Єдиний унікальний номер 225/4587/17 Номер провадження 22-ц/804/389/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Соломахи Л.І., Канурної О.Д.,

за участю:

секретаря судового засідання Сергєєвої К.О., Розпутько Я.О.,

представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут Донецької області у залі судових засідань № 3 цивільну справу № 225/4587/17 за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором, з апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 06 грудня 2017 року (суддя першої інстанції Скиба М.М.), -

В С Т А Н О В И В :

05 вересня 2017 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», на теперішній час - Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») звернувся до Дзержинського міського суду Донецької області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 04 жовтня 2013 року відповідач ОСОБА_2 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 10 100 грн. 00 коп. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Власним підписом відповідач підтвердив свою згоду, на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір. Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього часу жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін.

У зв'язку з порушенням зобов'язань за кредитним договором станом на 31 липня 2017 року відповідач має заборгованість 58 830 грн. 96 коп., яка складається із заборгованості за кредитом - 4 384 грн. 23 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом - 47 680 грн. 09 коп., заборгованості за пенею та комісією - 3 488 грн. 98 коп., штраф (фіксована частина) - 500 грн. 00 коп. , штраф (процентна складова) - 2 777 грн. 66 коп.

Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у зазначеному розмірі та понесені витрати по сплаті судового збору 1 600 грн. 00 коп. (а.с. 2-3).

06 грудня 2017 року заочним рішенням Дзержинського міського суду Донецької області позов ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» суму заборгованості у розмірі 58 830 грн. 96 коп. та витрати пов'язані зі сплатою судового збору у розмірі 1 600 грн. 00 коп. (а.с. 48-49).

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості вимог позивача, оскільки відповідачем належним чином зобов'язання виконане не було і внаслідок чого у позивача виникло право вимоги виконання зазначеного зобов'язання.

Ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 28 листопада 2018 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення (а.с. 70-71).

Не погоджуючись із рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 06 грудня 2017 року, відповідач ОСОБА_2 в апеляційній скарзі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та помилковість висновків суду, просить скасувати рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 06 грудня 2017 року, ухвалити нове рішення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом під час ухвалення рішення про стягнення пені, комісії та штрафів, не враховано положення ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року, яким на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів визначених у затвердженому Кабінетом міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Враховуючи зазначене, відповідач вказує, що проведене позивачем нарахування пені, комісії та штрафів у загальному порядку є неправомірним.

Щодо застосування позивачем зміни розміру відсоткової ставки за користування кредитом, відповідач зазначає, що судом першої інстанції не враховані положення ст. 1056-1 ЦК України, стороною позивача не надано жодних доказів повідомлення відповідача про збільшення процентної ставки в порядку, передбаченому ст. 1056-1 ЦК України, у кредитному договорі не встановлено порядку розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу, не надано і відповідного рішення банку про збільшення процентної ставки, яке могло свідчити про обґрунтованість причин для такого збільшення. Виходячи з правового аналізу норм Умов та правил надання банківських послуг та тарифів банку, які стосуються зміни відсоткової ставки в сторону збільшення, на думку відповідача, їх не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору, оскільки позивачем не надано доказів, що такі умови містять підпис позичальника (а.с. 73-75).

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Донецького апеляційного суду від 21 грудня 2019 року визначено колегію суддів для розгляду цієї справи: суддя-доповідач Мальований Ю.М., судді Соломаха Л.І., Канурна О.Д. (а.с. 82).

Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

27 лютого 2019 року у судовому засіданні апеляційного суд представник відповідача ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги та заявив клопотання про витребування у позивача додаткових доказів.

В судове засіданні апеляційного суду 13 березня 2019 року представник позивача АТ КБ «Приватбанк», відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_1 не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені.

Представник позивача АТ КБ «Приватбанк» та представник відповідача ОСОБА_1 подали заяви про розгляд справи 13 березня 2019 року у їх відсутність (а.с. 126).

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника позивача АТ КБ «Приватбанк», відповідача та його представника, явка яких у судове засідання обов'язковою не визнавалась, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ОСОБА_1, який просив апеляційну скаргу задовольнити, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з правомірності вимог про стягнення заборгованості у розмірі 58 830 грн. 96 коп., яка складається із заборгованості за кредитом 4 384 грн. 23 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом 47 680 грн. 09 коп., заборгованості за пенею та комісією 3 488 грн. 98 коп., штраф (фіксована частина) 500 грн. 00 коп. та штраф (процентна складова) 2 777 грн. 66 коп.

Проте, повністю з такими висновками суду погодитись не можна.

Згідно із частиною 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

З матеріалів справи вбачається, що 04 жовтня 2013 року саме такий договір приєднання і був укладений між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_2, який підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку та підтвердив, що ознайомився та погоджується з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були йому надані для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с. 6). Своїм підписом відповідач підтвердив факт отримання інформації про умови кредитування.

За таких обставин у відповідності до приписів положень ст. 634, 638 ЦК України, підписавши заяву, відповідач прийняв пропозицію позивача та приєднався до договору згідно з умовами та правилами надання банківських послуг на умовах викладених у зазначеній заяві.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України зобов'язання повинне виконуватись у строк, що встановлений у договорі.

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Положеннями ст. 525 ЦК України передбачено неможливість односторонньої відмови від виконання зобов'язання або його зміна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у тій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та у порядок, встановлені договором.

Відповідно п. 2.1.1.5.5 Умов та Правил надання банківських послуг відповідач зобов'язався погашати заборгованість по Кредиту, процентам за його використання, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором (а.с. 26 зворот).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 31 липня 2017 року заборгованість за договором б/н від 04 жовтня 2013 року становить 58 830 грн. 96 коп., яка складається із заборгованості за кредитом - 4 384 грн. 23 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом - 47 680 грн. 09 коп., заборгованості за пенею та комісією - 3 488 грн. 98 коп., заборгованість по судовим штрафам - 3 277 грн. 66 коп. (а.с. 4-5).

Заборгованість за кредитом у розмірі 4 384 грн. 23 коп. відповідачем не оспорюється.

З розрахунку заборгованості вбачається, що під час укладення кредитного договору діяла процента ставка по кредиту в розмірі 30,00 % на рік, яка з 01 вересня 2014 року була збільшена до 34.80%, а з 01 квітня 2015 року встановлена у розмірі 43,20%.

Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Згідно ч. 6 ст. 1056-1 ЦК України у разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі повинен визначатися максимальний розмір збільшення процентної ставки.

Відповідно до п. 28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641 - 642 ЦК або в порядку, визначеному ч. 6 ст. 1056-1 ЦК.

При підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

Матеріали справи не містять доказів того, що відповідач у відповідності до Умов та Правил надання банківських послуг був проінформований про збільшення процентної ставки. Не надано таких доказів і апеляційному суду.

Крім того, згідно виписки з карткового рахунку відповідачем на час дії відсоткової ставки 30% остання транзакція здійснена 04 серпня 2014 року. Підвищення відсоткової ставки до 34,80% відбулося з 01 вересня 2014 року, підвищення до 43,20% - після 01 квітня 2015 року, проте після цих підвищень відсоткової ставки відповідач будь-яких операцій по картковому рахунку не здійснював (а.с. 133 зворот).

З огляду на це у позивача не було підстав обраховувати заборгованість по відсоткам по цьому кредитному договору виходячи з підвищених відсоткових ставок.

Беручи до уваги викладене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції безпідставно прийнято рішення про стягнення заборгованості по відсоткам за кредитним договором № б/н від 04 жовтня 2013 року у повному обсязі заявлених вимог та погоджується з доводом апеляційної скарги в частині безпідставного обрахування банком процентної ставки за користування кредитними коштами по підвищеним відсоткам.

Згідно розрахунку позивача заборгованість по відсоткам станом на 01 вересня 2014 року складає 788 грн. 32 коп. з якою апеляційний суд погоджується, оскільки вона розрахована з діючої відсоткової ставки 2,5% на місяць.

Станом на 01 вересня 2014 року заборгованість за тілом кредиту складає 4 384 грн. 23 коп. на яку слід нараховувати відсоток у розмірі 2,5% в місяць протягом всього часу затримки розрахунку.

У справі № 444/9519/12 від 28 березня 2018 року Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду України, викладених у справі № 6-249цс15 від 2 грудня 2015 року зазначивши, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно інформації АТ КБ «Приватбанк» після укладення кредитного договору № б/н ОСОБА_2 була відкрита 04 жовтня 2013 року кредитна карта терміном дії до травня 2017 року (а.с. 128).

З урахуванням наведеного, заборгованість по процентам за цим кредитним договором має розраховуватися у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Таким чином, заборгованість по процентам за період з 01 вересня 2014 року по травень 2017 року підлягає стягненню з відповідача у розмірі 3616 грн. 98 коп. ((4 384,23 х 2,5%) х 33 місяців). Заборгованість по процентам за кредитним договором № б/н від 04 жовтня 2013 року складає 4405 грн. 30 коп. (788,32 + 3616,98).

Крім того, заслуговують на увагу посилання відповідача в апеляційній скарзі на неправомірне нарахування відповідачем пені, комісії та штрафів з огляду на положення Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року, оскільки задовольняючи позов банку в частині стягнення з відповідача заборгованості за пенею та комісією в розмірі 3 488 грн. 98 коп., штрафів у сумі 3 277 грн. 66 коп. суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність заявлених вимог.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року № 1669 на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнано такими, що втратили чинність Розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р та розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079-р.

Згідно із пп. 7 пункту 1 додатку до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року до таких населених пунктів належить м. Дзержинськ, на теперішній час - м. Торецьк, де мешкає та зареєстрований відповідач ОСОБА_2

За таких обставин у задоволенні вимог АТ КБ «Приватбанк» про стягнення з відповідача ОСОБА_2 заборгованості за пенею та комісією у сумі 3 488 грн. 98 коп. та штрафами у сумі 3277 грн. 66 коп., які нараховані позивачем після 14 квітня 2014 року, апеляційний суд вважає за необхідне відмовити з наведених підстав.

Тобто суд першої інстанції, правильно встановивши обставини справи та дійшовши вірного висновку про стягнення заборгованості за кредитним договором за тілом кредиту, безпідставно задовольнив вимоги про стягнення відсотків за користування кредитом у повному обсязі, а також пені та штрафу, з огляду на що рішення слід скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 3 п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення суду першої інстанції повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

У відповідності п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач просив стягнути на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 58 830 грн. 96 коп. Позовні вимоги задоволені у розмірі 8789 грн. 53 коп. (4384,23 + 4405, 30), що становить 14,94% від заявленої суми вимог ((8 789,53 х 100): 58 830,96).

За подання позовної заяви позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1 600 грн. (а.с. 1).

З урахуванням частки задоволених вимог на користь позивача з відповідача має бути стягнутий судовий збір у сумі 239 грн. 04 коп.(1 600 х 14,94%).

За подання апеляційної скарги відповідачем було сплачено судовий збір у розмірі 2400 грн.(а.с. 88)

З урахуванням частки задоволених вимог на користь відповідача з позивача має бути стягнутий судовий збір у сумі 2041 грн. 44 коп. (2400 - 358,56 (2400 х 14,94%)).

Частиною 10 ст. 141 ЦПК України у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог передбачена можливість зобов'язання сторони, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні.

З урахуванням наведеного з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 має бути стягнуто судовий збір у розмірі 1802 грн. 40 коп. (2400 - (239,04 + 358,56)).

Ціна позову у цій справі складає 58 830 грн. 96 коп., що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до п/п 1 частини 6 ст. 19 ЦПК України зазначена справа є малозначною, виходячи з чого апеляційний суд вважає, що постанова суду апеляційної інстанції оскарженню у касаційному порядку, як така що ухвалена у малозначній справі, не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 06 грудня 2017 року скасувати.

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, мешкає: АДРЕСА_1, на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 04 жовтня 2013 року у сумі 8789 грн. 53 коп. (вісім тисяч сімсот вісімдесят дев'ять ) грн. 53 коп., з яких: 4384 (чотири тисячі триста вісімдесят чотири) грн. 23 коп. - заборгованість за кредитом, 4405 (чотири тисячі чотириста п'ять) грн. 30 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, мешкає: АДРЕСА_1 судові витрати у сумі 1802 грн. (одна тисяча вісімсот дві) грн. 40 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку, як така що ухвалена у малозначній справі, не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий суддя: Ю.М. Мальований

Судді: Л.І. Соломаха

О.Д. Канурна

Повне судове рішення складено 13 березня 2019 року.

Головуючий суддя: Ю.М. Мальований