ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/2572/19 Номер провадження 22-ц/814/2506/19Головуючий у 1-й інстанції Миронець О. К. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Бондаревська С.М., Чумак О.В.,

секретар Зеленська О.І.,

з участю представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Полуніна В.М., позивача ОСОБА_2 , її апредставника - адвоката Михайлова Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві в режимі відеоконференції цивільну справуза апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Київського районного суду м.Полтави від 16 липня 2019 року, постановлене суддею Миронець О.К. (повний текст складено 18 липня 2019 року),

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в:

03.05.2019 ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_1 , в якому просить визнати спільною сумісною власністю подружжя квартиру АДРЕСА_1 та визнати за нею право власності на її Ѕ частину.

В обґрунтування позову зазначає, що указана квартира придбана під час їх перебування у шлюбі за спільні кошти та є спільною сумісною власністю подружжя, хоча і була зареєстрована за відповідачем, тому кожен з них має право на її Ѕ частину. Відповідач в добровільному порядку не бажає розділити спірне нерухоме майно, чим порушує її майнові права, відновити які позивач просить в судовому порядку.

Рішенням Київського районного суду м.Полтави від 16.07.2019 позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Визнано за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 .

Рішення суду першої інстанції вмотивовано тим, що спірна квартира придбана сторонами в період шлюбу за спільні кошти подружжя, томує їх спільною сумісною власністю, що є підставою для визнання за позивачкою права власності на її Ѕ частину.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам спарви просить скасувати рішення суду й ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Зазначає, що він задовго до знайомства із позивачкою упродовж багатьох років перебував на квартирному обліку (квартирній черзі). Як учаснику бойових дій, на пільгових умовах, а саме, співфінансування із державою на рівні 50 відсотків, йому запропонували участь у спільному будівництві квартири в багатоквартирному будинку. Рішення щодо участі в такому будівництві він прийняв самостійно, про інтереси сім`ї не йшлося, оскільки на той час не був одружений.

Доводить, що хоча реєстрація шлюбу із позивачкою відбулася 24.02.2018 , проте, як сім`я, вони не жили, а лише декілька разів зустрічалися. Спілкування між ними припинилося остаточно з липня 2018 року та позивач подала в суд позов про розірвання шлюбу, мотивуючи його тим, що вони разом не проживали, спільного господарства не вели.

Посилаючись на роз`яснення, викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним, та поділ спільного майна подружжя», в контексті ч.1 ст.57 СК України, вважає спірне нерухоме майно його особистою приватною власністю, що не підлягає поділу. Вважає, що зняття позивачкою із депозитного рахунку коштів не підтверджує їх подальшого внесення на рахунок будівельної компанії для будівництва спірної квартири.

23.09.2019 позивачка надала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. З підстав викладених у позові, спростовує доводи відповідача.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

У суді апеляційної інстанції представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, наполягаючи на її задоволенні та скасуванні рішення районного суду й постановленні нового рішення про відмову в позові. Позивач та її адвокат заперечили проти апеляційної скарги, підтримуючи висновки суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи і перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Судом установлено та не оспорюється сторонами, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 24.02.2017, який розірвано рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 12.12.2018 ./а.с.8,9/

Під час шлюбу сторін відповідно до договору №117-29-ФФБ15 про участь у Фонді фінансування будівництва від 04.07.2017, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «ОЛІМПІЯ» та ОСОБА_1 , останній взяв участь у фонді фінансування будівництва виду А багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_2 .

Пунктом 5.1. указаного договору визначено, що відповідно до Програми фінансування 50% вартості об`єкта інвестування здійснюється за рахунок коштів Довірителя решта 50% вартості об`єкта інвестування фінансується за рахунок бюджетних коштів безпосередньо на рахунок Забудовника.

Згідно цього договору для закріплення об`єкта інвестування Довіритель не пізніше 28 липня 2017 року (включно) передає в довірчу власність Управителю грошові кошти в розмірі 153 185,95 грн., що становить вартість 50% загальної вартості площі об`єкта інвестування, визначеного сторонами у п.1.6 цього Договору, поточною ціною вимірної одиниці об`єкта інвестування, встановленою за згодою сторін на день внесення коштів. Це є орієнтовна загальна вартість об`єкта інвестування для цього Договору згідно Програми (п.5.2 Договору)./а.с.56-62/

19.07.2017 ОСОБА_2 зняла з депозитного рахунку 8385,55 доларів США та закрила рахунок НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою АТ КБ «Приватбанк» від 03.05.2019 №RJ146O1DR3UJRLKC/а.с.74/

Згідно квитанцій від 19.07.2017 на рахунок ТОВ ФК «Олімпія» сплачено 153185,95 гривень та 1531,86 гривень./а.с.75/

Згідно довідки виконавчого комітету управління капітального будівництва Полтавського міськвиконкому від 17.10.2018 №01-03/03/1466, загальна сума виділених ОСОБА_1 бюджетних коштів складає 154751,25 грн., що є 50% від вартості квартири АДРЕСА_1 ./а.с.64/

17.10.2018 за ОСОБА_1 зареєстровано право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта./а.с.25/

Задовольняючи позовні вимоги, районний суд виходив із того, що спірна квартира придбана сторонами в шлюбі за їх спільні заощадження, а тому є їх спільною сумісною власністю і позивач має право на її Ѕ частину.

Апеляційний суд з такими висновками районного суду погоджується. Доводи апеляційної скарги їх не спростовують, зводяться до переоцінки відповідачем на свою користь доказів .

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і ст.368 ЦК України.

При цьому, не має значення, за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність розповсюджується на майно і у тому випадку, коли право власності на нього майно зареєстровано лише за одним з подружжя.

За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Ця презумпція може бути спростована і один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. (зазначена правова позиція також висловлена у постановах Верховного Суду України від 24.05.2017 по справі № 6-843цс17, від 21.11.2018 по справі №372/504/17).

Відповідно до роз`яснень, викладених в пунктах 23, 24 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 №11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Визначаючи правовий статус спірного майна як спільної сумісної власності подружжя, суд має враховувати, що частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним із подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання (будівництво) майна вкладено, крім спільних коштів, особисті приватні кошти однієї зі сторін, то частка в такому майні відповідно до розміру внеску є її власністю.

Згідно із ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте ними до шлюбу; майно, набуте ними за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно набуте ними за час шлюбу, але за кошти, які належали їм особисто; житло, набуте ними за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Відповідно до статей 63, 70 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, а в разі поділу такого майна - їх частки є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Із матеріалів справи вбачається, що на час набуття спірного нерухомого майна сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Доводи відповідача, що реєстрація шлюбу між ними відбулася ІНФОРМАЦІЯ_1 , спростовуються рішенням Київського районного суду м.Полтави від 12.12.2018 по справі №552/3977/18, яким підтверджено реєстрацію шлюбу 24.02.2017 та його припинення 12.12.2018./а.с.9/ З цих же підстав судом відхиляються доводи відповідача, що на момент прийняття рішення щодо участі в будівництві він не був одружений, а договір укладався ним не в інтересах сім`ї.

Доводи апеляційної скарги відповідача, якими він заперечує проживання із позивачем однією сім`єю, ведення спільного господарства та бюджету колегія суддів відхиляє. По-перше, саме по собі періодичне окреме проживання подружжяне означає, що сторони припинили сімейні відносини, а кошти витрачені в цей період на купівлю житла належали лише відповідачеві. По-друге, відповідачем не спростована презумпція спільності майна подружжя, оскільки ним не доведено, що саме його особистими коштами здійснена оплата 50% вартості спірного житла. По-трете, державне фінансування половини вартості спірної квартири, на яке ОСОБА_1 мав як учасник бойових дій, за правовими наслідками не створює права його особистої власності, оскільки право власності на цю квартиру набуто під час його шлюбу з позивачем та є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

ОСОБА_1 , як один із подружжя, оспорює поширення правового режиму спільного сумісного майна на спірну квартиру. Проте, на підтвердження своїх доводів ним не надано належних та допустимих доказів,які б підтверджували сплату саме ним з особистих збережень 50% вартості спірної квартири, що становить 154 717,50 грн.

Факт придбання спірного житла на підставі договору про участь у Фонді фінансування будівництва №117-29- ФФБ15 від 04.07.2017 за умов співфінансування держави за рахунок бюджетних коштів не впливає на статус спірного об`єкту нерухомості, майнові права на який набуті відповідачем 20.07.2017, а право власності зареєстроване 17.10.2018.

Доводи відповідача, що факт зняття позивачкою із депозитного рахунку коштів не підтверджує їх подальшого внесення на рахунок будівельної компанії для будівництва квартири, судом відхиляються, оскільки у спірних правовідносинах обов`язок доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається саме на відповідача. При цьому, відповідач, фактично, не висловив заперечень стосовно здійснення позивачкою від його імені платежів, а лише поставив під сумнів їх призначення.

Враховуючи викладені обставини та норми права, якими вони врегульовані, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що спірна квартира набута відповідачем за час шлюбу з позивачкою та є спільним майном подружжя.

Зміст оскаржуваного рішення відповідає вимогам ст.265 ЦПК України, в тому числі в частині щодо мотивованої оцінки доводів сторін, наданих ними доказів, норм права, які суд застосував та мотивів їх застосування.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 03 вересня 2019 року відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору за подачу апеляційної скарги до ухвалення судового рішення у справі.

Враховуючи, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій та на даний час перебуває у зоні проведення операцій об`єднаних сил, апеляційний суд, керуючись ст.136 ЦПК України, звільняє його від сплати судового збору за подання апеляційної скарги, віднісши судові витрати на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м.Полтави від 16 липня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18.11.2019.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді С.М. Бондаревська

О.В. Чумак