Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/1372/17

номер провадження 2/695/52/19

20 лютого 2019 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Середи Л.В.

за участю:

секретаря Бреуса В.С.,

представників позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золотоноші цивільну справу за позовом представника ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2 до Дочірнього підприємства «Агрофірма Іскра» про визнання недійсним договорів оренди землі,

ВСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Дочірнього підприємства «Агрофірма Іскра» про визнання недійсним договорів оренди землі.

Вимоги вказаної позовної заяви мотивовані тим, що ОСОБА_4 належить земельна ділянка, площею 2.6001 га, яка знаходиться в межах Синьооківської сільської ради Золотоніського району Черкаської області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. ОСОБА_5 є власником земельної ділянки, площею 2.5999 га, яка знаходиться в межах Синьооківської сільської ради Золотоніського району Черкаської області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Також ОСОБА_6 є власницею земельної ділянки, площею 2.6001 га, яка знаходиться в межах Синьооківської сільської ради Золотоніського району Черкаської області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Представник позивачів стверджує, що між позивачами та відповідачем по справі 01.08.2011 року були укладені договори оренди земельних ділянок строком на пять років, а тому 01.08.2016 року термін дії вказаних договорів оренди землі закінчився.

Представник позивачів наполягає, що відповідач після закінчення строку дії вказаних договорів оренди землі продовжує безпідставно користуватися їхніми земельними ділянками без будь-яких договірних відносин. Так позивачі зазначають, що ними 11 червня 2016 року та 22 серпня 2016 року було направлено відповідачу повідомлення про те, що вони не бажають продовжувати із відповідачем договірні відносини та бажають повернути належні їм земельні ділянки, а тому просили останнього не здійснювати посів господарських культур на їх земельних ділянках з осені 2016 року.

Відповідачем були проігноровані їх вимоги щодо повернення земельних ділянок, більше того їм стало відомо, що між ними та відповідачем начеб-то були укладені нові договори оренди землі строком до 2023 року та 24.10.2016 року проведена їхня державна реєстрація.

Представник позивачів наполягав, що нові договори оренди землі в дійсності між позивачами та відповідачем не укладалися, між сторонами не підписувалися, а жодної згоди між ними досягнуто не було

Виявивши вказані обставини позивачі звернулись до Золотоніського ВП ГУНП в Черкаській області з відповідними заявами по факту підроблення документів, тна підставі яких було зареєстровано кримінальне провадження №0000175, а самі договори оренди земельних ділянок були витребувані у відповідача, та в рамках кримінального провадження було встановлено, що вказані договори від імені ОСОБА_4 та ОСОБА_6 були підписані невідомими особами, а договір оренди відносно ОСОБА_4 не містить підпис від імені орендодавця.

Позивачі наполягають, що вище вказані договори оренди землі позивачі з ДП «Агрофірма Іскра» не укладали та не підписували, доручення від свого імені на укладення договору нікому не давали і відповідно акти приймання передачі земельних ділянок позивачі також не підписували.

Підписи в оспорюваних договорах оренди землі не належать позивачам, а виконано іншою особою чи особами.

У добровільному порядку відповідач відмовляється повернути позивачам земельні ділянки посилаючись на те, що між відповідачем та позивачами укладені договори оренди землі і на сьогоднішній день вони є дійсними. Оскільки в установленому законом порядку було здійснено державну реєстрацію спірних договорів оренди землі, вони є укладеними, а отже - оспорюваними.

За таких обставин, вважаючи свої права порушеними, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 через свого представника ОСОБА_2 звернулись до суду із вказаною позовною заявою.

У судовому засіданні представники позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали повністю та наполягали на їх задоволенні, надавши при цьому пояснення аналогічні поясненням викладеним у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення вказаних позовних вимог заперечував повністю наполягаючи на тому, що позовна заява є необґрунтованою, оскільки вказані договори були укладені між сторонами та зареєстровані у встановленому законом порядку, тобто держава фактично визнала вказані договори, які є діючими та підписані на вигідних умовах для позивачів, а тому обставини, які б свідчили про те, що права позивачів порушені, матеріали справи не містять.

Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін по справі, приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення.

При цьому суд виходить з наступних підстав.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, визнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 передана у приватну власність земельна ділянка, площею 2.6001 га, в межах Синьооківської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що стверджується державним актом на право приватної власності на землю серії ЧР-5-29.

Право власності ОСОБА_5 на земельну ділянку, площею 2.5999 га, яка знаходиться в межах Синьооківської сільської ради Золотоніського району Черкаської області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, стверджується державним актом на право приватної власності на землю серії ЧР-5-29.

Як вбачається з витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, номер витягу НВ-016, від 22.08.2016 року, ОСОБА_6, на праві приватної власності належить земельна ділянка, площею 2.6001 га в межах Синьооківської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до ч. 2 ст. 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, вони регулюються також актами земельного законодавства Земельним Кодексом України, Законом України «Про оренду землі»

Судом встановлено, що позивачі по справі 01.08.2011 року уклали з відповідачем договори оренди вказаних вище земельних ділянок, та відповідно до п. 8 вказаних договорів, вказані земельні ділянки були передані в оренду відповідача строком на 5 років, з 01.08.2011 року по 01.08.2016 року.

Із вказаного пункту договорів оренди землі вбачається, що сторони дійшли згоди, що після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше, ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Вказані вище умови договору визначені у всіх трьох договорах, які укладені між позивачами по справі та відповідачем.

Окрім того зазначені вище договори оренди земельних ділянок були зареєстровані у встановленому законом порядку.

Обставини щодо укладення вказаних договорів, визначенням між сторонами усіх прав та обовязків, а також строки дії таких договорів сторонами не оспорюються та не заперечуються.

У подальшому 17.06.2016 року ОСОБА_2 на підставі довіреності від ОСОБА_4 від 14.06.2016 року, посвідченої секретарем виконавчого комітету Синьооківської сільської ради Золотоніського району Черкаської області та зареєстрованої в реєстрі за №20, звернулась до ДП «Агрофірма «Іскра» із заявою від імені ОСОБА_4, відповідно до якої зазначила, що остання не має наміру продовжувати термін оренди земельного паю.

ОСОБА_2 17.06.2016 року з аналогічними заявами від імені ОСОБА_6 та ОСОБА_5 звернулася до ДП «Агрофірма «Іскра», в яких також зазначила, що останні не мають наміру продовжувати термін оренди земельного паю.

Повноваження ОСОБА_2 на предявлення вказаних листів від імені ОСОБА_7 та ОСОБА_5 стверджуються довіреностями від 14.06.2016 року, посвідченими секретарем виконавчого комітету Синьооківської сільської ради Золотоніського району Черкаської області та зареєстрованих в реєстрі за №19 та №21 відповідно.

Вказані вище заяви ОСОБА_2 були отримані ДП «Агрофірма «Іскра» 17.06.2016 року, що стверджується відповідною відміткою відповідача про отримання вхідної кореспонденції, яка міститься на вказаних заявах.

У подальшому ОСОБА_2 повторно від імені ОСОБА_4, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 24.06.2016 року звернулась до ДП «Агрофірма «Іскра» із заявами, відповідно до яких зазначила, що ОСОБА_4, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 не мають намір продовжувати терміни оренди земельного паю та просили повернути земельні ділянки по закінченню терміну дії оренди землі.

Вказані вище заяви ОСОБА_2 були отримані ДП «Агрофірма «Іскра» 24.06.2016 року, що стверджується відповідною відміткою відповідача про отримання вхідної кореспонденції, яка міститься на вказаних заявах.

Листом-повідомленням орендодавця ОСОБА_2 від імені ОСОБА_4, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 22.08.2016 року звернулась до ДП «Агрофірма «Іскра», у якому зазначила, що ОСОБА_4, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 не мають наміру поновлювати договір оренди землі від 01.08.2011 року та вважають цей договір припиненим з 01.08.2016 року, крім того просять повернути їм їх земельну ділянку за актом здачі-приймання.

Вказані вище заяви ОСОБА_2 були отримані ДП «Агрофірма «Іскра» 22.08.2016 року, що стверджується відповідною відміткою відповідача про отримання вхідної кореспонденції, яка міститься на вказаних заявах.

Суд зважає, що представник відповідача в судовому засіданні не заперечував та не оспорював факту отримання останнім вказаних вище заяв, їх змісту та суті.

Таким чином вбачається, що відповідач по справі був належним чином повідомлений про небажання позивачів продовжувати із відповідачем орендні відносини.

При вирішенні вказаної справи суд враховує правову позицію, висловлену Великою Палатою Верховного Суду у справі №594/376/17-ц від 10.04.2018 року, відповідно до якої переважне право орендаря, яке підлягає захисту відповідно до ст. 3 ЦПК України, буде порушене в разі укладення договору оренди з новим орендарем при дотриманні процедури повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право, продовження користування земельною ділянкою після закінчення строку дії оренди і відсутності протягом місяця після закінчення строку дії договору оренди заперечень орендодавця щодо поновлення строку дії договору.

Правові підстави поновлення договору оренди землі визначаються статтею 33 Закону України «Про оренду землі», яка фактично об'єднує два випадки пролонгації договору оренди землі.

Так, відповідно до частин першої - п'ятої статті 33 цього Закону (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, установлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Частинами восьмою та дев'ятою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди можуть бути оскаржені в суді.

Ці положення узгоджуються із загальною нормою частини першої статті 777 ЦК України.

Тобто реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена частиною першою статті 33 Закону України «Про оренду землі», можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури і строків.

Отже, для застосування частини першої статті 33 Закону України «Про оренду землі» та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди згідно частинами 2-5 цього закону необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обов'язки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення.

Однак позивачі наполягають, що їхні заяви відповідачем були проігноровані та їх представник ОСОБА_2 у грудні 2016 року від працівників відповідача дізналась про те, що ніби-то між ними та відповідачем були укладені нові договори оренди строком до 2023 року

Факт укладення вказаних договорів позивачі категорично заперечують та наполягають, що ні самі вони, ні їх представник не підписували такі договори, та не уповноважували будь-кого на їх підписання.

Як вбачається з інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна №74796375, №747994590 та № 74832370, за земельними ділянками, які належать ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зареєстровані договори оренди землі із ДП «Агрофірма «Іскра» строком дії до 02.08.2023 року.

Із досліджених судом в судовому засіданні договорів вбачається, що ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 уклали 02.08.2016 року із ДП «Агрофірма «Іскра» договори оренди землі строком на 7 років, визначивши в ньому обєкт оренди, строк дії договору, розмір орендної плати, тощо.

Вказані договори були зареєстровані у встановленому законом порядку, про що свідчить відповідна відмітка реєстраційної служби на ньому.

Разом з тим позивачі заперечують проти укладення із відповідачем нових договорів оренди та їх підписання.

Згідно з ч. ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до норм ст.,ст. 77-81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до норм ст.. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Досліджуючи доводи учасників по справі та докази, які надані позивачами судом встановлено, що договір оренди землі від 02.08.2016 року, який начеб-то укладений між ДП «Агрофірма «Іскра» та ОСОБА_4, та зареєстрований державним реєстратором Центру надання адміністративних послуг у м. Золотоноша Черкаської області за №17087851 від 24.10.2016 року, не містить підпису ОСОБА_4.

Представник відповідача в судовому засіданні не зміг надати пояснення стосовно вказаної обставини.

Таким чином, враховуючи дії ОСОБА_4 стосовно повідомлення відповідача про небажання продовжувати із ним орендні відносини, що встановлено вище, а також відсутність підпису ОСОБА_4 на вказаному договорі оренди землі та відсутність будь-яких інших доказів, які б свідчили, що між сторонами виникли відповідні орендні правовідносини свідчить про недосягнення між сторонами відповідних домовленостей щодо передачі земельної ділянки, яка належить ОСОБА_4

Державна реєстрація такого договору не може вважатися законною, оскільки сам договір між сторонами фактично не укладався, адже в нього відсутня наявність волевиявлення позивача на його укладення.

Докази зворотного матеріали справи не містять.

При розгляді вказаної справи суд враховує висновок експерта за №1/1085 від 04.07.2018 року, відповідно до якого підпис від імені ОСОБА_5 на договорі оренди землі від 02.08.2016, укладеному між ОСОБА_5 та дочірнім підприємством «Агрофірма «Іскра», який був зареєстрований державним реєстратором Центру надання адміністративних послуг у м. Золотоноша Черкаської області за №17086486 від 24.10.2016 року виконаний, вірогідно, не ОСОБА_5, а іншою особою.

Відповісти на питання чи був підписаний договір оренди землі від 08.08.2016 року, який начеб-то укладений між ОСОБА_6 та дочірнім підприємством «Агрофірма «Іскра», який був зареєстрований державним реєстратором Центру надання адміністративних послуг у м. Золотоноша Черкаської області за №17087247 від 24.10.2016 року виконаний саме ОСОБА_6, не видалось можливим, оскільки оцінкою виявлених ознак встановлено, що кількість та значимість як розбіжностей, так і співпадінь, при наявності протилежних, недостатні для позитивного чи негативного висновку навіть у вірогідній формі.

Суд враховує, що відповідно до ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу.

Разом з тим, дослідивши матеріали даної справи, а також сукупність доказів у цілому, суд приходить до висновку, що позивачами доведений факт не укладення ними договорів оренди землі із відповідачем та не досягнення відповідної згоди на їх укладення.

Окрім відсутності підпису на договорі оренди землі ОСОБА_4, не справжності підпису ОСОБА_5 та наявності суперечливих висновків стосовно справжності підпису ОСОБА_6, суд враховує також і дії як позивачів по справі, які свідчать про небажання останніх продовжувати із відповідачем орендні відносини, зокрема неодноразове звернення до останнього із заявами, які досліджені вище, так і дії самого відповідача.

Так у ході розгляду матеріалів справи самим відповідачем не було надано суду жодних доказів, які б свідчили про його намір продовжувати орендні відносини із позивачами по справі, зокрема на вчинення ним дій, передбачених ст. 33 вказаного вище Закону України «Про оренду землі» стосовно закінчення договору оренди землі та своє переважне право на його продовження, чи бажання відповідача на його укладення на нових умовах.

Отже поява зазначених договорів оренди землі стала результатом порушення зі сторони відповідача вимог діючого законодавства, яке регулює правовідносини у сфері оренди землі, а саме: Земельного кодексу України, Цивільного кодексу України та Закону України «Про оренду землі».

За змістом розяснень, які містяться в пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» недійсним може бути визнано лише укладений договір.

Таким чином, оскільки в установленому законом порядку здійснено державну реєстрацію спірних договорів і вони в силу вимог статей 210, 640 ЦК України є укладеними, а отже оспорюваними та за рішенням суду можуть бути визнані недійсними.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 року у справі № 6-99цс13.

Згідно з частиною 1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (частина 3 статті 203 ЦК України).

Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов'язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети.

Вільне волевиявлення учасника правочину, передбачене статтею 203 ЦК України, є важливим чинником, без якого неможливо укладення договору оренди земельної ділянки.

Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа.

Отже, підпис є обов'язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі, підтверджує наміри учасників правочину і є доказом їх волевиявлення.

Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.

Згідно із абзацом 1 частини 1 статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. Наслідком визнання правочину недійсним є недійсність зобовязання, породженого таким правочином.

З огляду на викладене, продовження користування відповідачем земельними ділянками, які належать позивачам після закінчення строку дії договорів оренди землі від 01.08.2011 року, є безпідставним і порушує права позивачів як власників цього нерухомого майна.

Статтею 396 ЦК України встановлено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має

право на захист цього права відповідно до положень глави 29 ЦК України.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).

На час розгляду справи відповідач продовжує користуватись належною позивачу земельною ділянкою.

Згідно з ч. 1ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

За змістом абз. 5 п. 5постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Таким чином, оскільки судом встановлено, що позивачі не підписували спірні договори оренди землі, а відтак цей правочин укладений за відсутності їх волевиявлення на укладення договору, що відповідно до ч. 3 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України є підставою для визнання його недійсним, то позовні вимоги підлягають задоволенню із застосуванням наслідків недійсності правочину відповідно до статті 216 ЦК України та поверненням позивачам земельної ділянки та скасуванням проведеної державної реєстрації права оренди земельної ділянки.

Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивачів сплачений останніми судовий збір у розмірі 640.0 грн., сплата якого стверджується відповідними квитанціями від 28.04.2017 року.

На підставі зазначеного та керуючись

ст. ст. 13,, 27, 35 ЗУ «Про оренду землі»,

ст. 152 ЗК України, ст., ст. 203,215, 217

ЦК України та ст. 10, ст., ст.76, 264, 265

ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву представника ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2 до дочірнього підприємства «Агрофірма Іскра» про визнання недійсним договорів оренди землі задовольнити.

Визнати недійсним договір оренди землі б/н від 02.08.2016 року, укладений між ОСОБА_4 та Дочірнім підприємством «Агрофірма Іскра», який був зареєстрований державним реєстратором Центру надання адміністративних послуг у м. Золотоноша, Черкаської області за №17087851 від 24 жовтня 2016 року та зобовязати підприємство «Агрофірма Іскра» повернути ОСОБА_4 земельну ділянку, площею 2,6001 га, кадастровий номер :02:003:0052, яка знаходиться в межах Синьооківської сільської ради, належну їй на праві власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧР № 5-29 від 01 грудня 2001 року, виданого на підставі рішення Синьооківської сільської ради № 7 від 20 лютого 2001 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 344, скасувавши його державну реєстрацію.

Визнати недійсним договір оренди землі б/н від 02 серпня 2016 року, укладений між ОСОБА_5 та Дочірнім підприємством «Агрофірма Іскра», який зареєстрований державним реєстратором Центру надання адміністративних послуг у м. Золотоноша, Черкаської області за № 17086486 від 24 жовтня 2016 року та зобовязати Дочірнє підприємство «Агрофірма Іскра» повернути ОСОБА_5 земельну ділянку, площею 2,5999, га кадастровий номер :02:003:0051, яка знаходиться в межах Синьооківської сільської ради, належну йому на праві власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЧР № 5-29 від 01 грудня 2001 року, виданого на підставі рішення Синьооківської сільської ради № 7 від 20 лютого 2001 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 343, скасувавши його державну реєстрацію.

Визнати недійсним договір оренди землі б/н від 02 серпня 2016 року, укладений між ОСОБА_6 та Дочірнім підприємством «Агрофірма Іскра», який був зареєстрований державним реєстратором Центру надання адміністративних послуг у м. Золотоноша, Черкаської області за № 17087247 від 24 жовтня 2016 року та зобовязати Дочірнє підприємство «Агрофірма Іскра» повернути ОСОБА_6 земельну ділянку, площею 2,6001 га, кадастровий номер :02:003:0043, яка знаходиться в межах Синьооківської сільської ради, належну їй на праві власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧР № 5-29 від 28 березня 2001, виданого на підставі рішення Синьооківської сільської ради № 7 від 20 лютого 2001 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 346, та стверджується витягом з Державного земельного кадастру № НВ-016 від 22.08.2016 року, скасувавши його державну реєстрацію.

Стягнути із Дочірнього підприємства «Агрофірма Іскра» на користь ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 кошти по сплаті останніми судового збору у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень кожному.

Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів в порядку визначеному ст.,ст. 354-356 ЦПК України.

Суддя : Середа Л.В.

Повний текст рішення виготовлено та підписано головуючим 04 березня 2019 року.