Справа № 315/1759/18
Номер провадження № 2/315/154/19
27 лютого 2019 рокуГуляйпільський районний суд Запорізької області
у складі головуючого: судді Яроша С.О.
при секретарі: Прістенській Н.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Гуляйполе Запорізької області позовну заяву Акціонерного Товариства Комерційний банк Приватбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
20.12.2018 року до суду звернулося Акціонерне Товариство Комерційний банк Приватбанк з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
03.01.2019 року ухвалою судді Гуляйпільського районного суду Запорізької області Яроша С.О. позовну заяву прийнято до провадження, відкрито провадження у справі і справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у відкрите судове засідання на 27.02.2019 року.
Відповідач відзив на позов не надав.
27.02.2019 року належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи судом, представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, не заперечував проти заочного розгляду справи .
Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи судом, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи без його участі не надав, відзив на позов суду не подав.
Суд, керуючись ст.280 ЦПК України, так як належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи судом, відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав, та проти заочного розгляду справи не заперечує представник позивача, розглядає справу заочним розглядом на підставі наявних у справі доказів.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу при розгляді даної справи не здійснювалось відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, так як розгляд справи здійснювався судом у відсутність всіх учасників справи.
Суд, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, об`єктивному, всебічному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, вважає встановленими наступні обставини:
21.10.2013 року між сторонами укладено договір про надання банківських послуг № б/н, який складається з анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку відповідача, Умов і правил надання банківських послуг у Приватбанку, що підтверджується копією анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку відповідача від 21.10.2013 року, витягом з Умов і правил надання банківських послуг у Приватбанку.
Даний договір є відповідно до ч.1 ст.304 ЦК України договором приєднання, так як відповідач, подавши 21.10.2013 року анкету-заяву позивачу про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку, приєднався до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку та тарифів обслуговування кредитних карток Універсальна, ознайомився з останніми формулярами і був згоден з умовами договору, що підтверджується його підписом в анкеті-заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 21.10.2013 року.
Договір укладено в письмовій формі відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України, відповідно до якої правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або декількох документах (в тому числі електронних) у листах, телеграмах, якими сторони обмінялися.
Відповідно до умов укладеного між сторонами договору відповідач, отримавши кредитну картку з кредитним лімітом, отримав доступ до карткового рахунку.
Відповідно до умов кредитування з використанням кредитки відповідач зобов`язався повернути зняті з кредитного рахунку кошти щомісячними платежами не пізніше 25 числа наступного за звітним в розмірі 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості, сплатити відсотки за базовою процентною ставкою 3,0 % на місяць, що підтверджується витягом з тарифів обслуговування кредитних карток Універсальна.
З 12.03.2016 року відсотки за користування кредитом були збільшені з 3,00 % на рік до 3,6 % на рік на суму залишку заборгованості, що підтверджується розрахунком заборгованості.
Відповідач повертав кошти несвоєчасно і не в повному обсязі, що підтверджується розрахунком заборгованості.
Суд, задовольняючи позов частково, керується наступним.
Правовідносини, які склалися між сторонами, є правовідносинами по договору надання банківських послуг, який містить ознаки кредитного договору, які регулюються параграфом 1 Позика та параграфом 2 Кредит Цивільного кодексу України та умовами договору про надання банківських послуг № б/н від 17.09.2013 року, укладеного між сторонами, який складається з анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку відповідача, Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку.
Відповідно ч.5 п.4 ст.12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації прав, передбачених цим Кодексом.
Суд, керуючись ч.5 п.4 ст.12 ЦПК України, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяв учасникам судового процесу в реалізації прав, передбачених цим Кодексом, а саме надав можливість відповідачу надати відзив на позов, а також надати суду всі наявні у учасників судового процесу докази.
Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд доходить висновку, що відповідач порушив зобов`язання щодо повернення кредиту та відсотків за його користування та неустойки у виді пені.
Висновок суду ґрунтується на наступному.
Відповідно до ч.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Відповідно до ч.2 п.1 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Судом встановлено, що відповідно до умов укладеного між сторонами договору про надання банківських послуг № б/н від 21.10.2013 року банк надав позичальнику кредит з лімітом у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 3,0% на місяць на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, а відповідач зобов`язався повернути зняті з кредитного рахунку кошти щомісячними платежами не пізніше 25 числа наступного за звітним в розмірі 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості, сплатити відсотки за базовою процентною ставкою 3,0 % на місяць.
З 12.03.2016 року відсотки за користування кредитом були збільшені з 3,00 % на рік до 3,6 % на рік на суму залишку заборгованості, що підтверджується розрахунком заборгованості.
Відповідач вносив кошти несвоєчасно і в неналежному розмірі, що підтверджується розрахунком заборгованості.
Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Судом встановлено, що відповідач, зобов`язаний згідно договору погашати заборгованість перед банком по наданому кредиту, нарахованим відсоткам, порушив зобов`язання по його поверненню частинами, відсотків за його користування, так як сплачував його несвоєчасно та не в повному розмірі, чим допустив неналежне виконання зобов`язання щодо повернення кредиту, відсотків за його користування та неустойки у виді пені.
Відповідно до ч.1 п.3, 4 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.
Відповідно ч.1 ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки.
Відповідно до ч.1 ст.624 ЦК України якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.
Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ч.2 п.8 ст.16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків або інші способи відшкодування майнової шкоди.
Судом встановлено, що до суду звернувся позивач як позикодавець за кредитним договором з позовом за захистом свого порушеного майнового права, передбаченого кредитним договором, шляхом відшкодування збитків в зв`язку з тим, що відповідач як позичальник неналежним чином виконав свій обов`язок щодо повернення позики, відсотків за її користування, неустойки у виді пені та штрафів.
Суд доходить висновку, що майнове право позивача, передбачене договором про надання банківських послуг: повернення позики, відсотків за її користування, неустойки у виді пені, порушене відповідачем внаслідок його неналежного виконання обов'язку, передбаченого договором, підлягає захисту судом способом відшкодування збитків у виді повернення кредиту, відсотків за його користування та неустойки у виді пені.
Суд, відмовляючи у задоволенні вимоги в частині стягнення штрафів, виходить з того, що позивач не надав суду належного доказу нарахування позивачем штрафів за конкретне порушення грошового зобов`язання, передбаченого договором, на окремий рахунок та пред`явлення позивачем вимоги до відповідача про сплату штрафу у визначений банком термін, як це передбачено п.2.1.1.7.6 Умов і Правил надання банківських послуг.
Крім того, наданий суду в якості доказу неналежного виконання зобов`язання щодо повернення коштів за кредитним договором: розрахунок заборгованості свідчить про те, що позивачем за кожне порушення грошового зобов`язання нараховувалась пеня відповідно до умов договору.
Відповідно до ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Зважаючи на те, що штраф і пеня відповідно до ч.1 ст.549 ЦК України є різновидом неустойки, а судом встановлено, що позивачем за кожне порушення грошового зобов`язання нараховувалась неустойка у виді пені відповідно до умов договору, то вимога про стягнення з відповідача неустойки у виді штрафу за теж саме порушення грошового зобов`язання суперечить вимозі, передбаченій ст.61 Конституції України, а тому є вимогою, що не ґрунтується на законі і в задоволенні останньої необхідно відмовити.
А тому в задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити.
Відповідно до ч.1 п.6 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 4-6, 10-13, 89, 141, 263-266, 268, 280-283 ЦПК України, ст.ст. 11, 15, 16, 22, 526, 546, 549, 550, 610-612, 625, 629, 1048-1055 ЦК України, договором про надання банківських послуг №б/н від 21.10.2013 року суд,
Позов Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Повний текст рішення буде складений 09.03.2019 року.
На заочне рішення може бути подана заява про його перегляд протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.
Суддя: ОСОБА_2