Провадження № 2/161/95/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2019 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Черняка В.В.,

за участю секретаря судового засідання Новаковської В.В.,

позивача ОСОБА_1,

представників позивача ОСОБА_2,

представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_6 до Заборольської сільської ради, ОСОБА_7 про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування та визнання державного акту на право приватної власності на землю,

в с т а н о в и в :

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_6 звернулись в суд з позовом до Заборольської сільської ради, ОСОБА_7 про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування та визнання державного акту на право приватної власності на землю недійсним, обгрунтовуючи тим, що відповідачами були порушені їх права як землекористувачів та потенційних власників земельних ділянок, що знаходяться за адресою: с.Забороль, вул.. Приозерна (колишня Колгоспна), 6, Луцького району Волинської області, зокрема, акт погодження меж суміжними користувачами (землевласниками) від 17.12.2008 року, складений Заборольською сільською радою та ПФ «Ю-КОМ», ні вони, ні їх покійний батько не підписували. Натомісь, в даному акті напроти прізвища ОСОБА_6 стоїть підпис нібито їхнього батька, однак ОСОБА_8 помер ще в 2004 році.

З врахуванням зазначеного, просять визнати незаконним та скасувати рішення Заборольської сільської ради від 12.12.2008 року № 33/15 щодо передачі земельної ділянки пл.0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд у власність ОСОБА_7; визнати незаконним державний акт на право приватної власності на землю, виданий на підставі рішення Заборольської сільської ради від 12.12.2008 року № 33/15 на імя ОСОБА_7

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивачів ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали.

Відповідач ОСОБА_7 в письмовому відзиві та його представники в судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнають, вважають необґрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. Зокрема, вказують, що позивачі не є власниками земельної ділянки, на котрій розміщене належне їм домоволодіння. Водночас, він у визначений законом спосіб звернувся до органу місцевого самоврядування та дотримався необхідної процедури з метою набуття права власності на земельну ділянку і отримав державний акт на право приватної власності на землю, а тому є законним її власником. Підпис на акті погодження меж суміжними землекористувачами під прізвищем ОСОБА_8 стоїть позивача ОСОБА_6, котрий згідно погосподарського обліку (форма № 1) в господарстві за адресою: с.Забороль, вул.Приозерна, 6, значиться членом домогосподарства. Крім того, зазначає, що погодження меж є виключною допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необовязкових технічних помилок.

Разом з тим, відповідач ОСОБА_7 просить застосувати наслідки спливу позовної давності, посилаючись на те, що оскаржуване рішення датоване 12.12.2008 року, отже позивачі звернулись з позовом по спливу трьохрічного строку позовної давності.

Свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в судовому засіданні повідомили, що огорожа біля будинку ОСОБА_8 завжди була в таких межах, які є на даний час.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні підтвердила факт підписання акту погодження меж суміжними землекористувачами ОСОБА_6, оскільки на той момент була присутня за місцем його підписання.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. При цьому враховано наступне.

Статтею 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Статтею 12 ЗК України передбачено, що розпорядження землями територіальної громади віднесено до повноважень сільських, селищних, міських рад.

Частиною першою статті 26 ЗК України передбачено, що право власності на земельні ділянки посвідчуються державним актом.

Судом встановлено, що рішенням Заборольської сільської ради Луцького району від 12.12.2008 року № 33/15 гр. «Про передачу у власність земельних ділянок громадянам» ОСОБА_7 була передана у власність земельна ділянка площею 0,25 га в селі Забороль Луцького району для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

На підставі вказаного рішення за заявою ОСОБА_7 ПФ «Ю-КОМ» виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, в т.ч., акт погодження меж з суміжними землекористувачами від 17.12.2008 року (підписи суміжників: ОСОБА_6, Іванова; підпис сільського голови ОСОБА_12) та акт про перенесення в натуру меж земельної ділянки та передачу на зберігання межових знаків від 17.12.2008 року.

ОСОБА_7 видано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку.

Отже, ОСОБА_7 правомірно та у визначений законом спосіб оформив право власності на земельну ділянку, площею 0, 25 га по вул. Приозерна, 7 (колишня Колгоспна).

У відповідності до ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь - яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

За змістом ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

За приписами ст. 153 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Протоколом №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на вільне володіння майном. Основною метою ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції є запобігання свавільному захопленню власності, конфіскації, експропріації та іншим порушенням принципу безперешкодного користування своїм майном, до яких часто вдаються або схильні вдаватися на практиці уряди держав. Названа стаття проголошує: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Згідно практики Європейського суду з прав людини «втручання у право на мирне володіння майном є сумісним з вимогами ст. 1 Першого протоколу, коли воно законне і не свавільне (див. рішення у справі «Ятрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) [ВП], № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Зокрема, друге речення першого пункту дозволяє позбавлення майна лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів» /справа «ОСОБА_13 проти України»/.

Стаття 1 Протоколу № 1 дає висновок про те, що: власник володіє всією повнотою влади стосовно власного майна, може робити будь-які дії, які не заборонені законом і не порушують прав третіх осіб; право власності є абсолютним, отже, власнику протистоять будь-які треті особи (враховуючи державу), які в свою чергу повинні утримуватися від дій, що порушують права власника. Ця норма закріплює право власника на безперешкодне користування своїм майном. У такому контексті порушенням права власності особи буде вважатися і факт ненадання можливості користуватися своїм майном.

Позивачі в обґрунтування підстав для визнання незаконним та скасування рішення Заборольської сільської ради Луцького району від 12.12.2008 року № 33/15 та визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю, виданого на підставі вказаного рішення, посилаються на порушення вимог п. г) ч.1 ст.91 Земельного кодексу України, зокрема, порушення відповідачами їх права як землекористувачів та потенційних власників земельних ділянок, а також те, що акт погодження меж суміжними користувачами (землевласниками) від 17.12.2008 року, складений Заборольською сільською радою та ПФ «Ю-КОМ», ні вони, ні їх покійний батько не підписували.

Відповідно до п. г) ч.1 ст.91 Земельного кодексу України власники земельних ділянок зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

10.11.2016 року державним нотаріусом Луцької районної державної нотаріальної контори Волинської області ОСОБА_14 (а.с.15-16) позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_6 видано свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті гр. ОСОБА_8, який помер 01.02.2004 року, а саме, по Ѕ частці житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться в с.Забороль, вул.Приозерна (раніше вул. Колгоспна), буд. 6, Луцького району Волинської області.

Рішеннями Заборольської сільської ради від 22.08.2017 року № 3/34 та 3/35 (а.с.17-18) позивачам надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення у спільну часткову власність земельних ділянок площею 0, 25 га для будівництва та обслуговування вказаного житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Отже, на час прийняття спірного рішення Заборольською сільською радою позивачі не набули права власності на земельну ділянку, що знаходиться в с.Забороль, вул.Приозерна (раніше вул. Колгоспна), буд. 6, Луцького району Волинської області.

Згідно зі статтею 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних та картографічних матеріалів. Межі земельної ділянки в натурі закріплюються межовими знаками встановленого зразка. Межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам.

Інструкцією про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженою наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах від 04 травня 1999 року N 43 (далі - Інструкція), чинною на час виникнення спірних правовідносин, не передбачено відмови у видачі державного акта на землю за відсутності узгоджених меж.

Відповідно до пункту 2.3 Інструкції межі земельних ділянок, що передаються або надаються у власність чи у користування, відновлюються або переносяться в натуру (на місцевість) за наявними планово-картографічними матеріалами.

Згідно з пунктом 2.4 Інструкції перенесення в натуру (на місцевість) або відновлення всіх поворотних точок меж земельної ділянки здійснюється геодезичними методами з прив'язкою не менш двох характерних закріплених поворотних точок до пунктів державної геодезичної мережі та до твердих точок на місцевості. Здійснюється кадастрова зйомка земельної ділянки з наступним врахуванням координат поворотних точок меж (державній або умовній системі координат) і площі ділянки. За результатами виконаних робіт складається кадастровий план земельної ділянки.

Таким чином, межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) визначаються не відповідно до акта узгодження та визначення меж, а згідно з наявними планово-картографічними матеріалами та матеріалами кадастрової зйомки.

Доводи позивачів щодо не підписання акта узгодження меж земельної ділянки не заслуговують на увагу, оскільки дана обставина сама по собі не є підставою для визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування та державного акта на право власності на земельну ділянку.

Разом з тим, такі доводи спростовуються довідкою Зоборольської сільської ради № 1208/1.11.2 від 01.10.2018 року відповідно до якої станом на 2008 рік (дата підписання акту узгодження меж земельної ділянки) згідно погосподарського обліку (форма № 1) в господарстві за адресою: с.Забороль, вул.Приозерна, 6 (колишня Колгоспна, 6), зазначений член домогосподарства ОСОБА_6, а також показами свідка ОСОБА_11, яка підтвердила факт підписання акту погодження меж суміжними землекористувачами ОСОБА_6.

Беручи до уваги вищезазначене, суд приходить до висновку, що позивачами не надано належних і допустимих доказів на підтвердження порушення їх прав чи законних інтересів відповідачами та відсутність правових підстав для визнання незаконним та скасування рішення Заборольської сільської ради від 12.12.2008 року № 33/15 щодо передачі земельної ділянки пл.0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд у власність ОСОБА_7; визнання незаконним державного акту на право приватної власності на землю, виданого на підставі рішення Заборольської сільської ради від 12.12.2008 року № 33/15 на імя ОСОБА_7

Щодо застосування строків позовної давності.

Відмова у позові за пропуском строку позовної давності можлива тоді, коли порушене право підлягає захисту, але пропущено строк позовної давності і підстави для його поновлення відсутні.

Між тим, враховуючи безпідставність позовних вимог, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для застосування строку позовної давності.

Керуючись статтями 10, 12, 77, 78, 263, 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р I Ш И В:

В позові ОСОБА_1 та ОСОБА_6 до Заборольської сільської ради, ОСОБА_7 про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування та визнання державного акту на право приватної власності на землю відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11.03.2019 року.

Суддя Черняк В.В.