Постанова

Іменем України

13 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 577/246/15-ц

провадження № 61-26877св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Погрібного С. О.,

Ступак О. В. (суддя-доповідач), Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

відповідачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» та представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 18 листопада 2016 року у складі судді Ярмак О. М. та рішення Апеляційного суду Сумської області від 11 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Семеній Л. І., Кононенко О. Ю., Бойка В. Б.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій

У січні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 29 липня 2008 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_3 укладений кредитний договір

№ 0, за умовами якого банк надав ОСОБА_3 кредит у розмірі

90 000,00 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 12,80 % на рік. Кредит наданий строком із 29 липня 2008 року до 20 липня 2029 року. Свої зобов'язання за кредитним договором від 29 липня 2008 року

АКІБ «УкрСиббанк» виконало.

Із метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за кредитним договором

від 29 липня 2008 року, між АКІБ «УкрСиббанк»та ОСОБА_4 29 липня 2008 року укладений договір поруки № 220423, за умовами якого остання взяла на себе зобов'язання нести солідарну майнову відповідальність за виконання ОСОБА_3 в повному обсязі взятих на себе зобов'язань за кредитним договором від 29 липня 2008 року № 0.

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, за яким до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги за кредитним договором від 29 липня 2008 року № 0 та договором поруки від 29 липня 2008 року № 220423.

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_3 своїх зобов'язань за кредитним договором від 29 липня 2008 року, станом на 22 квітня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 2 957 781,37 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту -

1 966 896,39 грн та заборгованості за процентами за користування кредитними коштами - 990 884,98 грн.

Остаточно уточнивши позовні вимоги, ПАТ «Дельта Банк» просило солідарно стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором від 29 липня 2008 року

№ 0, яка утворилася станом на 22 квітня 2015 року, в розмірі

2 957 781,37 грн.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 18 листопада 2016 року позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» проценти за договором про надання споживчого кредиту від 29 липня 2008 року № 0, за період із 09 серпня 2012 року до 22 квітня 2015 року в розмірі 23 825,48 доларів США, що у перерахунку на національну валюту України станом на 18 листопада 2016 року становить 620 735,67 грн. У іншій частині в задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту від 29 липня

2008 року № 0 відмовлено у зв'язку зі спливом строку позовної давності.

У задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту від 29 липня

2008 року № 0 відмовлено у зв'язку зі спливом строку позовної давності та припиненням поруки. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що відповідачі порушили взяті на себе зобов'язання за кредитним договором та договором поруки, проте банк, направивши вимоги позичальнику та поручителю, змінив строк виконання основного зобов'язання, а тому, звернувшись до суду з позовом у січні 2015 року, банк пропустив шестимісячний строк для звернення до поручителя. Отже, підлягають частковому задоволенню вимоги банку до позичальника щодо стягнення процентів за користування коштами у межах строку позовної давності.

Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 11 квітня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» та представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 задоволено частково. Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області

від 18 листопада 2016 року в частині відмови у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення цих вимог. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 29 липня 2008 року № 0 у сумі

32 910,01 доларів США, що в еквіваленті 886 266,57 грн. Рішення в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» процентів та в частині розподілу судових витрат змінено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» проценти за користування коштами у сумі 13 231,17 доларів США, що в еквіваленті 356 358,29 грн, а не 23 825,48 доларів США, що в еквіваленті 620 735,67 грн, як зазначив суд першої інстанції. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Апеляційний суд погодився з рішенням суду першої інстанції щодо припинення поруки, проте несвоєчасне виконання позичальником своїх зобов'язань за договором та часткове погашення боргу 27 квітня 2012 року призвело до переривання строку позовної давності, а отже, позивач має право на стягнення з відповідача заборгованості за відсотками за користування кредитом за період із 08 серпня

2009 року по 09 серпня 2014 року.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційних скарг, позиції інших учасників справи

У травні 2017 року ПАТ «Дельта Банк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 18 листопада 2016 року та рішення Апеляційного суду Сумської області від 11 квітня 2017 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині відмови у задоволенні позову та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову у повному обсязі, обґрунтовуючи свої вимоги неправильним застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що безпідставними є висновки суду щодо погашення відповідачем зобов'язання на 58 944,51 доларів США та залишок боргу складає 32 910,01 доларів США, оскільки не відповідають та не підтверджується матеріалами справи. Крім того, зменшуючи розмір відсотків, апеляційний суд не врахував, що згідно із розрахунком заборгованості за кредитним договором

ОСОБА_3 від 29 липня 2008 року № 0 відсотки за користування кредитом у період із 09 серпня 2014 року по 16 березня 2015 року включно банком не нараховувалися, а отже, підстав для зменшення та перерахунку суми нарахованих відсотків не було. Також судами не враховані правові позиції Верховного Суду України, висловлені у постанові від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16 та у постанові від 23 грудня 2015 року у справі № 6-436цс15, та не перевірено, у яких частинах може бути стягнута заборгованість за кредитом із поручителя, зважаючи, що строк дії кредитного договору до 30 липня 2029 року.

У травні 2017 року представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області

від 18 листопада 2016 року та рішення Апеляційного суду Сумської області

від 11 квітня 2017 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині задоволення позову та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині, обґрунтовуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором 13 січня 2015 року, тобто з пропуском строку позовної давності, а відповідно до пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Крім того, неправомірними є посилання суду апеляційної інстанції на переривання строку позовної давності відповідачем, оскільки позивач не надав належних та допустимих доказів таких дій, а відповідач таких дій не визнавав.

У серпні 2017 року від ПАТ «Дельта Банк» надійшли заперечення на касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5, у яких заявник просить відхилити вказану касаційну скаргу, оскільки вона є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалами Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 червня 2017 року та від 26 червня 2017 року відкрито касаційні провадження в указаній справі.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ указану цивільну справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 28 січня 2019 року зазначену справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої та третьої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ПАТ «Дельта Банк» не підлягає задоволенню, а касаційна скарга представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до статей 212-213 ЦПК України 2004 року суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 29 липня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого позичальник отримав 90 000,00 доларів США для придбання нерухомості на строк до 30 липня 2029 року та сплатою 12,80 % річних за користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів від дати видачі кредиту.

Сторонами також обумовлено зміну розміру процентної ставки у випадку порушення позичальником кредитної дисципліни на 25,6 %, а також застосування 12,80 % річних за користування кредитними коштами щомісяця у випадку, якщо інший розмір процентів не буде встановлено банком (пункти 1.3.1-1.3.4, 5.1, 5.2, 10.2 кредитного договору).

У пункті 12.1 цього договору сторони погодили порядок дострокового повернення кредиту за вимогою банку у разі порушення зобов'язання та настання, як правового наслідку, зміни умов договору - зміну терміну повернення кредиту.

На забезпечення виконання кредитних зобов'язань банк прийняв заставу нерухомості, а саме: трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 49,78 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та є власністю ОСОБА_3 (підпункт 2.1 кредитного договору).

29 липня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 укладений договір поруки № 220423, за умовами якого поручитель зобов'язався відповідати за взяті позичальником кредитні зобов'язання у повному обсязі у випадку їх невиконання (пункти 1.1-1.5 договору поруки).

Оскільки взятих на себе зобов'язань з повернення кредитних коштів, до 28 числа кожного місяця, шляхом сплати кредиту та процентів за його користування на загальну суму 1 035,00 доларів США, ОСОБА_3 належним чином не виконував, тому 30 червня 2009 року ПАТ «УкрСиббанк» направив відповідачам листи-вимоги про дострокове повернення кредиту, які були отримані ними 06 липня 2009 року.

Із вказаних листів-вимог вбачається, що станом на 30 червня 2009 року розмір простроченої заборгованості складає 2 400,29 доларів США, а залишок за кредитом - 88 895,95 доларів США, які банк просив сплатити протягом 30 днів з моменту отримання листів відповідачами, а також роз'яснив, що у випадку неусунення вказаних порушень на 31 день банк вважає термін повернення кредиту таким, що настав, та вимагає дострокового виконання зобов'язань за кредитним договором.

Проте борг відповідачі у визначений у листі-вимозі строк не повернули.

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладений договір купівлі-продажу права вимоги за кредитними договорами, зокрема і за вказаними кредитним договором та договором поруки. Права вимоги за кредитами перейшли до ПАТ «Дельта Банк» з моменту підписання акта приймання-передачі прав вимоги

від 16 лютого 2012 року.

Про перехід від ПАТ «УкрСиббанк» до ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за договором про надання споживчого кредиту від 29 липня 2008 року № 0

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були повідомлені.

Станом на 22 квітня 2015 року заборгованість за кредитним договором становить

2 957 781,37 грн, з яких: 1 966 896,39 грн - заборгованість за кредитом та

990 884,98 грн - борг за відсотками.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що позичальник своїх зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, проте банк направивши вимоги позичальнику та поручителю, змінив строк виконання основного зобов'язання, а томупідлягають частковому задоволенню вимоги банку до позичальника щодо стягнення процентів за користування коштами у межах строку позовної давності. Крім того, банк звернувся до поручителя за межами строку, передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України, а отже, порука є припиненою.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та задовольняючи частково позов у цій частині, апеляційний суд виходив з того, що права позивача порушені неналежним виконанням позичальником взятих на себе зобов'язань.

Висновки судів першої та апеляційної інстанцій у частині припинення поруки є правильними, проте не можна погодитися з висновками апеляційного суду в частині стягнення відсотків, а в частині стягнення боргу рішення апеляційного суду підлягає зміні у зв'язку з арифметичною помилкою.

Нормативно-правове обґрунтування

За змістом статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням, якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами. У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу за основним зобов'язанням.

Такий правовий висновок висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12-ц.

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, правильним є висновок апеляційного суду, що банк, звернувшись з претензійним листом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про дострокове повернення кредитивних коштів, змінив строк виконання зобов'язання із 20 липня 2029 року на 08 серпня 2009 року, а тому звернення до суду з позовом до поручителя у січні 2015 року здійснено поза межами шестимісячного строку чинності поруки, що є підставою для відмови у задоволенні позову у зв'язку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя ОСОБА_4

Доводи касаційної скарги ПАТ «Дельта Банк» про безпідставність висновків суду, що відповідачем погашено зобов'язання на 58 944,51 доларів США - не заслуговують на увагу, оскільки зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції. Оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції містить розрахунки, які ґрунтуються на матеріалах справи.

Доводи касаційної скарги ПАТ КБ «Дельта Банк», про те, що судами не враховані правові висновки Верховного Суду України, висловлені у постанові від 29 червня

2016 року у справі № 6-272цс16 та у постанові від 23 грудня 2015 року у справі

№ 6-436цс15, та не перевірено, у яких частинах може бути стягнута заборгованість за кредитом із поручителя, зважаючи, що доводи банку про те, що строк дії кредитного договору до 30 липня 2029 року, не заслуговують на увагу, оскільки такі доводи ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального та процесуального права і зводяться до переоцінки встановлених судом обставин, а саме щодо зміни строку виконання основного зобов'язання, що в силу вимог статті 400 ЦПК України також виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції.

Правильним є висновок суду апеляційної інстанції, що сума боргового зобов'язання, яка існувала станом на 08 серпня 2009 року, становила 88 895,95 доларів США та, як правильно встановив апеляційний суд, позичальником за період із 08 серпня

2009 року по 22 квітня 2015 року здійснено платежів на суму 58 944,51 доларів США, проте при розрахунку заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача, зроблена арифметична помилка, а тому сума боргу 32910,01 доларів США, яка стягнута з ОСОБА_3 рішенням суду апеляційної інстанції, підлягає зменшенню до

29 951,44 доларів США (88 895,95-58 944,51=29 951,44).

Разом з тим висновки апеляційного суду в частині стягнення з ОСОБА_3 відсотків за користування кредитом після настання строку виконання зобов'язання, є помилковими, оскільки кредитор пред'явив позичальнику та поручителю вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, тобто кредитор змінив строк виконання основного зобов'язання, яке згідно з цим договором мало виконуватися за графіком погашення кредиту, тому зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом. З урахуванням наведеного, вимоги позивача про стягнення процентів за період із 08 серпня 2009 року є безпідставними, а тому не підлягають задоволенню. Якщо вимога не підлягає задоволенню у зв'язку із безпідставністю, тому позовна давність до такої вимоги не застосовується.

Оскільки у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, тому рішення суду першої та апеляційної інстанцій у частині стягнення відсотків із ОСОБА_3 підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог. Крім того, рішення апеляційного суду підлягає зміні в частині стягнення суми боргу, а саме 29 951,44 доларів США.

Розподіл судових витрат

Відповідно до статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції в постанові розподіляє судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки касаційна скарга представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 підлягає частковому задоволенню, то з ПАТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню сплачений ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 3 885,21 грн.

Керуючись статтями 141, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» залишити без задоволення.

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 18 листопада

2016 року та рішення Апеляційного суду Сумської області від 11 квітня 2017 року скасувати в частині стягнення процентів з ОСОБА_3 за користування коштами та ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3 в частині стягнення процентів за користування коштами у розмірі 990 884,98 грн відмовити.

Рішення Апеляційного суду Сумської області від 11 квітня 2017 року змінити в частині стягнення заборгованості за договором, а саме: стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 29 липня

2008 року № 0 у сумі 29 951,44 доларів США.

В іншій частині рішення Апеляційного суду Сумської області від 11 квітня 2017 року залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на користьОСОБА_3 судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 3 885,21 грн.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

С.О. Погрібний

О.В. Ступак

Г. І. Усик