Справа № 754/3458/19
У Х В А Л А

іменем України

11 березня 2019 року суддя Деснянського районного суду м. Києва Саламон О.Б., перевіривши виконання вимог ст.ст. 175,177 ЦПК України при поданні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку, -

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшла вище зазначена позовна заява.

Вказаний позов підлягає залишено без руху, оскільки він не відповідає вимогам ч. 4 ст. 177 ЦПК України, а саме, до позовної заяви не додано документ, який підтверджує сплату судового збору в повному обсязі.

У відповідності до Акту Деснянського районного суду м. Києва від 05.03.2019 р., під час розкриття конверта, надісланого адвокатським бюро Олени Хомік, не виявлено документу, вказаного у додатку до позовної заяви ОСОБА_1, а саме квитанції про сплату судового збору.

Згідно з Законом України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду фізичними особами позовної заяви немайнового характеру складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу (768, 4 грн.).

Враховуючи вказане, позивачу необхідно надати документ на підтвердження сплати судового збору в розмірі 768, 54 грн.

Крім вказаного, всупереч вимогам п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України та ч. 5 ст. 177 ЦПК України, до позовної заяви не додано та в ній не зазначено належних та достатніх доказів, які підтверджують викладені в позові обставини, зокрема, не проживання відповідача за адресою реєстрації два роки.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь - який позов, що стосується його цивільних прав і обов'язків. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Враховуючи вказане, позивачу необхідно усунути недоліки позову, шляхом виконання вимог п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України та ч.ч. 4, 5 ст. 177 ЦПК.

Залишення позову без руху з зазначених вище підстав не є по своїй суті обмеженням права на доступ до суду, оскільки відповідає вимогам закону та основним засадам цивільного судочинства, та є необхідним для справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду та вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. ст. 175 і 177 ЦПК України, постановляє ухвалу, в якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб та строк їх усунення.

Вище викладене дає підстави для висновку, що позовна заява не відповідає вимогам закону, а тому підлягає залишенню без руху з наданням строку на їх усунення.

Керуючись ст. 185 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку - залишити без руху, надавши строк на усунення недоліків протягом трьох днів з дня отримання ухвали.

У разі невиконання ухвали суду в зазначений строк заяву вважати неподаною та повернути заявнику зі всіма доданими до неї документами.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали суду складено 11.03.2019 р.

Суддя О.Б. Саламон