Провадження №2/225/235/2019
Справа №225/7420/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 року м.Торецьк

Дзержинський міський суд Донецької області в складі:

головуючого судді Нємиш Н.В.,

за участі:

секретаря судового засідання Андрієвої Т.О.,

розглянув у судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Торецьквугілля» Міністерства вугільної промисловості України про відшкодування моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, що спричинили каліцтво або інше ушкодження здоровя,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва до ДП «Торецьквугілля» Міністерства вугільної промисловості України.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що він знаходився у трудових відносинах з ДП «Торецьквугілля», зокрема з відокремленим підрозділом «Шахта «Центральна». 24.05.2017 року був звільнений, ст. 38 КЗпП України, в звязку з виходом на пенсію.

За час роботи на шахті він отримав профзахворювання пневмоконіоз (q/q; 2/2), ЛН І-ІІ ст. (один-два) за змішаним типом. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легкою ступінню пониження слуху (ІІ ст.) за класифікацією ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підтверджене медичним висновком ЦЛЕК ДУ «Інституту медицини праці національної академії медичних наук України» №30/720 від 29.08.2017 року.

Відповідно до довідки серії АБ №0048426 від 14.11.2017 року Обласного центра медико-соціальної експертизи МСЕК м.Краматорськ позивачу встановлено 40 % втрати працездатності за сукупністю (25% - пневмоконіоз, 15% - приглухуватість).

На підставі наданих позивачем документів ОСОБА_4 відділенням Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань у Донецькій області згідно постанови фонду йому призначили страхові виплати та одноразова допомога.

Згідно з актом розслідування хронічного професійного захворювання №б/н від 12.10.2017 року відповідною комісією було проведено розслідування випадку хронічного професійного захворювання та його повязано з умовами виробництва на підприємстві відповідача. Цим же актом підтверджено й вину відповідача, що виражається в незабезпеченні його засобами індивідуального захисту.

У звязку з отриманням професійного захворювання його фізичний стан погіршився, за 2017-2018 р.р. він декілька разів проходив курс лікування. Після отримання професійного захворювання він відчуває моральні страждання, які виражаються в порушенні його ритму та укладу життя, порушено нормальні життєві звязки і відносини з родичами. Отримане захворювання позбавило його можливості займатися улюбленою справою. Враховуючи глибину, тяжкість і тривалість моральних страждань, значне погіршення якості життя, моральну шкоду завдану умовами виробництва, він оцінює у 25000 грн.

В судове засідання позивач не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву, у якій просив справу розглянути за його відсутності з зазначенням, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити.

Представник відповідача до суду не зявився, надав суду заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності, позов визнав частково. У відзиві представник відповідача вказав, що позов визнає частково у розмірі 12000 грн., посилаючись на те, що за аналізом судової практики у справах про відшкодування моральної шкоди, спричиненої умовами виробництва, під час виконання трудових обовязків, розмір моральної шкоди визначається відповідно до відсотків втрати працездатності, встановлених МСЕК відшкодування 300 грн. за 1 % втрати працездатності. Крім того зазначає, що занадто великі суми відшкодування можуть привести до зупинки виробництва і вивільнення працівників, що спричинить масове безробіття.

За таких обставин, суд вважає можливим розглянути дану справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Дослідив матеріали справи, суд доходить висновку, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про охорону праці" державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Згідно до ст. 81 ЦПК України обов'язок доказування та подання доказів покладені на сторін справи, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Судом встановлено, що позивач з 07.02.2000 року працював на ВП «Шахта імені ОСОБА_4» (нині ВП «Шахта «Центральна») ДП «Дзержинськвугілля» (нині ДП «Торецьквугілля»). Згідно до наказу № 81 від 26.05.2017 року ОСОБА_1 був звільнений з займаної посади за власним бажанням, на підставі ст. 38 КЗпП України, у звязку з виходом на пенсію.

Відповідно до довідки серії АБ №0048426 від 14.11.2017 року Обласного центра медико-соціальної експертизи МСЕК м.Краматорськ позивачу встановлено 40 % втрати працездатності за сукупністю (25% - пневмоконіоз, 15% - приглухуватість).

Відповідно до медичного висновку Центральної лікарськоекспертної комісії (ЦЛЕК) ДУ «Інститут медицини праці Національної академії медичних наук України» № 30/720 від 29.08.2017 року у позивача виявлено професійне захворювання пневмоконіоз (q/q; 2/2), ЛН І-ІІ ст. (один-два) за змішаним типом. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легкою ступінню пониження слуху (ІІ ст.) за класифікацією ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Згідно з актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання №б/н від 12.10.2017 року відповідною комісією було проведено розслідування випадку хронічного професійного захворювання та його повязано з умовами виробництва на підприємстві відповідача. Цим же актом підтверджено й вину відповідача, що виражається в незабезпеченні його засобами індивідуального захисту.

Таким чином, право на відшкодування моральної шкоди у позивача виникло з моменту встановлення вперше стійкої втрати професійної працездатності висновком МСЕК з 14.11.2017 року.

Зазначені обставини сторонами не оспорюються.

Спірним по справі є розмір відшкодування моральної шкоди, спричиненої професійним захворюванням.

Згідно частини 2 статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

До юридичного складу, що є підставою відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди роботодавцем, є моральні страждання робітника, втрата нормальних життєвих зв'язків та необхідність для працівника докладання додаткових зусиль для організації свого життя.

Вина роботодавця не відноситься до обов'язкових умов для настання відповідальності за спричинення працівнику моральних страждань під час виконання своїх трудових обов'язків.

Рішенням Конституційного Суду України № 20-пр/2008 від 08.10.2008 року обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди громадянам, які постраждали на підприємствах внаслідок виробничої травми чи професійного захворювання, було покладено на підприємства, з чиєї вини відбулися відповідні події.

Таким чином, саме на підприємство покладено обов'язок відшкодувати працівнику моральну шкоду за наявності факту заподіяння йому цієї шкоди. Зазначені норми не містять будь-яких інших додаткових умов щодо відшкодування моральної шкоди.

Суд зауважує, що відповідно до чинного законодавства втрата працездатності, яка встановлена висновком МСЕК, вже сама по собі свідчить про спричинення моральної шкоди, оскільки стан здоров'я потерпілого погіршено.

Згідно з вимогами ч.ч. 1, 2ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Надані позивачем докази повною мірою вказують, що отримання ОСОБА_1 професійного захворювання відбулося при виконанні ним трудових обов'язків у шкідливих умовах, що у свою чергу призвело як до фізичних, так і до моральних страждань. Втрата працездатності призвела до обмеження його можливості вести активний спосіб життя, вільно спілкуватися, внаслідок чого останній змушений докладати додаткові зусилля для організації свого життя.

Соціальний аспект поняття непрацездатності свідчить про нездатність, в даному випадку, позивача, матеріально забезпечити себе та членів своєї сім'ї на рівні, визначеному достатнім для проживання людини (прожиткового мінімуму) в державі, що також завдає моральних страждань позивачу.

Крім того, суд вважає за необхідне зауважити, що позивач позбавлений можливості працювати за здобутою спеціальністю, або виконувати іншу роботу, пов'язану з фізичним навантаженням.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Сукупність проаналізованих та досліджених в судовому засіданні доказів дає можливість суду зробити висновок про те, що ушкодження здоровя на виробництві спричинило позивачу моральну шкоду, яка полягає в фізичному болю та в моральних переживаннях, що призвело до змін звичайного образу життя та потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Внаслідок порушення відповідачем права позивача на безпечні умови праці у останнього виникло професійне захворювання. Позивач постійно знаходиться на лікуванні, йому встановлена стійка втрата працездатності, він відчуває інші неприємні відчуття від незадовільного стану здоровя. Перелічені негативні явища дійсно не можуть не турбувати потерпілого, не можуть не викликати переживання, страждання, стрес, депресію. Отже, факт моральних страждань є очевидним і не потребує доказування іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

При визначенні розміру грошової компенсації суд враховує, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Отже, з врахуванням ступеня та глибини моральних страждань позивача, керуючись принципом розумності та справедливості, суд знаходить можливим стягнути на користь позивача 20000 грн. як відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до п.2 ч.1ст.5 Закону України "Про судовий збір" позивач при зверненні до суду був звільнений від сплати судового збору.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Враховуючи вказані положення Закону, з відповідача в доход держави підлягає стягненню судовий збір з урахуванням граничного мінімального розміру встановлено законом в сумі 768,40 грн.

Керуючись ст.ст. 12,13,81,89, 141, 263 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Торецьквугілля» Міністерства вугільної промисловості України про відшкодування моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, що спричинили каліцтво або інше ушкодження здоровя, задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Торецьквугілля» Міністерства вугільної промисловості України, місцезнаходження якого: Донецька область, м. Торецьк, вул. Дружби, 19, , на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання якого: 85200, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1, відшкодування моральної шкоди, завданої умовами праці на виробництві, що спричинили професійне захворювання в розмірі 2000,00 (двадцять тисяч) грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Державного підприємства «Торецьквугілля» Міністерства вугільної промисловості України, місцезнаходження якого: Донецька область, м. Торецьк, вул. Дружби, 19, , на користь держави судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Донецького апеляційного суду через Дзержинський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя: