Постанова

Іменем України

14 листопада 2019 року

м. Київ

справа №689/155/16-ц

провадження № 61-22022св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Калараша А. А. (суддя-доповідач), Сімоненко В. М., Мартєва С. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідач - Сільськогосподарське товариство з обмеженою

відповідальністю «Берегиня»,

відповідач - Відділ Держгеокадастру у Ярмолинецькому районі,

відповідач - Ярмолинецька районна державна адміністрація,

третя особа - Хмельницька регіональна філія центру державного земельного кадастру,

розглянувши у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_2 , діючого в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 02 лютого 2017 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Берегиня», Ярмолинецької районної державної адміністрації, третя особа: Хмельницька регіональна філіяЦентру державного земельного кадастру, про визнання договору оренди землі недійсним, скасування державної реєстрації договору оренди землі,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до СТОВ «Берегиня» про визнання договору оренди землі недійсним, скасування державної реєстрації договору оренди землі.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що є власником земельної ділянки площею 1,4279 га, яка знаходиться на території Сутковецької сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області, державний акт на право власності на земельну ділянку від 20 жовтня 2008 року серія ЯЗ №075303.

В січні 2016 року на адресу позивача надійшла копія ухвали Хмельницького окружного адміністративного суду від 11 січня 2016 року, якою залучено ОСОБА_1 в якості третьої особи до участі у справі за позовом СТОВ «Берегиня» до Деражнянського РУЮ про скасування рішення про державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки з ТОВ «Аграрна інвестиційна компанія-Ярмолинці». Як на доказ, СТОВ «Берегиня» посилалася на договір оренди земельної ділянки від 07 листопада 2008 року, укладений між СТОВ «Берегиня» та ОСОБА_1 , зареєстрований у Ярмолинецькому відділі Хмельницького регіонального центру ДЗК 14 грудня 2010 року за №18. Позивач вказувала, що договір не підписувала, підпис у вказаному договорі їй не належить, що свідчить про те, що вона не погоджувала умови договору з відповідачем, а відтак за умови відсутності добровільного волевиявлення однієї зі сторін договору такий правочин є недійсним.

На підставі вищенаведеного позивач просила визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 07 листопада 2008 року, укладений між СТОВ «Берегиня» та ОСОБА_1 , зареєстрований у Ярмолинецькому відділі Хмельницького регіонального центру ДЗК 14 грудня 2010 року за №18 та скасувати його державну реєстрацію.

Короткий зміст судових рішень

Рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 05 грудня 2016 року позовні вимоги задоволено.

Визнано недійсним договір оренди землі, укладений між ОСОБА_1 та СТОВ «Берегиня» 07 листопада 2008 року, зареєстрований у Ярмолинецькому відділі Хмельницького регіонального центру ДЗК 14 грудня 2010 року за №18, та скасовано державну реєстрацію даного договору.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції на підставі наданих позивачем доказів, які визнав належними та достатніми, дійшов висновку про наявність цивільно-правових підстав для визнання спірного договору оренди землі недійсним, скасування його державної реєстрації та відсутність підстав для застосування строків позовної давності.

Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 02 лютого 2017 року рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 05 грудня 2016 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Скасовуючи рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 05 грудня 2016 року, суд апеляційної інстанції виходив з того, що на момент укладення спірного договору встановлена відсутність волевиявлення позивача на його укладення, однак, позов не підлягав задоволенню у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Скаржник просить суд оскаржуване судове рішення скасувати та залишити в силі рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 05 грудня 2016 року.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла скарга ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Хмельницької області від 02 лютого 2017 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 березня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі і витребувано цивільну справу №689/155/16-ц з Ярмолинецького районного суду Хмельницької області.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У червні 2018 року справу №689/155/16-ц передано до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції було неправильно застосовано строк позовної давності, оскільки позивач не знала і не могла знати про існування договірних відносин щодо спірної земельної ділянки, відсутність акту прийому-передачі земельної ділянки підтверджує відсутність договірних відносин між позивачем та відповідачем, факт «отримання пшениці пайовиком» не підтверджує існування договірних відносин оренди землі між ОСОБА_1 та СТОВ «Берегиня».

Суд апеляційної інстанції не звернув увагу на вимоги Інформаційного листа ВГСУ від 07 квітня 2004 року №01-8/211 «Про деякі питання практики застосування норм цивільного та господарського кодексів України», а саме не врахував, що застосування позовної давності до позовних вимог, заявлених до одного з відповідачів, не розповсюджується на вимоги до інших відповідачів.

Відзив на касаційну скаргу до суду не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 1,4279 га, розташованої на території Сутковецької сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (державний акт про право власності на земельну ділянку від 29 жовтня 2008 року серії ЯЗ №075303).

Згідно з договором оренди землі від 07 листопада 2008 року, який був зареєстрований у Ярмолинецькому відділі Хмельницького регіонального центру ДЗК 14 грудня 2010 року за №18, ОСОБА_1 передала СТОВ «Берегиня» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в строкове платне користування (оренду) земельну ділянку, яка належить Сутковецькій сільській раді відповідно державного акту на право власності на земельну ділянку від 29 жовтня 2008 року серії ЯЗ №075303, кадастровий номер ділянки :03:002:0125. Даний договір був зареєстрований у книзі реєстрації договорів оренди на території Сутковецької сільської ради 14 грудня 2010 року за №18.

Згідно з висновками експерта від 26 травня 2016 року №72П та від 23 вересня 2016 року №124П підписи у спірному договорі, виконані від імені ОСОБА_1 в графі «Орендодавець» належать не їй, а іншій особі.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Скасовуючи рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 05 грудня 2016 року, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позовні вимоги обґрунтовані, але не підлягають задоволенню, оскільки позивачем пропущений строк звернення з позовом до суду.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду апеляційної інстанції з огляду на наступне.

Рішення суду апеляційної інстанції оскаржується в частині неправильного визначення судом початку перебігу строку позовної давності, а відтак перевіряється в касаційному порядку лише в частині застосування позовної давності.

Відповідно статей 256, 257 ЦПК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

На позовні вимоги про визнання договору недійсним поширюється загальна позовна давність.

За змістом частини першої статті 261 ЦПК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Для правильного застосування частини першої статті 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини такого порушення.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Перебіг строку позовної давності в даній справі починається з часу, коли позивач дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого майнового права, тобто укладення договору від її імені.

Суд апеляційної інстанції установив, що позивач у вересні 2011 року та у жовтні 2012 року отримувала від СТОВ «Берегиня» орендну плату за користування належною їй земельною ділянкою, а тому мала об`єктивну можливість дізнатися, що відповідач користується належною їй земельною ділянкою всупереч її волевиявленню, як власника земельної ділянки. Крім того, в судовому засіданні ОСОБА_1 визнала факт отримання орендної плати від СТОВ «Берегиня», їй було відомо, що відповідач обробляв належну їй земельну ділянку на протязі п`яти років, а всіма організаційними питаннями щодо спірної земельної ділянки займався чоловік позивача, про що зазначено в постанові суду.

Таким чином, в розумінні частини першої статті 261 ЦК України момент отримання позивачем орендної плати і є початком перебігу позовної давності. Позивач звернулася до суду в січні 2016 року, тобто, поза межами встановленого законом трирічного строку на звернення до суду, тому Апеляційний суд Хмельницької області за результатом апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем був пропущений строк на звернення до суду, та з урахуванням даної обставини правильно відмовив у задоволенні позову в світлі частини четвертої статті 267 ЦК України.

Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги відносно того, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував позовну давність, оскільки факт «отримання пшениці пайовиком», а також відсутність в матеріалах справи акту прийому-передачі земельної ділянки не підтверджують існування договірних відносин оренди землі, а факт отримання орендної плати з огляду на це не може визнаватися початком перебігу строку позовної давності, з мотивів, викладених в даній постанові, та фактично зводяться до переоцінки доказів, що суперечить повноваженням суду касаційної інстанції.

Стосовно доводів касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції не врахував вимоги листа ВГСУвід 07 квітня 2004 року №01-8/211 «Про деякі питання практики застосування норм цивільного та господарського кодексів України», а саме неправильно відмовив у задоволенні позовних вимог до інших відповідачів, застосувавши позовну давність лише до вимоги, заявленої до СТОВ «Берегиня», оскільки наслідки спливу строку позовної давності стосовно вимоги до одного з відповідачів не поширюються на вимоги до інших відповідачів, слід зазначити таке.

Суд апеляційної інстанції встановив, що позивач звернулася до суду з вимогою про визнання недійсним договору оренди з пропуском строку позовної давності, та відмовив у задоволенні позову повністю з тих підстав, що інша вимога про скасування державної реєстрації , яку заявляла ОСОБА_1 до співвідповідача Відділу Держгеокадастру у Ярмолинецькому районі, є похідною від результату розгляду вимоги до СТОВ «Берегиня», а тому позовна вимога про скасування державної реєстрації не може бути вирішена з урахуванням того, що у задоволенні позову про визнання договору оренди недійсним відмовлено.

Висновки Верховного Суду за результатом розгляду касаційних скарг

Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновку суду апеляційної інстанції та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 402, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 02 лютого 2017 року залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 02 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: А. А. Калараш

В. М. Сімоненко

С. Ю. Мартєв