Провадження № 2/760/5411/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2019 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі головуючого - судді Шереметьєвої Л.А., за участю секретаря - Олех Ю.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «ФОРУМ», ОСОБА_2 про визнання недійсним правочину, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом і просить визнати недійсним договір про відступлення прав вимоги від 30 листопада 2018 року, укладений між відповідачами, в частині передачі прав вимоги за кредитним договором № 0168/08/00-КЕ від 30 липня 2008 року та договором іпотеки від 30 липня 2008 року, укладеним між ним та ПАТ «АКБ «Форум».

Посилається в позові на те, що 30 липня 2008 року між ним та ПАТ «АКБ «Форум» був укладений Кредитний договір № 0168/08/00-КЕ про відкриття кредитної лінії з лімітом 250 000, 00 доларів США зі строком повернення до 25 липня 2013 року.

В забезпечення виконання умов кредитного договору 30 липня 2008 року між ним та банком був укладений Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колєсник С.А., зареєстрований у реєстрі за № 3870-3872.

30 листопада 2018 року між відповідачами був укладений Договір № 1278-Ф про відступлення прав вимоги, за яким банком було передано відповідачці ОСОБА_2 , в тому числі, право вимоги за вищевказаними кредитним та іпотечним договорами.

Вважає, що передача таких вимог відбулася з порушенням вимог ч. 2 ст. 586 ЦК України, п. 5.5.1 Кредитного договору та п. 5.5 Договору іпотеки.

Згідно з п. 5.5.1 Кредитного договору 17 жовтня 2005 року він уклав Договір застави з Європейським банком реконструкції та розвитку, за яким передав у заставу всі свої права та вимоги за Кредитним договором.

Відповідно до ст. 586 ЦК України заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено законом.

В даному випадку згода ЄБРР, як заставодержателя прав за кредитним договором, на укладення договору про відступлення права вимоги була відсутня.

Таким чином, при вчиненні відповідачами спірного правочину не були додержані загальні вимоги, які є необхідними для чинності правочину, що тягне за собою його недійсність.

Виходячи з цього, просить задовольнити позов.

Ухвалою суду від 26 квітня 2019 року в справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідно до ст. 178 ЦПК України, відповідачам був наданий строк для надання суду відзиву на позовну заяву.

Скориставшись своїм правом, відповідачка ОСОБА_2 надала до суду відзив, в якому проти позову заперечувала.

Зазначала, що згідно з протоколом електронного аукціону № UA-EA-2018-10-11-000019-b кредитного портфелю ПАТ «Банк Форум» переможцем електронних торгів стала вона.

30 листопада 2018 року між ПАТ «Банк Форум» та нею був укладений Договір (портфельного відступлення прав вимоги) № 1278-Ф, за умовами якого вона передала (сплатила) ПАТ «Банк Форум» загальну вартість прав вимоги, а ПАТ «Банк Форум» відступило їй права вимоги, у тому числі за Кредитним договором № 0168/08/00-КЕ від 30 липня 2008 року зі змінами, доповненнями та укладеними додатковими угодами до нього в обсязі та на умовах, що існували на дату відступлення прав вимоги, в т.ч. вимоги, задоволені рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 24 червня 2014 року у цивільній справі № 2609/13953/12.

11 лютого 2016 року на виконання вказаного судового рішення Голосіївським районним судом м. Києва були видані виконавчі листи про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ТОВ «Про-Майстер» боргу в сумі 238 446, 72 доларів США, 180 703, 90 гр. штрафних санкцій та судових витрат по 1 073, 00 гр. з кожного.

Сторонами в повному обсязі виконані зобов`язання за Договором (портфельного відступлення права вимоги) № 1278-Ф від 30 листопада 2018 року.

Під час укладання договору про відступлення права вимоги сторонами було дотримано вимоги цивільного законодавства щодо змісту та форми вчиненого правочину, їх воля була спрямована на реальне настання правових наслідків, що обумовлені договором.

Крім того, перед придбанням кредитного портфеля були зроблені витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, згідно яких жодних обтяжень Європейського банку реконструкції та розвитку не було.

Враховуючи викладене, просить у позові відмовити.

Інший відповідач - ПАТ» АКБ`Форум» станом на день ухвалення рішення своїм правом не скористався, відзив на позовну заяву не надав.

01 липня 2019 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якому позивач зазначав, що відсутність Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відповідного обтяження не свідчить про його відсутність взагалі.

Оспорюваний договір був укладений без згоди заставодержателя, а саме - Європейського банку реконструкції та розвитку, у зв`язку з чим не відповідає вимогам закону.

Дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При укладенні договору сторони повинні усвідомлювати, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Укладаючи правочин, сторони повинні насправді прагнути досягнення саме того правового результату, який завжди виникає при укладенні правочину такого виду.

Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

За змістом ч.ч.1,5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За змістом ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 10 червня 2015 року у справі № 6-449цс15, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Судом встановлено, що 30 липня 2018 року між позивачем та АКБ «Форум» був укладений кредитний договір № 0168/08/00-КЕ, за умовами якого позивачу була відкрита кредитна лінія для споживчих потреб з лімітом 250 000, 00 доларів США під 14% річних зі строком повернення до 25 липня 2013 року.

Відповідно до п.5.5.1 Кредитного договору позивач, як позичальник, підтвердив, що йому відомо, що кредитні кошти були надані йому за рахунок кредиту, одержавного АКБ`Форум» від Європейського банку реконструкції та розвитку відповідно до укладеного з ним 17 жовтня 2005 року кредитного договору.

Позивач підтвердив, що йому відомо, що АКБ »Форум» та ЄБРР уклали договір застави від 17 жовтня 2005 року, за яким банк передав у заставу ЄБРР всі свої права та вимоги / Заставлені права / за цим договором, зокрема право отримувати всі суми в погашення цього кредиту від позичальника.

Пунктом 5.5.2 Кредитного договору позивач, як позичальник, укладенням договору підтвердив та погодився на заставу банком всіх заставних прав на користь ЄБРР, які стали предметом застави з моменту підписання цього договору.

В пункті 5.5.3 договору зазначено, що ЄБРР може від імені банку уступити всі або будь-яку частину заставлених прав, або передати заставлені права собі або третій особі.

/ а.с. 4 - 5 /

В забезпечення виконання зобов`язань за умовами Кредитного договору 30 липня 2008 року між позивачем та АКБ «Форум» був укладений Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колєсник С.А., зареєстрований в реєстрі за № 3870-3872.

Згідно п. 1.2 Договору іпотеки предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме:

- комплекс, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- земельна ділянка, площею 0, 7634 га, з цільовим призначенням - для розміщення та обслуговування корівника, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- земельна ділянка, площею 1, 4218 га, з цільовим призначенням - для розміщення та обслуговування гноєсховища, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

/ а.с. 6 - 7 /

30 листопада 2018 року між ПАТ «Банк Форум» та ОСОБА_2 був укладений Договір № 1278-Ф про відступлення прав вимоги, за яким за результатами відкритих торгів / аукціону / торгів ПАТ «Банк Форум» було передано ОСОБА_2 право вимоги за вищевказаними кредитним та іпотечним договорами.

/ а.с. 54 - 64 /

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання угод недійсними" при розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постановах від 01.06.2016 року в справі № 920/1771/14, від 06.07.2016 року в справі № 910/1891/14, від 21.09.2016 року в справі № 902/841/15, яка, з точки зору ч.4 ст.263 ЦПК України, має враховуватися судом, при вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи ст.ст. 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права.

За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушено цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Відповідно до ст.546 ЦК Украни договір застави є одним зі способів забезпечення виконання зобов`язання.

Одним із видів застави, відповідноч.1 до ст.575 ЦК України, є іпотека.

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Згідно зі ст.572 ЦК України кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 586 ЦК України заставодавець має право користуватися предметом застави відповідно до його призначення, у тому числі здобувати з нього плоди та доходи, якщо інше не встановлено договором і якщо це випливає із суті застави.

Заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором.

Аналогічні положення щодо права заставодавця передавати у користування, відчужувати предмет застави тільки за згодою заставодержателя закріплені в ст.17 Закону України « Про заставу».

Тобто, правом контролю за предметом застави наділений за законом та належним чином укладеним договором лише заставодержатель.

У разі відчуження предмета застави, передачі його у користування іншій особі або іншого розпорядження цим предметом у інший спосіб є порушеним саме право заставодержателя.

Тому саме заставодержателю належить право на звернення до суду з позовом про оспорення дій, вчинених із предметом застави без його згоди, з підстав, передбачених ст.ст. 203 та 215 ЦК України.

Тобто, вимога про визнання правочину недійсним з підстав недотримання вимог ч. 2 ст. 586 ЦК України та ст.17 Закону України « Про заставу» може бути заявлена лише заставодержателем.

Такої правової позиції дотримується Верховний Суд України у справах №922/3131/14 /постанова від 04.11.2015 року/ та №922/5223/14 / постанова від 21.10.2015/ року/.

Відповідно до Договору іпотеки від 30 липня 2008 року, укладеного з АКБ`Форум», позивач є іпотекодателем майна в забезпечення виконання зобов`язань за умовами Кредитного договору.

В свою чергу, АКБ »Форум» виступив заставодавцем, а ЄБРР є заставодержателем переданого позивачем у іпотеку майна за укладеним між ними 15 жовтня 2005 року Договором застави прав та вимог за укладеним з позивачем Кредитним договором.

Позивач, як іпотекодавець, оспорюючи укладений між відповідачами договір з підстав, передбачених ч. 2 ст. 586 ЦК України, посилається на те, що договір укладений без згоди Європейського банку реконструкції та розвитку, як заставодержателя, і який не надавав своєї згоди на відчуження предмету застави.

Виходячи з викладеного вище, суд вважає, що позивач не може бути суб`єктом оскарження договору про відступлення / купівлі-продажу/ прав вимоги переданого в заставу майна за наведених ним підстав, оскільки є не заставодержателем цього майна, а є його заставодавцем, сам же заставодержатель не оспорює вказаний договір і оскаржувати його від свого імені позивача не уповноважував.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Звертаючись до суду, позивач не посилається на порушення своїх прав укладеним договором, як позичальника чи іпотекодаця,не зазначає, які саме його права порушені оспорюваним ним договором купівлі-продажу, якщо такі порушення мали місце.

Посилаючись у позові на порушення ч.2 ст. 586 ЦК України, позивач фактично констатує факт порушення прав ЄБРР, права захисту інтересів якого він не має.

Виходячи з цього, підстави для задоволення вимог позивача відсутні.

Керуючись ст.ст.3, 6, 15,16, 202,203,204, ч.ч.1,2 ст.215, 546, 572, 575,586 ЦК України, Законом України « Про заставу», ст.ст. 4, 12-13, 76-79, 81-83, 141, 258-259, 263-265, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «БАНК ФОРУМ», ОСОБА_2 про визнання недійсним правочину відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.А.Шереметьєва