КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/4378/19
Провадження № 2/552/1380/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.11.2019 року Київський районний суд м.Полтави в складі:

Головуючого судді Турченко Т.В.

При секретарі Силка І.О.

За участю адвоката Омелай Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні нерухомим майном шляхом виселення без надання іншого жилого приміщення, -

В С Т А Н О В И В:

02.08.2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом про до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні нерухомим майном шляхом виселення без надання іншого жилого приміщення. Позовні вимоги обгрунтовувала тим, що вона є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 . У березні 2016 році, після смерті її матері ОСОБА_5 у вищезазначену квартиру за адресою: АДРЕСА_1 безпідставно, без укладання договору найму та без її відома вселилися її рідний брат - ОСОБА_2 з сім`єю: дружиною - ОСОБА_3 та сином - ОСОБА_4 . Сама ж вона на той момент проживала за іншою адресою, а саме в АДРЕСА_2 , лише періодично навідувалася в належну їй квартиру АДРЕСА_3 , тому не відразу дізналася, що брат із сім`єю туди заселився без будь-яких правових на те підстав і змінив замки в квартирі, чим взагалі позбавив власницю можливості доступу до належного їй майна, та можливості там проживати разом з малолітніми дітьми. Таким чином, відповідачі порушують право власника на вільне користування своїм майном. Просила суд усунути перешкоди ОСОБА_6 у користуванні приватною власністю, а саме квартирою за адресою: АДРЕСА_1 шляхом виселення з даної квартири без надання іншого жилого приміщення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Зобов`язати відповідачів добровільно видати ключі від квартири за адресою: АДРЕСА_1 представнику позивача. Стягнути солідарно із відповідачів по справі судовий збір та витрати на правничу допомогу.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Омелай Н.М. підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити з підстав, що викладені у позовній заяві.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не з`явились, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином.

Суд, заслухавши представника позивача адвоката Омелай Н.М., свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_9 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Вказане нерухоме майно належить позивачу на праві приватної власності на підставі дублікату свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВВК № 332589, виданого державним нотаріусом Другої полтавської державної нотаріальної контори Сидоренко Ю.Ю. 03 вересня 2004 року за реєстровим № 3-2012. Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Другої полтавської державної нотаріальної контори Фастовець І.В. 26 травня 2003 року, зареєстрованого у реєстрі за № 2-1226, право власності зареєстровано Колективним підприємством Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» 22 жовтня 2004 року в книзі 124, за номером запису 16887 та в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером 8040310 (1/2 частка після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька - ОСОБА_10 ), та на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії НОМЕР_1 від 31.10.2017 року, виданого Державним нотаріусом Першої полтавської державної нотаріальної контори, виконуючою обов`язки завідувача Другої полтавської державної нотаріальної контори Шестун Н.Г. (спадкова справа № 268/2016, зареєстровано в реєстрі за № 1-695) (1/2 частка квартири, що належала матері позивача - ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ), що підтверджуються дублікатом свідоцтва про право на спадщину за законом ВВК № 332589 від 03.09.2004 року, Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 5163590 від 22.10.2004 року, свідоцтвом про право на спадщину за заповітом НМТ НОМЕР_2 від 31.10.2017 року та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 102050761 від 31.10.2017 року (а.с.30-33).

В спірній квартирі проживають відповідачі рідний брат позивача- ОСОБА_2 з сім`єю: дружиною - ОСОБА_3 та сином - ОСОБА_4 без укладання договору найму та без відома ОСОБА_1 .

Внаслідок неправомірних дій відповідачів щодо проживання у належній на праві приватної власності квартирі ОСОБА_1 , окрім створення їй перешкод у проживанні разом з дітьми у своїй квартирі, відповідачі також погіршують і майнове становище позивача, оскільки не сплачують за спожиті ними комунальні послуги.

Встановлено, що відповідачі самовільно зайняли квартиру ОСОБА_1 , позивач неодноразово отримувала скарги від сусідів стосовно частих сварок, які відбуваються в її квартирі між відповідачами, чим порушують правила співжиття з сусідами, що підтверджується постановою Київського районного суду м. Полтави від 13.02.2017 року по справі № 552/778/17 про визнання ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Крім того, встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , тобто, у нього є житло, де він може проживати на законних підставах.

Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Ураховуючи, що згідно зі статтею 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню.

Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч.І ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч.І ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У відповідності зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном.

У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про виселення.

При цьому, вирішення питання про наявність правових підстав для виселення особи із житлового будинку залежить, зокрема, від вирішення питання про правомірність набуття права користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства, від ставлення до своїх обов`язків по утриманню житла, а також відношення до прав та свобод інших співмешканців.

Виселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення предметом доказування є втрата права на житло, або взагалі його відсутність, або інші передбачені ЖК УРСР підстави для позбавлення права на житло.

Згідно ч. 1 ст. 109 ЖК УРСР, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Згідно з ч. З ст. 116 ЖК УРСР, осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

При цьому такими, що самоправно зайняли жиле приміщення, вважаються особи, які вселилися до нього самовільно без будь-яких підстав для зайняття жилої площі.

Виселення цієї особи пов`язано з відсутністю у неї законних підстав для зайняття жилої площі.

Встановлено, що договір найму між власником житла - ОСОБА_1 та відповідачами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не укладався, згоди на проживання в квартирі сім`ї відповідачів позивач не надавала.

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не є членами сім`ї відтак, законних підстав проживання в спірній квартирі не мають, і повинні бути виселенні з самовільно зайнятої ними квартири ОСОБА_1

Негаторний позов пред`являється власником за умови, що спірне майно перебуває у його володінні, однак протиправна поведінка відповідача перешкоджає йому здійснювати користування та розпорядження ним.

Підставою негаторного позову є обставини, що підтверджують право позивача на користування і розпорядження майном, вчинення відповідачем дій, що перешкоджають позивачу у здійсненні таких прав та позадоговірний характер правовідносин між сторонами.

Отже слід дійти до висновку про задоволення позовних вимог.

Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, з відповідачів на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути витрати на правничу допомогу в сумі 9 732 грн. та сплачений позивачем судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп.

Керуючись ст. 141, 259, 263-265 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні приватною власністю, а саме квартирою за адресою: АДРЕСА_1 шляхом виселення з даної квартири без надання іншого жилого приміщення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Зобов`язати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 добровільно видати ключі від квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 9 732 грн. та сплачений позивачем судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду.

Повний текст рішення складено 15.11.2019 року.

Головуючий Т.В.Турченко