ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 686/9580/16-ц
Провадження № 22-ц/4820/162/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О.І. (суддя-доповідач), Пєнти І.В., Ярмолюка О.І.,

секретар судового засідання Гриньова А.М.,

з участю сторін і їх представників

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №686/9580/16-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 жовтня 2018 року (суддя Стефанишин С.Л.) у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про розподіл земельної ділянки.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в :

У квітні 2016 року ОСОБА_5, звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначала, що з 11 листопада 2006 року по березень 2013 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем.

Рішенням Стуфчинецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області від 14 грудня 2007 року №11 ОСОБА_4 передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,25 га на території села Стуфчинці Хмельницького району Хмельницької області з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. 22 вересня 2008 року відповідачеві виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1.

Під час шлюбу вони на цій земельній ділянці побудували житловий будинок.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області

від 20 грудня 2013 року за нею визнано право власності на Ѕ частину житлового будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1 та виділено в натурі 51,67% житлового будинку.

З урахуванням уточнених позовних вимог від 02 липня 2016 року позивач просила визнати за нею право власності на 51,67% земельної ділянки з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства площею 0,1292 га. Припинити право власності ОСОБА_4 на 51,67% зазначеної земельної ділянки.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 10 серпня 2016 року, в позові відмовлено.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 березня 2018 року рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 10 серпня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 жовтня 2018 року з урахуванням ухвали про виправлення описки від 24 січня 2019 року позов задоволено частково. Визнано за ОСОБА_5 право власності на частину земельної ділянки 51,67% з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства площею 0,1292 га, на якій розташована частина житлового будинку (51,67%) №19/1 по АДРЕСА_2 області площею 123,9 кв.м.

Припинено право власності ОСОБА_4 на частину земельної ділянки 51,67% з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства площею 0,1292 га, на якій знаходиться 51,67% житлового будинку №19/1 по АДРЕСА_2 області площею 123,9 кв.м, що належить ОСОБА_5 на праві власності відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №21994192 від 22 травня 2014 року.

В решті позовних вимог відмовлено.

ОСОБА_4, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові. Посилається на недоведеність обставин, які суд визнав встановленими, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права. Вважає, що Верховним Судом та судом першої інстанції не враховано цільове призначення земельної ділянки (для ведення особистого селянського господарства), на якій розташований будинок. У зв'язку з тим, що ним реалізовано право на приватизацію земельної ділянки з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, позивачу підлягає виділення тільки частина земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування житлового будинку.

У відзиві ОСОБА_5 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на законність та обґрунтованість судового рішення.

У засіданні апеляційного суду відповідач і його представник підтримали апеляційну скаргу. Позивач і її представник визнали апеляційну скаргу необґрунтованою у повному обсязі.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає

апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Cудом першої інстанції правильно встановлено, що з листопада 2006 року по березень 2013 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.

Рішенням Стуфчинецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області від 14 грудня 2007 року №11 ОСОБА_4 була передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,25 га на території села Стуфчинці Хмельницького району Хмельницької області з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. 22 вересня 2008 року відповідачеві виданий державний акт на право власності на цю земельну ділянку серії НОМЕР_1.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області

від 20 грудня 2013 року частково задоволено позов ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя і визнано за нею право власності на Ѕ частину житлового будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1 та виділено в натурі 51,67% житлового будинку.

Право власності на нерухоме майно позивач зареєструвала у встановленому законом порядку 22 травня 2014 року.

Наведене підтверджується матеріалами справи.

При задоволенні позову про визнання права власності на частину земельної ділянки суд виходив з того, що позивач як учасник спільної часткової власності на будинок набуває право на земельну ділянку пропорційно розміру її частки у спільній власності на вказаний будинок.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до роз'яснень, наданих у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року №7 з послідуючими змінами, земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.

Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України.

На підставі ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Частиною 1 ст. 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Згідно з ч. 4 ст. 120 ЗК України при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

Доводи ОСОБА_4, зазначені в апеляційній скарзі, що позивачу підлягає виділення тільки частина земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування житлового будинку не ґрунтуються на законі.

Безпідставним є посилання в апеляційній скарзі на те, що судом при вирішенні спору не враховано цільове призначення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Відповідно до наведених вище норм права до особи, яка набула право власності на житловий будинок, переходить право власності на земельну ділянку, на якій він розміщений, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника, пропорційно розміру частки у спільній власності на житловий будинок .

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції ухвалене відповідно до норм матеріального права із додержанням норм процесуального права і підстав для його скасування у межах доводів апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11 березня 2019 року.

Суддя-доповідач /підпис/ О.І. Талалай

Суддя /підпис/ І.В. Пєнта

Суддя /підпис/ О.І. Ярмолюк

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду О.І.Талалай