РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2019 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Майдан С.І.

за участю секретаря Романенко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , поданим від імені та в інтересах ОСОБА_2 , до Міністерства внутрішніх справ України, Управління Міністерства Внутрішніх справ України в Херсонській області, Головного Управління Державної казначейської служби України в Херсонській області, ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди,

встановив:

ОСОБА_1 , в інтересах ОСОБА_2 , звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на ту обставину, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_2 Матрі`ю ОСОБА_2 є її дочка ОСОБА_4 , яка є інвалідом другої групи загального захворювання. ОСОБА_5 , ОСОБА_2 є його онучкою, яка мешкає разом з ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_1 . 14.01.2000 року під час проведення учбових заходів з особовим складом ДАІ смт.Антонівка при виконанні оперативного плану «Сирена» інспектор групи охорони громадського порядку Дніпровського РВ ХМУ УМВС України в Херсонській області старший лейтенант міліції ОСОБА_3 з необережності вбив батька його онуки ОСОБА_6 Довідкою УМВС України в Херсонській області від 10.04.2015 року №1168 підтверджено, що отримане під час проходження служби в органах внутрішніх справ при виконанні службових обов`язків вогнепальне поранення ОСОБА_6 було смертельним. ОСОБА_2 осталася у чотири роки сиротою, оскільки батька вбили, а мати захворіла на психічну хворобу. Вина ОСОБА_3 була доведена матеріалами кримінальної справи №1-249/2000. ОСОБА_2 дуже страждала та й досі страждає, оскільки в неї відсутні батьки. Остання має статус особи з числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. ОСОБА_2 з чотирьох років позбавлена щасливого дитинства та радості спілкування з батьком і матір`ю. Також і з матір`ю дівчинка не може спілкуватися та отримувати батьківське піклування, оскільки, ОСОБА_4 є інвалідом ІІ групи від загального захворювання, внаслідок хвороби не може займатися вихованням та утриманням своєї дитини. Моральна шкода, яка була вчинена працівником міліції (Міністерства внутрішніх справ України в особі УМВС України в Херсонській області) була дуже довга по своїй тривалості, важкою по нанесеним стражданням дитині. Позивач вважає що відповідачі солідарно повинні відшкодувати шкоду завдану смертю батька його онуки у розмірі 1 000 000 грн. У зв`язку з цим, позивач звернувся до суду з позовом та просить стягнути солідарно з Міністерства внутрішніх справ України, Управління Міністерства Внутрішніх справ України в Херсонській області, ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 1 000 000 грн. на користь ОСОБА_2 .

19.06.2018 року представник позивача ОСОБА_7 надав до суду уточнену позовну заяву про відшкодування моральної шкоди. Відповідно до якої, 14.01.2000 року під час проведення учбових заходів з особовим складом ДПС ДАІ міста Херсона та смт.Антонівка при виконанні оперативного плану «Сирена» інспектор групи охорони громадського порядку Дніпровського районного відділу ХМУ УМВС України в Херсонській області старший лейтенант міліції ОСОБА_3 зупинив автомобіль ВАЗ-21011, д.н. НОМЕР_1 , вивів працівників міліції, які виконували роль бандитів, з автомобіля та випадково, з необережності, вбив батька позивача ОСОБА_6 Працівника міліції ОСОБА_3 за смерть ОСОБА_6 притягнуто до кримінальної відповідальності за ст.98 КК України. 14.01.2000 року ОСОБА_3 вчинив дії, які спричинили смерть ОСОБА_6 , під час виконання своїх службових обов`язків і був на той час працівником органу державної влади, а саме Дніпровського РВ ХМУ УМВС України в Херсонській області. Коли помер батько позивача, позивачу було лише три роки. ОСОБА_2 була позбавлена батьківського піклування, у неї не було повноцінної сім`ї, де є батько і мати. У зв`язку з викладеним, представник позивача просив стягнути солідарно з ОСОБА_3 та з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України, шляхом списання з рахунку коштів в сумі 1 000 000 грн. на користь позивача для відшкодування моральної шкоди.

23.06.2018 року представник позивача ОСОБА_7 надав до суду уточнену позовну заяву про відшкодування моральної шкоди, в якій просив стягнути солідарно з Міністерства внутрішніх справ України, Управління Міністерства Внутрішніх справ України в Херсонській області, Головного Управління Державної казначейської служби України в Херсонській області, ОСОБА_3 кошти в сумі 1 000 000 грн. на користь позивача для відшкодування моральної шкоди.

17.09.2018 року представник позивача ОСОБА_7 надав до суду уточнену позовну заяву про відшкодування моральної шкоди, в якій просив стягнути солідарно з Міністерства внутрішніх справ України, Управління Міністерства Внутрішніх справ України в Херсонській області, Державної казначейської служби України в Херсонській області, Головного Управління Державної казначейської служби України в Херсонській області, ОСОБА_3 кошти в сумі 1 000 000 грн. на користь позивача для відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 10.01.2017 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 24.01.2018 року розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого засідання.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 08.05.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позивач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановлений законом порядку, через представників.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги з урахуванням уточнень підтримав та просив їх задовольнити. В останнє судове засідання представник позивача ОСОБА_7 не з`явився, надав заяву, якою просив розглянути справу у відсутність сторони позивача з зазначених в позовній заяві підстав та задовольнити позов.

Представник відповідача Управління Міністерства Внутрішніх справ України в Херсонській області позов не визнав, надав до суду відзив, відповідно до якого просив відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог. Зазначив, що зміст, коло суб`єктів і розмір відшкодування страхування в разі загибелі (смерті) працівника у зв`язку з особливістю об`єкта посягання на момент скоєння трагедії були врегульовані ст.23 Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990 №565-ХІІ, постановою Кабінету Міністрів України від 19 листопада 1992 року №627 «Про внесення змін до Положення про порядок і умови державного обов`язкового особистого страхування осіб рядового, начальницького та вільнонайманого складу органів і підрозділів внутрішніх справ республіки», постановою Кабінету Міністрів України від 19 серпня 1992 року № 488 «Про Умови державного обов`язкового особистого страхування військовослужбовців і військовозобов`язаних, призваних на збори, і порядок виплати їм та членам їх сімей страхових сум». Цими спеціальними нормами відшкодування моральної шкоди страхувальникам не передбачено. Родина загиблого ОСОБА_6 отримала страхове відшкодування, була забезпечена житлом. В останнє судове засідання представник відповідача не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у задоволенні позову. В останнє судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений у встановленому законом порядку.

Представник відповідача Управління Державної казначейської служби України в Херсонській області в судовому засіданні позов не визнав, надав відзив, згідно якого просив у задоволенні позову відмовити. Зазначив, що саме внаслідок застосування джерела підвищеної небезпеки автомата «АКС-74У» загинув ОСОБА_6 Дії, які спричинили смерть батька позивача, були вчинені ОСОБА_3 під час виконання своїх службових обов`язків у Дніпровському РВ ХМУ УМВС України у Херсонській області. Казначейство, як суб`єкт владних повноважень, прав та законних інтересів позивача не порушувало, у правовідносинах із позивачем не знаходилося і шкоди йому не заподіювало. В позовній заяві не наведено жодного доказу вини Казначейства, як окремої юридичної особи, щодо спричинення шкоди позивачеві. У зв`язку з чим, вважає порушенням чинного законодавства України покладення на Управління Державної казначейської служби України в Херсонській області стягнення спричиненої позивачеві шкоди. В останнє засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений у встановленому законом порядку.

Представник відповідача Міністерства Внутрішніх справ України в судовому засіданні позов не визнав, надав відзив, згідно якого просив відмовити у задоволенні позову. Зазначив, що будь-яких протиправних дій чи бездіяльності безпосередньо з боку Міністерства Внутрішніх справ України не було встановлено. Після загибелі ОСОБА_6 родині загиблого відповідачем надавалася всебічна допомога, зокрема, УМВС України в Херсонській області придбало для вдови загиблого двокімнатну квартиру. Позивачем не доведено факт протиправних дій з боку МВС України, наявності вини Міністерства, причинно-наслідкового зв`язку між діями (чи бездіяльністю) МВС України та спричиненою позивачу моральною шкодою. Вважає, що відповідач не є належним відповідачем. Крім того, ОСОБА_3 , внаслідок дій якого ОСОБА_6 було завдано смертельне поранення, ніколи не перебував у службових (трудових) відносинах з МВС України. Також наголошував на тому, що зміст, коло суб`єктів і розмір відшкодування страхування в разі загибелі (смерті) працівника у зв`язку з особливістю об`єкта посягання на момент скоєння трагедії були врегульовані ст.23 Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990 №565-ХІІ (втратив чинність 07.11.2015), постановою Кабінету Міністрів України від 19 листопада 1992 року №627 «Про внесення змін до Положення про порядок і умови державного обов`язкового особистого страхування осіб рядового, начальницького та вільнонайманого складу органів і підрозділів внутрішніх справ республіки» (втратила чинність 12.05.2007), постановою Кабінету Міністрів України від 19 серпня 1992 року № 488 «Про Умови державного обов`язкового особистого страхування військовослужбовців і військовозобов`язаних, призваних на збори, і порядок виплати їм та членам їх сімей страхових сум» (втратила чинність 24.01.2014). Цими спеціальними нормами відшкодування моральної шкоди страхувальникам не передбачено. В останнє засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений у встановленому законом порядку.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що згідно довідки МСЕК №209 від 14.02.2013 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , інвалід ІІ групи загального захворювання, безстроково.

Відповідно до витягу з рішення Виконавчого комітету Комсомольської районної у м.Херсоні ради від 17.01.2014 року №10, неповнолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Закріплено за неповнолітньою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право на житло за адресою: АДРЕСА_2 .

З довідки, виданої Управлінням МВС України в Херсонській області від 10.04.2015 року №2/2-1168, вбачається, що вогнепальне поранення, внаслідок якого наступила смерть інспектора дорожньо-патрульної служби окремого батальйону дорожньо-патрульної служби ДАІ м.Херсона УМВС України в Херсонській області молодшого сержанта міліції Ловигіна П.А., отримане під час проходження служби в органах внутрішніх справ при виконанні службових обов`язків.

Згідно довідки ОСББ «Шумен» від 25.04.2016 року №1319 за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .

Відповідно до листа МСЕК №416 від 17.12.2013 року, ОСОБА_4 , 1973 р.н., мешканка АДРЕСА_2 , інвалід ІІ-ої групи від загального захворювання, внаслідок хвороби не може займатися вихованням та утриманням своєї дитини.

Відповідно до витягу з обліково-статистичної картки дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування від 17.05.2016 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , має статус особи з числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування.

Згідно довідки Херсонського державного університету №71/16 від 01.09.2016 року, ОСОБА_2 є студенткою 4 курсу напрямку підготовки 6.030601.Менеджмент, факультету економіки і менеджменту денної форми навчання, бюджетної форми фінансування. Стипендію отримує у розмірі 1989,00 грн. Зараховано до університету наказ №223-с від 11.08.2013 року. Термін навчання 4 роки (з 01.09.2013 р. по 30.06.2017 р.).

Постановою Дніпровського районного суду м.Херсона від 13.07.2000 року кримінальну справу у відношенні ОСОБА_3 закрито в зв`язку з амністією.

Постановою Дніпровського районного суду м.Херсона від 03.04.2009 року у задоволенні клопотання ОСОБА_9 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Дніпровського районного суду м.Херсона від 13.07.2000 року по справі №1-249/00 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за ст.98 КК України (ред.1960р.) відмовлено за необґрунтованістю.

Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 19.05.2009 року апеляцію потерпілої ОСОБА_9 залишено без задоволення, а постанову Дніпровського районного суду м.Херсона від 03.04.2009 року про відмову у поновленні строку на подачу апеляції на постанову Дніпровського районного суду м.Херсона від 13.07.2000 року про закриття провадження по кримінальній справі по обвинуваченню ОСОБА_3 без змін.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно зі статтею 440-1 ЦК Української РСР моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діянням іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Необхідною умовою виникнення зобов`язання по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди, є заподіяння цієї шкоди. Під шкодою в праві прийнято розуміти всяке применшення блага, що охороняється правом. Благо, що охороняється правом, може бути майновим або особистим немайновим. Внаслідок цього і шкода, що заподіюється благам, що охороняються, може бути майновою і моральною (немайновою).

Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.

Стаття 440-1 ЦК Української РСР не містить будь-яких обмежень відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Отже, відповідно до статті 440-1 ЦК Української РСР фізична або юридична особа має право вимагати відшкодування моральної (немайнової) шкоди у разі порушення її прав неправомірними діями в будь-яких цивільних та інших правовідносинах. У вказаній статті міститься пряма вказівка на те, що моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянинові або організації діяннями іншої особи, і порушила їх законні права, відшкодовується особою, що заподіяла шкоду. Порушення законних прав, указаних в законі осіб, завжди є протиправним. Отже, неправомірна поведінка заподіювача моральної (немайнової) шкоди є необхідною умовою відповідальності, тому суд при розгляді справ цієї категорії зобов`язаний з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних або фізичних страждань, за яких обставин і якими діями (бездіяльністю) вони заподіянні. У статті 440-1 ЦК Української РСР виявляється дія принципу генерального делікту, закріпленого в статті 440 ЦК Української РСР, в силу якого заподіяння шкоди признається протиправним, якщо особа не була управоважена на її заподіяння.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень та у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

Відповідно до абзацу 2 п.10-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України.

Натомість Законами України Державній казначейській службі України щорічно виділяються кошти для відшкодування особам шкоди.

Згідно з Положенням, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 року №215, Державна казначейська служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Відповідно до пп.3 п.2 Положення до основних завдань Казначейства відноситься здійснення безспірного списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду.

Також, згідно зі ст.23 Закону України «Про міліцію» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1991 №59 ОСОБА_6 як співробітник міліції був застрахований в HACK «Оранта».

У зв`язку зі смертю інспектора ДПС молодшого сержанта міліції ОСОБА_6 його спадкоємцям нарахована і виплачена 13.10.2000 року в повному обсязі страхова сума по державному обов`язковому особистому страхуванню у розмірі 18270 грн.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом виплата проведена в рівних частинах кожному: його дружині ОСОБА_4 , дочці ОСОБА_2 та його батькам ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , що підтверджується листом Херсонської обласної дирекції HACK «Оранта» від 22.06.2005 року №8-14/866 та платіжним дорученням №239 від 16.10.2000 на суму 18 270 грн.

Крім того, 06.11.2000 року УМВС України в Херсонській області придбало для вдови загиблого двохкімнатну квартиру.

У 2000 році ОСОБА_9 та ОСОБА_10 (батьки загиблого) звернулися в суд з позовом до УМВС України в Херсонській області про відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що 14 січня 2000 року під час проведення учбових занять з особовим складом ДПС ДАІ м.Херсона внаслідок некомпетентності та безвідповідальності керівництва зазначеного УМВС України в Херсонській області загинув їх син - інспектор ДАІ ОСОБА_6 . Наведеними обставинами їм, заподіяно моральну шкоду, розмір якої вони визначили у 100 000 грн.

Справа розглядалася судами неодноразово. Останнім рішенням Суворовського районного суду м.Херсона від 26 вересня 2001 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 15 січня 2002 року, позовні вимоги ОСОБА_9 та ОСОБА_10 частково задоволені стягнуто з УМВС України в Херсонській області на користь ОСОБА_9 та ОСОБА_10 по 10 000 грн. кожному.

Під час розгляду справи суд касаційної інстанції в рішенні від 21.10.2002 року дійшов висновку, що зміст, коло суб`єктів і розмір відшкодування страхування в разі загибелі (смерті) працівника у зв`язку з особливістю об`єкта посягання на момент скоєння трагедії були врегульовані ст.23 Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990 №565-ХІІ (втратив чинність 07.11.2015), постановою Кабінету Міністрів України від 19 листопада 1992 року №627 «Про внесення змін до Положення про порядок і умови державного обов`язкового особистого страхування осіб рядового, начальницького та вільнонайманого складу органів і підрозділів внутрішніх справ республіки» (втратила чинність 12.05.2007), постановою Кабінету Міністрів України від 19 серпня 1992 року № 488 «Про Умови державного обов`язкового особистого страхування військовослужбовців і військовозобов`язаних, призваних на збори, і порядок виплати їм та членам їх сімей страхових сум» (втратила чинність 24.01.2014). Цими спеціальними нормами відшкодування моральної шкоди страхувальникам не передбачено.

Враховуючи, що покладення відповідальності з підстав, передбачених загальною нормою ст.440-1 ЦК України, суперечить зазначеним спеціальним правилам відшкодування шкоди страхувальникам, виходить за межі кола осіб, визначених законодавством, яким врегульовані правовідносини, що склалися між сторонами, і перевищує передбачений розмір відшкодування, Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України, керуючись статтями 334, 335, 340 ЦПК України, рішення Суворовського районного суду м.Херсона від 26 вересня 2001 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 15 січня 2002 року скасувала і в позові ОСОБА_9 та ОСОБА_11 про стягнення моральної шкоди відмовила.

До такого ж висновку Верховний Суд України дійшов при розгляді справи за позовом ОСОБА_4 (дружина померлого) до Управління МВС України в Херсонській області, третя особа - ОСОБА_3 , про відшкодування моральної шкоди (ухвала від 29.07.2003 у справі № 6-405кс03).

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало іконної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь і самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Вирішуючи спір, належним чином дослідивши та давши оцінку поданим сторонами доказам, врахувавши вище наведені норми матеріального права, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди з Міністерства внутрішніх справ України, Управління Міністерства Внутрішніх справ України в Херсонській області, Головного Управління Державної казначейської служби України в Херсонській області, Державної казначейської служби України, ОСОБА_3 необхідно відмовити, з тих підстав, що покладення відповідальності з підстав, передбачених загальною нормою ст.440-1 ЦК України, суперечить зазначеним спеціальним правилам відшкодування шкоди страхувальникам, виходить за межі кола осіб, визначених законодавством, яким врегульовані правовідносини, що склалися між сторонами, і перевищує передбачений розмір відшкодування.

Керуючись ст.ст.3, 56 Конституції України, ст.ст.4, 12, 13, 76, 81, 89, 141, 259, 263-265, 355 ЦПК України, ст.23 ЦК України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 , поданим від імені та в інтересах ОСОБА_2 , до Міністерства внутрішніх справ України, Управління Міністерства Внутрішніх справ України в Херсонській області, Головного Управління Державної казначейської служби України в Херсонській області, ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду Херсонської області в порядку ст. 355 ЦПК України.

У відповідності до п.п.15.5 ч.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Херсонський міський суд Херсонської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.І. Майдан

Повний текст рішення суду виготовлений 15.11.2019 року.

Суддя С.І. Майдан