ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
____________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2019 року Фастівський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Ковалевської Л.М.,

за участі секретаря Омельчук С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Фастові Київської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Борівської селищної ради Фастівського району Київської області про визнання права власності на спадщину, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року представник позивача-адвокат Дьячук Н.В., що діє в інтересах позивача ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до Борівської селищної ради Фастівського району Київської області про визнання права власності на спадщину, мотивуючи вимоги тим, що після смерті батька позивача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилась спадщина, в тому числі і на незакінчений будівництвом житловий будинок АДРЕСА_1 . Спадкоємцями першої черги є діти спадкодавця, тобто позивач по справі. Позивач в передбачений законом шестимісячний строк звернулась з заявою про прийняття спадщини, але у видачі свідоцтва їй було відмовлено у зв`язку з ненаданням належним чином оформлених документів, що підтверджують право власності померлого на спадкове майно. У зв`язку з вище викладеним позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою судді від 16 вересня 2019 року провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого засідання.

Ухвалою суду від 30.10.2019 закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Дьячук Н.В. не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлені вчасно та належним чином, через канцелярію суду надали письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримують та просять його задовольнити в підготовчому засіданні.

Відповідач - Борівська селищна рада Фастівського району Київської області в судове засідання не з`явилась, про день та час розгляду справи повідомлені вчасно та належним чином, через канцелярію суду надали письмові заяви, в яких зазначили, що не заперечують проти позову та просять розглядати справу без їх участі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, всебічно й повно з`ясувавши обставини, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 26 лютого 2008 року Виконавчим комітетом Борівської селищної ради Фастівського району Київської області, серія НОМЕР_4 /а.с.7/.

Родинні зв`язки між спадкодавцем та позивачем підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 27 вересня 1979 року (а.с.10), де остання записана донькою ОСОБА_2 .

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина на належне йому майно, в тому числі на незакінчений будівництвом (72% готовності) житловий будинок АДРЕСА_1 .

Спадкоємцем майна померлого ОСОБА_2 являється його донька, тобто позивач по справі ОСОБА_1 , яка змінила прізвище після одруження (а.с.10-12).

В передбачений законом шестимісячний строк позивач звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька, тому в силу статті 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину.

Даний факт підтверджується також, витребуваною судом копією спадкової справи №253/2008 після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , з якої вбачається, що єдиним спадкоємцем майна померлого є його донька - ОСОБА_1 , такя як дружина покійного ОСОБА_2 - ОСОБА_3 письмовою заявою відмовилась від своєї частки у спадщині.

Реалізовуючи своє право на спадщину позивач звернулась до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину на вищевказане майно, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріусом було відмовлено з підстав відсутності правовстановлюючих документів щодо належності спадкодавцеві спадкового майна, що підтверджується Постановою державного нотаріуса Фастівської районної державної нотаріальної контори від 19.07.2019 /а.с.9/.

Відповідно до п. 3.1 Листа ВССУ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством порядку.

Враховуючи положення цивільного законодавства та роз`яснення ВССУ, викладені в листі ВССУ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013, ОСОБА_2 за життя набув у власність не закінчений будівництвом житловий будинок АДРЕСА_1 , оскільки 25 серпня 1977 року рішенням виконкому Борівської селищної ради ОСОБА_2 було надано дозвіл на перебудову старого будинку по АДРЕСА_2 та зобов`язано після закінчення будівництва нового будинку стару частину будинку знести (а.с.15). Домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 мало виходити на дві вулиці, а саме вул. Фастівську та вул.. Ватутіна . Не закінчений будівництвом житловий будинок був територіально розташований на вулиці Ватутіна , а не на Фастівській. На підставі вказаного рішення виконкому була оформлена технічна документація на будівництво у відділі районної архітектури Фастівського району побудовано не закінчений будівництвом житловий будинок (72%готовності).

07 вересня 1978 року виконавчий комітет Борівської селищної ради передав ОСОБА_2 земельну ділянку загальною площею 700 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва індивідуального житлового будинку на право особистої власності (а.с.13-14). Разом з тим, ОСОБА_2 за життя не зареєстрував право власності на житловий будинок.

Відповідно до п. 7 Розділу ІІ Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року (яка діяла на час закінчення будівництвом житлового будинку в 1990 році) реєстрація домоволодінь проводилась на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів) згідно з додатком №1, зокрема на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку.

Таким чином, відповідно до діючого станом на 1990 рік законодавства ОСОБА_2 набув у власність не закінчений будівництвом житловий будинок, але за життя не зареєстрував його в органах БТІ.

Проаналізувавши обставини справи, оцінивши представлені сторонами в порядку ст. 76 ЦПК України докази в їхні сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплені в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., зокрема, в ст.1 Першого протоколу до неї (ратифіковано законом України від 17.07.1997р. №475/97-ВР), яка є складовою правової системи відповідно до ст. 9 Конституції України, а також у вітчизняному законодавстві.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст. 16 Цивільного кодексу України). Об`єктами права власності є будь-які речі (майно). Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки (ст. 179 ЦК України).

Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до п. 3.3 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4/13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено «у випадках відсутності правовстановлюючих документів у зв`язку з їх втратою та відсутності реєстрації об`єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім`я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно».

Також у даному Листі зазначено, що «найпоширенішою причиною звернення особи в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем».

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Тобто, передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права.

Стаття 328 ЦК України встановлює, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Суд, вважає доведеним, що позивач є спадкоємцем після смерті батька ОСОБА_2 , тому набула право спадкування, але не має правовстановлюючого документа про право власності на спадкове нерухоме майно, саме тому у суду є всі підстави для визнання за нею права власності в порядку спадкування, оскільки іншого порядку визнання права власності в порядку спадкування при відсутності правовстановлюючого документа не існує.

Керуючись ст. ст. 12, 76-81, 223, 258-259, 264-265 ЦПК України, ст. ст.16, 179, 328, 392, 1218, 1268,1270 ЦК України, Листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4/13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Борівської селищної ради Фастівського району Київської області про визнання права власності на спадщину - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , право власності на не закінчений будівництвом (72% готовності) житловий будинок АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Фастівський міськрайонний суд Київської області за правилами, встановленими в ст. ст. 354-356 ЦПК України відповідно, з урахуванням положень п. 15.5 ч. 1 розд. ХІII «Перехідні положення» цього Кодексу.

Суддя Л.М. Ковалевська