Справа №766/26/19
Пров. №2/766/1016/19
12 березня 2019 року м. Херсон
Херсонський міський суд Херсонської області в складі: головуючого судді Ус О.В., секретар судового засідання Неменко Ю.М., з участю позивача ОСОБА_1, представника позивача адвоката ОСОБА_2, розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
Позивач 02.01.2019 р. звернувся до суду з позовом в якому просив визнати відповідача ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком, який розташований за адресою: м. Херсон, вулиця Комарова, буд. 13, мотивуючи тим, що він є власником спірного житлового будинку, у якому зареєстрований відповідач, але у вказаному будинку не проживає більше 35-ти років, у звязку з оформленням субсидії він неодноразово просив відповідача знятися з реєстраційного обліку, проте йому було відмовлено.
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 15 січня 2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 25.02.2019 року задоволено клопотання представника позивача про виклик в судове засідання свідків та розгляд справи відкладено.
В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та дав пояснення аналогічні викладеним в позові обставинам. Проти розгляду справи у відсутності відповідача та ухвалення заочного рішення не заперечував. Наполягав на тому, що відповідач не є членом сім'ї позивача, він просто його рідний брат.
Позивач позов підтримав в повному обсязі, вказав, що відповідач на його прохання знятися з реєстраційного обліку не реагує, внаслідок чого він змушений звернутися до суду. Проти розгляду справи у відсутності відповідача та ухвалення заочного рішення не заперечував.
Відповідач в судове засідання повторно не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини не явки суду не відомі, відзив до суду не подавав.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_4 суду пояснила, що знає, що у позивача є брат, але вона з 1972 року (моменту її проживання по сусідству) не бачила, що ОСОБА_3 проживає у спірному будинку.
Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_5 суду пояснив, що ОСОБА_6 знає, він брат ОСОБА_7, у спірному домоволодінні він його не бачив вже 23-25 років.
Суд, заслухав вступне слово представника позивача, позивача, встановивши обставини справи, перевіривши їх доказами, та допитавши свідків, вважає позов таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав.
ОСОБА_1 є власником житлового будинку №13 у місті Херсоні по вулиці Комарова, що підтверджено договором дарування, посвідченим 05.08.1997 року державним нотаріусом Другої Херсонської державної нотаріальної контори ОСОБА_8 за реєстровим №2-2104; договором дарування частини жилого будинку, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу 08.04.2004 року за реєстровим №1127 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №152155970 від 09.01.2019 р. (арк. справи 7, 8, 23).
З копії будинкової книги на будинок №13 по вул. Комарова у м. Херсоні вбачається, що за вказаною адресою зареєстровані: ОСОБА_9, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (арк. справи 9-11).
Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.
Частиною першою статті 156 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.
Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
За змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї.
Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК Української РСР слід дійти до висновку про те, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї, а положення статті 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК Української РСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім'ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім'ї власника без поважних причин понад один рік.
Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-709цс16 від 16 листопада 2016 року.
В судовому засіданні встановлено, що вселення відповідача до спірного житлового будинку відбулося 11 травня 1982 року. Позивачем визнано, що відповідач є його рідним братом та був членом сім'ї колишнього власника житлового примиіщення - матері сторін ОСОБА_10 (вона ж ОСОБА_11) Олексіївни.
У 1997 році ОСОБА_11 подарувала позивачеві 49/100 ч. житлового будинку, а у 2004 році інші 51/100 частини спірного житлового будинку, а тому з моменту реєстрації права власності за позивачем на спірний житловий будинок в повному обсязі 14.04.2004 року (арк справи 23) позивач став єжиним власником спірного житлового приміщення.
Таким чином, відповідно до встановлених судом фактичних обставин у справі на підставі досліджених доказів, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 є членом сім'ї колишнього власника будинку ОСОБА_11, яка 08 квітня 2004 року остоточно розпорядилася зазначеним домоволодінням в повному обсязі, подарувавши його позивачу.
Доказів, що відповідач, як рідний брат проживав з позивачем однією сім'єю суду не надано. Крім того, з показань свідків вбачається, що відповідач у спірному домоволодінні не проживав зі слів свідка ОСОБА_5 23-25 років, а зі слів свідка ОСОБА_4 взагалі з 1972 року. Останній договір дарування був оформлений у 2004 році, тобто відсутні підстави вважати, що при набутті позивачем права власності його рідний брат ОСОБА_3 був членом його сім'ї в розумінні ст. ст. 64, 156 ЖК Української РСР.
Встановивши на підставі повно та всебічно досліджених обставин, які перевірені доказами, що відповідач вселилися та проживав у будинку зі згоди колишнього власника, не є членом сім'ї позивача, спільним побутом, взаємними правами та обов'язками із ним не пов'язаний, суд приходить до висновку обгрунтованість позову, внаслідок чого порушене право власності позивача на домоволодіння на підставі статті 391 ЦК України підлягає захисту шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні.
Заходи забезпечення позову судом не застосовувалися.
Рішення в повному обсязі складене 12 березня 2019 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України, ст.ст. 12, 76, 81, 90, 235, 258, 263-265, 268, 273, 279, 280-283, 352, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити в повному обсязі.

Визнати ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2) таким, що втратив право користування житловивим будинком №13 в місті Херсоні по вулиці Комарова.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Згідно загального порядку оскарження, дане рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Херсонського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

СуддяОСОБА_12