Справа № 326/240/19
Провадження № 2/326/165/2019
УХВАЛА

13 березня 2019 року м. Приморськ

Суддя Приморського районного суду Запорізької області Стріжакова Т.В., розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Приморської районної державної адміністрації Запорізької області, Інзівської сільської ради Приморського району Запорізької області, треті особи Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області, Товариство з обмеженою відповідальністю «Вільний», про визнання права на земельну частку (пай), -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Приморської районної державної адміністрації Запорізької області, Інзівської сільської ради Приморського району Запорізької області, треті особи Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області, Товариство з обмеженою відповідальністю «Вільний» про визнання права на земельну частку (пай). Свої вимоги обґрунтовує тим, що її було прийнято на роботу у совхоз «Вільний», розташований на території Приморського району Запорізької області, у якості робітниці з 17.02.1975, де вона працювала до 15.04.1998, коли була звільнена у звязку з переходом на іншу роботу, що підтверджує її членство у вказаному сільгосппідприємстві, та підтверджено архівною довідкою від 14.11.2011 № 374, а також довідкою від 14.11.2011 № 375. Трудову книжку нею загублено тому надати її не може. Державний акт на право колективної власності КСП «Вільний» серія ЗП № 00388 зареєстровано 16.01.1996 за № 21. До списку членів КСП її не було внесено з невідомих причин, до додаткового списку її також не було внесено.

Посадові особи відповідачів обіцяли, що потрібно почекати і їй виділять земельну ділянку. Однак, сертифікату на право на земельну частку позивачці до теперішнього часу не видали. Протягом 2017-2018 років вона зверталася з заявами щодо скорішого вирішення питання про виділ землі у різні інстанції. У вересні 2018 року вона через свого представника звернулася до Приморської районної адміністрації з заявою про виділення земельної частки (пай), але отримала відповідь від 21.11.2018 про відмову з поясненнями, що сертифікат на право на земельну частку (пай) їй не видадуть, а землі всі розпайовані, в межах населеного пункту вільних земель не має, розяснено право звернутися до суду.

Але вона працювала в КСП «Вільний», була членом цього колгоспу, тому відмова у наданні їй права на земельну частку (пай) є грубим порушенням Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995. Правоноступником КСП «Вільний» є СПК «Вільний» відповідно до довідки №55 від 04.04.2000. Оскільки вона юридично необізнана, то звернулася у 2018р. до адвоката, від якого дізналася, що все таки має право на на земельний пай, для чого необхідно звернутися до суду. Вважає, що про порушення своїх прав вона дізналась у 2018 році, коли отримала відповідь.

Просить: визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право на земельну частку (пай) розміром 10,28 умовних кадастрових гектарів відповідно до Державного акту на право колективної власності на землю колективного сільськогосподарського підприємства «Вільний» Приморського району Запорізької області серія ЗП № 00388 зареєстрованого 16 січня 1996 року за № 21. (а.с.3-5).

Позивач подав позов, який не в повному обсязі відповідав вимогам ст.175-177 ЦПК України.

Відповідно до положень п.5 ч.3 ст.175 ЦПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Відповідно до ч.5 ст.177 ЦПК України позивач зобовязаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

На порушення зазначених норм, позивачем при викладені обставин, якими він обґрунтовує свої вимоги у позові не зазначено:

- чим підтверджується, що позивач на період паювання земель та на дату реєстрації державного акту на право колективної власності на землю, передану у колективну власність КСП «Вільний», була членом КСП «Вільний» або пенсіонером з їх числа, яка отримала сертифікати на право на земельну частку, або набула право на земельну частку (пай) (в архівній довідці від 14.11.2011 №374 тільки зазначено, що вона туди прийнята за сумісництвом на посаду зав.нафтогосподарством);

- чи отримала вона сертифікат на право на земельну частку (пай), що видається районною державною адміністрацією; як що, ні, то з яких причин;

- з яких причин вона не була включена до списку, доданого до державного акту на право колективної власності на землю КСП «Вільний»;

- чому позивач просить визнати за нею право на земельну частку (пай) саме розміром 10,28 умовних кадастрових гектарів;

- чому у позові відповідачем не зазначено ТОВ «Вільний», який є правонаступником КСП «Вільний».

Також, у позові не зазначено, яким чином права позивача порушують відповідачі.

Відповідно до ч.4 ст.177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору, у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Обовязок осіб, які звертаються до суду, сплачувати судовий збір це процесуальний обовязок, визначений нормами процесуального права.

Відповідно до частини другої статті 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Законом України «Про державний бюджет України на 2019 рік», у ст.7, встановлено розмір прожиткового мінімуму на одну працездатну особу в розрахунку на місяць - 1921 грн.

Статтею 9 Закону України «Про судовий збір» визначено, що судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.11.1950), Рекомендації щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя №R (81) 7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19.06.2001 року «Креуз проти Польщі», не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду.

Тому позивач зобовязаний сплатити судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позивачем до заяви додана квитанція від 26.12.2018 №0.0..1 про сплату судового збору в розмірі 704,80 грн., замість 768,40 грн. Таким чином, позивачу необхідно сплатити необхідну суму судового збору, доплативши: 768,40 грн. - 704,80 грн. = 63,60 грн. та надати квитанцію про його сплату.

Додана до позовної заяви роздруківка з сайту Приват24 не є документом, що підтверджує сплату судового збору.

Таким чином, позовна заява не відповідає вимогам ст.175,177 ЦПК України

Тому дану позовну заяву ухвалою від 18.02.2019 залишено без руху, позивачці був наданий термін для усунення перелічених недоліків протягом пяти діб з дня отримання ухвали та позивачці було розтлумачено, що їй потрібно протягом вказаного строку усунути зазначені недоліки, інакше позов буде вважатися неподаним і повернеться їй.

Ухвалу про залишення позову без руху від 18.02.2019 позивачка отримала 26.02.2019, про свідчить її підпис на рекомендованому повідомлені про вручення поштового відправлення та проставлена дата про вручення 26.02.2019. Станом на 13.03.2019 позивачкою ухвала суду від 18.02.2019 не виконана, позивачка на неї взагалі не відреагувала.

Відповідно до ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом пяти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху (ч.1). Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві (ч.3).

Таким чином, до теперішнього часу вказані судом недоліки позивачкою не усунуті, ухвала Приморського районного суду від 18.02.2019 не виконана; позивачка, яка подала позовну заяву, не вжила будь-яких заходів для усунення недоліків та виконання належним чином вказаної ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, не навела поважних причин невиконання вказаної ухвали суду та доказів їх наявності. Строк, наданий судом для усунення недоліків, сплив, від позивачки не надійшло клопотання про його продовження, тому позовну заяву необхідно визнати не поданою та повернути позивачці.

Керуючись ст.185,258,259,260 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Приморської районної державної адміністрації Запорізької області, Інзівської сільської ради Приморського району Запорізької області, треті особи Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області, Товариство з обмеженою відповідальністю «Вільний», про визнання права на земельну частку (пай), - вважати не поданою та повернути.

Роз'яснити ОСОБА_1, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення позовної заяви.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Запорізького апеляційного суду протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: підпис ОСОБА_2

Згідно з оригіналом: суддя Т.В. Стріжакова

13.03.2019