою його проживання, однак кореспонденція повернута поштовим відділенням без отримання адресатом, за закінченням строків зберігання. Крім того, виклик відповідача здійснювався через офіційний веб-портал судової влади України. Відповідач до суду не прибув, відзиву на позов не надав, будь-яких заяв (клопотань) від нього не надходило.

За наведених обставин суд, зі згоди позивача та його представника, ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст. 280, 281 ЦПК України, та дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є єдиним власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 25 травня 2010 року, реєстровий № 962, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_3

Згідно інформації Центру надання адміністративних послуг Маріупольської міської ради від 29 серпня 2018 року, відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, дійсно зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_2.

У судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, які засвідчили, що відповідач не проживає у ІНФОРМАЦІЯ_2 більше року, місцезнаходження його на даний час невідомо.

Відповідно до ст.ст. 317, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відтак, положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сімї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сімї власника без поважних причин понад один рік.

При цьому суд враховує правову позицію Верховного Суду України, висловлену у постанові від 16 листопада 2016 року, справа № 6-709цс16.

Аналізуючи наведене, суддя дійшла висновку, що відповідач ОСОБА_2, будучи колишнім членом сімї власника житла, та не проживаючи у ньому більше року без поважних причин, втратив право користування ним.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує позицію позивача, яка просила залишити сплачений нею судовий збір за подання даного позову за її рахунок.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.12,13,81,133,141,263-265,280-282, 354 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2.

Судовий збір у розмірі 704,80 гривень, сплачений позивачем за подання даного позову, залишити за її рахунок.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів з дня його проголошення, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивачем рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Згідно п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України від 15 грудня 2017 року апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду

Позивач, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено та підписано 05 березня 2019 року.

Суддя: