Справа № 369/5374/19
Провадження № 2/369/2869/19
РІШЕННЯ

Іменем України

09.12.2019 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді - Медведського М.Д.,

за участю секретаря - Головатюк В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва № 11 в приміщенні Києво-Святошинського районного суду Київської області цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» до ОСОБА_1 про стягнення шкоди, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди , -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року позивач звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» () завдані збитки в порядку регресу в розмірі 10 896 (десять тисяч вісімсот дев`яносто шість) грн. 16 коп. та судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 1921 грн. 00 коп.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 12 березня 2017 року між Приватним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Венбест» було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 06/02-40К-0070950.

Предметом даного Договору були майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Renaul Logan», державний номерний знак « НОМЕР_1 ».

У відповідності до умов вказаного Договору страхування Позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь Страхувальника страхове відшкодування.

07.01.2017року ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Skoda», державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 », в с. Софіївська Борщагівка по вул. Жулянська допустив зіткнення з транспортним засобом «Renaul Logan», державний номерний знак « НОМЕР_1 ».

Внаслідок вищевказаної ДТП транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень.

Відповідно до Постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06.02.2019 року по справі № 369/580/17, ОСОБА_1 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

З заявою про виплату страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку звернувся Страхувальник та надав всі необхідні документи. На підставі даної заяви та наданих потерпілою стороною документів було складено страховий акт № 39 від 31.01.2017 року.

На підставі вище зазначених страхових актів ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» здійснила виплату страхового відшкодування в розмірі 58 768,29 грн.

Оскільки, цивільно-правова відповідальність Відповідача була застрахована за полісом № АЕ/7821844 в ПрАТ «СК «ПЗУ України», то остання керуючись ст.ст. 22 та 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодувала ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» страхове відшкодування в розмірі 47 872,13 грн.

Отже, різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням становить: 10 896 (десять тисяч вісімсот дев`яносто шість) грн. 16 коп., яку вони і просять стягнути з відповідача на користь Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп».

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24.05. 2019 року відкрито провадження та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 25 червня 2019 року.

02 вересня 2019 року відповідачем надіслано відзив на позовну заяву в якому він просив суд відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що дійсно, як вказано у позовній заяві, 07.01.2017 року сталась дорожньо- транспортна пригода, в якій було пошкоджено його автомобіль Skoda, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , та автомобіль Renault Logan, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 .

Згідно Постанови Києво- Святошинського районного суду Київської області його визнано винним у скоєнні цієї ДТП.

У день, коли сталась дорожньо-транспортна пригода, на виконання припису закону він мав чинний поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності № АЕ/7821844, виданий ПрАТ СК «ПЗУ Україна», яке є діючим членом МТСБУ. Ним були вчинені усі передбачені законом дії - зроблені відповідні повідомлення, написані заяви і надані усі необхідні докумени для того, щоб його страховик здійснив належне відшкодування власнику Renault Logan.

В той же час, майнові інтереси власника Renault Logan були застраховані договором добровільного страхування каско у ПрАТ «УСК Княжа», отже він на власний розсуд звернувся до власного страховика ПрАТ «УСК Княжа» для отримання відшкодування збитків за договором добровільного страхування.

Крім того, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власником пошкодженого у ДТП автомобіля Renault Logan являється TOB «Венбест», а отже TOB «Венбест», а не Позивач являється потерпілою стороною внаслідок ДТП.

Таким чином, Позивач не є потерпілою особою, оскільки позивачу не було завдано збитків, внаслідок ДТП, що сталась 07.01.2017 року, та Позивач лише здійснював свою звичайну діяльність з надання страхових послуг, виконуючи власні договірні зобов`язання.

Оскільки Відповідач не являється стороною договору КАСКО, укладеного між Позивачем і власником Renault Logan , а сплачена Позивачем страхова виплата не є тотожною до суми завданого збитку, тому немає підстав для задоволення вимоги до Відповідача у сумі, що перевищує завданий ним збиток.

Тому, враховуючи вищевказане просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

11 вересня 2019 року представником позивача на адресу суду було направлено відповідь на відзив відповідно до якого просили суд позов задовольнити у повному обсязі, оскільки різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням, яка становить 10 896 грн. 16 коп. повинна сплачувати особа, з вини якої настав страхвий випадок.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, до суду направила заяву про слухання справи у її відсутності, в якій позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, просила задовольнити у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі.

Відповідно до положень частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За таких обставин, враховуючи неявку учасників процесу та наявність від представника позивача заяви, у якій він просить розглянути справу без участі позивача, суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень частини 1 статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно частини 1 статті 15, частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Судом встановлено, що 12 березня 2017 року між Приватним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Венбест» було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 06/02-40К-0070950.

07.01.2017року відповідач, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Skoda», державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 », в с. Софіївська Борщагівка по вул. Жулянська допустив зіткнення з транспортним засобом «Renaul Logan», державний номерний знак « НОМЕР_1 ».

Відповідно до Постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06.02.2019 року по справі № 369/580/17, ОСОБА_1 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Отже, 07 січня 2017 року стався страховий випадок.

Відповідно до п. 6 ст. 82 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ремонтної калькуляції за №а255 від 19 січня 2017 року вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля марки «Renaul Logan», державний номерний знак « НОМЕР_1 », становить 65 967 грн. 77 коп.

ПрАТ УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» сплатило на користь потерпілої особи страхове відшкодування в сумі 58 768 грн. 29 коп. Виплата страхового відшкодування була здійснена ПрАТ УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на підставі заяви про порядок виплати страхового відшкодування ТОВ «Авто- Мотив ЛТД» відповідно до рахунку -фактури за № 529 від 18.01. 2017 року та страхового акту № UA 39 від 31.01.2017 року.

Факт зазначеної виплати підтверджується платіжним дорученням № ЗР007103 від 03.02.2017 року.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, сторона позивача посилається на те, що ними було здійснено виплату страхового відшкодування на користь ТОВ «АВТО-МОТИВ ЛТД», тому у відповідача виникло зобов`язання перед позивачем відшкодувати завдані збитки в межах сплаченого позивачем страхового відшкодування страхувальнику останнього.

Як вбачається з матеріалів справи, 24 січня 2017 року до ПрАТ «УСК «Княжа Вієєна Іншуранс Груп» звернувся ОСОБА_1 із повідомленням про страховий випадок.

Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», учасники дорожньо-транспортної пригоди зобов`язані: вжити заходів для невідкладеного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, у випадках, передбачених цим Законом, МТСБУ про настання дорожньо-транспортної пригоди (п.33.1.2).

Статтею 38 цього ж Закону встановлено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умови визначених у підпунктах 33.1.2. пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Таким чином, з викладеного вбачається, що обов`язок страховика відшкодувати заподіяну страхувальником шкоду виникає із самого факту заподіяння застрахованою особою у результаті ДТП такої шкоди. При цьому, зобов`язаною особою, внаслідок заподіяних ОСОБА_1 у результаті ДТП збитків, є страховик відповідача - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна».

В той же час, судом встановлено, що позивач звертався до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» із заявою про сплату страхового відшкодування в порядку регресу, проте не отримував відмову страховика у виплаті страхового відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Українська Страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» та відмову у задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Українська Страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» до ОСОБА_1 про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Враховуючи, що суд дійшов обґрунтованих висновків, щодо відмови у задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства ««Українська Страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»», то з урахуванням положень статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, відшкодування судового збору, у разі відмови у позові не підлягають.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись вимогами, ст. 27 Закону України «Про страхування»; Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»; ст.ст. 512, 979, 993, 998 ЦК України ст.ст. 12, 13, 48, 76-82, 89, 110, 141, 229, 259, 263-265, 268, 273, 353 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» до ОСОБА_1 про стягнення шкоди, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - відмовити.

Враховуючи складність справи складання повного рішення суду відкласти на строк не більше п`яти днів.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: М.Д. Медведський