Справа №280/285/18 Головуючий у 1-й інст. Василенко Р. О.
Категорія 57 Доповідач Шевчук А. М.
У Х В А Л А

12 березня 2019 року суддя Житомирського апеляційного суду Шевчук А.М., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лайфселл» про захист прав споживача

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 30 січня 2019 року,

в с т а н о в и л а :

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 березня 2019 року цивільна справа №280/285/18 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лайфселл» про захист прав споживача передана на розгляд колегії суддів у складі: головуючої судді Шевчук А.М., суддів Павицької Т.М. і Миніч Т.І.

Під час вирішення питання про відкриття провадження у даній справі суддя Шевчук А.М. подала заяву про самовідвід, який обґрунтувала тим, що на розгляді Житомирського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа №240/1422/19 за позовом ОСОБА_1 до судді Житомирського апеляційного суду Шевчук Алли Миколаївни про визнання протиправною відмову та зобов'язання надати інформацію.

Вимогами ч.1,2 ст.40 ЦПК України передбачено, що питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Відповідно до пункту 5 частини 1 ст.36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів у неупередженості або об'єктивності судді.

У статті 15 Кодексу суддівської етики та п.2.5 Бангалорських принципів діяльності судді, затверджених резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року, зазначено, що суддя повинен взяти самовідвід від участі в будь-якому процесі, коли для нього неможливе винесення неупередженого рішення у справі або коли сторонньому спостерігачеві може видатись, що суддя не здатен винести неупереджене рішення.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно зі ст.6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

Відповідно до змісту пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Безсторонність означає відсутність упередженості та необ'єктивності. Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно зі: суб'єктивним критерієм, урахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об'єктивним у цій справі, та об'єктивним критерієм. Іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та його склад достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності, адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (рішення від 26 жовтня 1984 року в справі «Де Куббер проти Бельгії», від 01 жовтня 1982 року в справі «Пєрсак проти Бельгії», від 15 грудня 2011 року в справах «Паскал проти України», «Ветштайн проти Швейцарії» тощо).

Тобто, згідно з прецедентною практикою Європейського Суду з прав людини суд має забезпечити достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності.

Як зазначено у Висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо стандартів незалежності судової влади та незмінюваності судді, незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. При винесенні судових рішень щодо сторін у судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, вільними від будь-яких зв'язків, прихильності чи упередження, що впливає або може сприйматися як таке, що впливає на здатність судді приймати незалежні рішення. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін у конкретній справі, але й з боку суспільства в цілому. Суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.

Щодо суб'єктивного критерію, то я не виявляю особистої упередженості до ОСОБА_1, але, приймаючи до уваги те, що ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2019 року відкрито позовне провадження в адміністративній справі №240/1422/19, що свідчить про наявність спору, то для того, щоб виключити обставини, які можуть викликати сумнів у моїй об'єктивності та неупередженості у будь-кого, а також з метою реалізації права на справедливий судовий розгляд, ураховуючи положення Кодексу суддівської етики та Бангалорські принципи діяльності судді, самовідвід підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.36,39-40,381 ЦПК України,

у х в а л и л а :

Задовольнити заяву судді Шевчук А.М. про самовідвід.

Передати справу на повторний автоматизований розподіл відповідно до статті 33 ЦПК України.

Суддя