ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/531/19 Справа № 175/4677/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Новік Л.М. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Варенко О.П.,

суддів - Лаченкової О.В., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Василенко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06 лютого 2018 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, третя особа: ОСОБА_2, про визнання права власності на домоволодіння з господарськими будівлями у порядку спадкування, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області про визнання права власності на домоволодіння у порядку спадкування за заповітом,

В С Т А Н О В И Л А:

В листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що він є рідним сином ОСОБА_3, яка ІНФОРМАЦІЯ_1 померла. Його матері у 1952 році було виділено земельну ділянку для забудови по АДРЕСА_1. Згідно даного договору забудови вона в період 1952-1972 року побудувала житловий будинок під л.А з господарськими будівлями. На сьогоднішній день домоволодіння складається з житлового будинку під літ.А прибудови літ.а, навісу літ. А1, сараїв літ.Б, В, навісу літ.Г, сараю літ.Д, погрібу літ.ПГ, літнього душу літ.Е, вбиральні літ.Ж, огорожи 1-9, колодязя літ.К, зливної ями літ.з/я. Вказане домоволодіння, в якому його мати з 1972 року і до смерті була зареєстрована, знаходиться у нормальному стані та придатне до подальшої експлуатації.

Він є єдиним спадкоємцем першої черги відповідно до ст.1261 ЦК України.

Проте після її смерті йому стало відомо, що вона за своє життя не встигла оформити та зареєструвати у повному обсязі своє право власності на зазначене вище домоволодіння, а саме договір забудови та Свідоцтво про право власності на житловий будинок не отримала. На сьогоднішній день договір забудови втрачений. З питанням про прийняття об'єкта до експлуатації та введення будинку до експлуатації, він також звертався до Інспекції державного будівельного архітектурного контролю. Проте йому пояснили, що неможливо ввести в експлуатацію домоволодіння на померлу особу, тому він має право звернутися до суду за визнанням права власності в порядку спадкування, бо вирішити це питання іншим чином не можливо. Інших спадкоємців після смерті матері немає, з березня 2012 року по даний час він фактично прийняв спадщину, постійно проживає з дружиною у цьому будинку і утримує його в належному стані. Але на цей будинок також необґрунтовано претендує і ОСОБА_2, на користь якого судом першої інстанції було прийнято рішення, яке в подальшому скасоване апеляційним судом, бо на день смерті чоловіка його матері ОСОБА_4 станом на ІНФОРМАЦІЯ_4 право власності на домоволодіння не було оформлено. Крім того, він як інвалід 2-ї групи має обов'язкову частку в спадщині незалежно від заповіту. За таких обставин, просив суд задовольнити його вимоги щодо визнання права власності на домоволодіння із забудовами і господарськими спорудами в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3, що розташований за адресою: АДРЕСА_1

В грудні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, як третя особа, що заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, посилаючись на те, що ОСОБА_4, а не ОСОБА_3, відведено земельну ділянку під індивідуальне будівництво, яка відповідно до генерального плану (схеми) складає 1 663 кв.м (зараз АДРЕСА_1) В 1951 р. саме ОСОБА_4 збудував домоволодіння за АДРЕСА_1

ІНФОРМАЦІЯ_2. помер ОСОБА_4. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді спірного домоволодіння. За життя ОСОБА_4 07 лютого 1996 року склав заповіт на його користь. Після смерті ОСОБА_4 його дружина ОСОБА_5 та її син ОСОБА_1, які мали право на обов'язкову долю в спадковому майні, відмовилися від спадщини, про що подали відповідні заяви до нотаріальної контори. Він після смерті батька як спадкоємець за заповітом у встановлений законом строк звернувся до Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та видачі йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Але у зв'язку з ненаданням ним правовстановлюючого документу на спадкове майно, державним нотаріусом йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії.

З огляду на зазначене, ОСОБА_2 просив суд визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, на домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06 лютого 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, третя особа: ОСОБА_2, про визнання права власності на домоволодіння з господарськими будівлями у порядку спадкування відмовлено.

Позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору ОСОБА_2 до ОСОБА_1, Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області про визнання права власності на домоволодіння у порядку спадкування за заповітом задоволено у повному обсязі.

Визнано за ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, на домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1

Не погодившись з таким судовим рішенням, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким визнати за ним право власності в порядку спадкування на спірне домоволодіння.

Апеляційну скаргу обгрунтовано тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали разом з ОСОБА_4 на момент його смерті в спірному домоволодінні та після смерті ОСОБА_4 вступили в управління та володіння спадковим майном, від спадщини не відмовлялись. Крім того, після смерті ОСОБА_3 її син ОСОБА_6 є спадкоємцем 1/2 частини домоволодіння, що належала ОСОБА_3

ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому підтримує рішення суду першої інстанції та просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції в частині задоволення його позовних вимог скасувати та залишити його позов без розгляду.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_4.

Після його смерті відкрилася спадщина на домоволодіння АДРЕСА_1

Рішенням № 12 виконавчого комітету Кіровської селищної ради депутатів трудящих від 17 травня 1950 року ОСОБА_7 відведено земельну ділянку № (46) 56 під індивідуальне будівництво, яка відповідно до генерального плану (схеми) складає 1 663 кв.м (на даний час вул. Шмідта, 67).

Відповідно до характеристики будинку, допоміжних будівель та споруд, даний будинок по АДРЕСА_1 побудовано у 1951 році.

Рішенням виконкому Дніпропетровської районної ради народних депутатів від 29 листопада 1988 р. № 312/5 було затверджено акт прийомки в експлуатацію завершеного будівництва жилого будинку ОСОБА_4 по АДРЕСА_1 (т.1, а.с.97).

07 лютого 1996 року ОСОБА_4 склав заповіт, за яким все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, та все те, що буде йому належати на день смерті і на що за законом він буде мати право, заповідав ОСОБА_2.

ОСОБА_2 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4, шляхом подачі відповідної заяви 28.10.2002 року до нотаріальної контори про прийняття спадщини (т.1, а.с.142).

Згідно спадкової справи після смерті ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, дружина померлого ОСОБА_3, та їх спільний син ОСОБА_1, які мали право на обов'язкову частку в спадковому майні, відмовилися від спадщини, про що подали до Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори відповідні заяви від 14.10.2002 року, 22.11.2002 року. Крім того ОСОБА_3 зазначила у своїй заяві, що не претендує на право власності в спільному майні подружжя відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб і сім'ю. (т.1, а.с.143,144).

ІНФОРМАЦІЯ_5 померла ОСОБА_3.

21.10.2005 року ОСОБА_3 склала заповіт, за яким все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, та все те, що буде їй належати на день смерті і на що за законом він буде мати право, заповідала ОСОБА_1.

Згідно повідомлення завідувача Дніпровської районної державної нотаріальної контори від 26.10.2017 року, спадкова справа після смерті ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, відсутня.

Згідно матеріалів справи, частка ОСОБА_3 у праві власності на спірне домоволодіння не входить до складу спадщини після її смерті, оскільки за життя в установлений законом строк вона відмовилася від прийняття спадщини після смерті свого чоловіка ОСОБА_4, а також зауважила, що не претендує на право власності в спільному майні подружжя відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб і сім'ю.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції, керуючись ст.ст.524, 534, 548, 554 ЦК України, в редакції 1963 року, ст.ст.1216, 1218, 1223, 1241, 1268 ЦК України, обгрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання за ним права власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що він та ОСОБА_3 проживали разом з ОСОБА_4 на момент його смерті в спірному домоволодіння, та після смерті ОСОБА_4 прийняли спадщину, вступивши в управління та володіння спадковим майном, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки матеріалами справи підтверджується, що у встановлений законом строк ОСОБА_1 та ОСОБА_3 подали до нотаріальної контори заяви про відмову від обов'язкової частки у спадщині. Зазначені обставини також були встановлені Верховним Судом у Постанові від 16.05.2018 року у справі №175/2403/14-ц, тому доказуванню не підлягають.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про визнання за ним права власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 на домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1, з наступних підстав.

За ч.1 ст.377 ЦПК України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього кодексу.

Згідно ст.257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщоу провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Судом встановлено, що в провадженні Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області на новому розгляді перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2, поданим у червні 2014 року, до Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, третя особа - Дніпропетровська районна державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 (т.1, а.с.232-236).

З огляду на зазначене, рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06 лютого 2018 року в частині задоволення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області про визнання права власності на домоволодіння у порядку спадкування за заповітом підлягає скасуванню з залишенням його позову без розгляду.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 377, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06 лютого 2018 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, третя особа: ОСОБА_2, про визнання права власності на домоволодіння з господарськими будівлями у порядку спадкування - залишити без змін.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06 лютого 2018 року в частині задоволення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області про визнання права власності на домоволодіння у порядку спадкування за заповітом - скасувати та залишити його позов без розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.П.Варенко

Судді: О.В.Лаченкова

О.В.Свистунова