Справа № 137/964/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" листопада 2019 р.

Літинський районний суд Вінницької області в складі головуючого судді Желіховського В.М. секретаря судових засідань Голоти О.В. розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в смт. Літин цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Літинської селищної ради Літинського району Вінницької області про визнання права власності в порядку спадкування за законом,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_2 . Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 . Позивач звернувся до Літинської державної нотаріальної контори із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом на вказаний житловий будинок, однак йому було відмовлено, оскільки він не був зареєстрований та постійно не проживав разом з батьком і рекомендовано звернутися до суду за захистом свого права на спадщину. В зв`язку з викладеним просить визнати право власності на спадковий житловий будинок. Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився. Представник позивача адвокат Сільченко О.В. в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримує повністю і просить їх задовольнити. Про заочний розгляд справи не заперечує.

Представник відповідача Літинської селищної ради Літинського району Вінницької області в судове засідання не з`явився, надали суду листа про розгляд справи без їхньої участі. Проти задоволення позову не заперечують. Як зазначено у ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання. Дослідивши письмові заяви сторін та матеріали справи, суд вважає що позов слід задовольнити з огляду на наступне. Відповідно до рішення Літинського районного суду Вінницької області від 09.04.2019 р. (а.с.5) встановлено факт, що ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 був рідним батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Відповідно до свідоцтва про смерть (а.с.6) ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Із довідки Літинської селищної ради за №96 від 28.02.2016 р. (а.с.7) судом встановлено, що батько позивача ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на день смерті був зареєстрований та проживав за адресою АДРЕСА_1 та проживав разом з ним. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.9) ОСОБА_2 отримав у спадщину після смерті ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,1097 га в межах згідно з планом для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована в АДРЕСА_1 . Технічним паспортом (а.с. 10-12) зазначається технічна характеристика будинку розташованого по АДРЕСА_1 . Відповідно до Державного акту (а.с.14) ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,1097 га в межах згідно з планом для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована в АДРЕСА_1 . Листом Літинської державної нотаріальної контори за № 1127/02-17 від 16.07.2019 р. (а.с. 15) позивачу ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , по причині відсутності законних на це підстав. Відповідно до Витягу з рішення №857 від 16 вересня 2015 року (а.с.16) в АДРЕСА_1 перейменована на АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 3.2 розділу 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року №127, не належать до самочинного будівництва: (для одноквартирних (садибних), дачних та садових будинків:) індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року. Згідно ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об`єкти. ( Лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об`єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року"). Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. (Державної архітектурно-будівельної інспекція України, від 30.07.2012, № 40-19-5376 "Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів"). Згідно ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч. 1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Пунктом 23 Постанови пленуму Верховного суду України за №7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Дослідивши матеріали справи, врахувавши письмову позицію сторін, суд вважає, що в зв`язку з відсутністю необхідних документів для оформлення спадщини після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в нотаріальному порядку позивач ОСОБА_1 не може оформити спадщину, тому позов необхідно задовольнити та визнати за ним право власності на житловий будинок з по господарськими спорудами, який розташований за адресою АДРЕСА_1 , оскільки судом встановлено, що він є спадкоємцем за законом і має право на оформлення спадщини. На підставі ст.ст. 328, 392, 1218, 1225, 1261, 1268, 1297 ЦК України, керуючись ст.ст. 4, 12, 48, 76, 81, 200, 206, 247, 259, 263-268 ЦПК України, ст.ст. 120,125 ЗК України Постановою пленуму Верховного суду України за №7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити. Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 право власності на житловий будинок, загальною площею 34,1 кв.м., житловою площею 17,3 кв.м., ганок, погріб з шиєю «П», огорожу №1-3, фундамент «Ф», фундамент «Ф1», літню кухню «Б», веранду «В», баню «Г», які розташовані за адресою АДРЕСА_1 та належали ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку спадкування за законом. Апеляційну скаргу на рішення суду сторони можуть подати протягом 30 днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя : Желіховський В. М.