Справа № 538/1533/19
Провадження № 2/538/571/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2019 року Лохвицький районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Бондарь В.А.

за участю секретаря судового засідання Горілей Л.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лохвиця цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом , -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з даною позовною заявою, в обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що він є власником будинку АДРЕСА_1 . В даному будинку зареєстровані : ОСОБА_1 , дружина - ОСОБА_3 , син - ОСОБА_4 та колишня невістка - ОСОБА_2 .

Фактично в будинку проживає ОСОБА_1 та його дружина ОСОБА_3 .

Відповідач по справі - ОСОБА_2 за вказаною адресою не проживає з 2002 року.

Позивач має проблеми та незручності при оплаті комунальних платежів та отриманні субсидії, тому змушений звернуться до суду з даним позовом.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив задовольнити, пояснивши суду, що відповідач по справі зареєстрована в його будинку, але не проживає з 2002 року, оскільки разом з його сином спочатку винаймали житло, а коли два роки тому розлучилися, син проживає окремо з дітьми, а невіста виїхала проживати в с. Скоробагатьки, Лохвицького району. Добровільно виписатися з квартири відповідач відмовляється.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пояснивши суду, що дійсно не проживає у будинку, який належить позивачу по справі, оскільки разом з сином позивача ОСОБА_4 проживали в зйомному житлі. Так, в 2015 році проживали в АДРЕСА_2 , а з 2016 року відповідач переїхала в с. Скоробагатьки, Лохвицького району, Полтавьскої області, де проживає з матір"ю, братом, сестрою. Шлюб з ОСОБА_4 розірвано в 2017 році, діти залишилися проживати з колишнім чоловіком. Оскільки будинок в с. Скоробагатьки не переоформлений, відмовідач не має змоги там прописатися, а тому просить в позові відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши та давши оцінку доказам по справі, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

ОСОБА_1 є власником будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 15.06.1982 року (а.с .8-10).

Згідно довідки Лохвицької міської ради від 12.04.2019 року - в будинку АДРЕСА_1 зареєстровані : ОСОБА_1 , дружина - ОСОБА_3 , син - ОСОБА_4 , колишня невістка - ОСОБА_2 (а.с 11).

Відповідно до наданого Лохвицькою міською радою Полтавської області акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 16.04.2019 року, будинку АДРЕСА_1 , згідно якого ОСОБА_2 не проживає за вказаною адресою (а.с. 16).

Згідно рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 07.09.2017 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розірвано (а.с. 17).

Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до положень ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

На підставі ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

У пункті 39 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, ч. 1 ст. 405 ЦК). Таким законом не може бути ЖК УРСР. а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК України. Тому стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним застосовуються положення статті 405 ЦК України. Відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом, і у цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право користування цим приміщенням у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік.

Згідно зі ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються житловим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту.

Відповідач визнає, що вона не проживає з 2002 року у вищезазначеному будинку, але заперечує проти того, щоб її виписали за вказаною адресою, оскільки немає змоги приписатися за адресою проживання в с. Скоробагатьки, Лохвицького району.

Факт реєстрації відповідача у вищевказаному будинку має для позивача негативні наслідки, наявні незручності при оплаті комунальних платежів та отриманні субсидії, а також порушує його права як власника на свій розсуд володіти, користуватися і розпоряджатися належним майном.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснене на підставі рішення суду виключно про: позбавлення права власності на житлове приміщення; позбавлення права користування житловим приміщенням; визнання особи безвісно відсутньою; оголошення фізичної особи померлою.

Суд визнає, що позовні вимоги позивача є законними та обгрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 81, 141, 247, 263, 265, 354 ЦПК України, ст. ст. 321, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 150, 156 ЖК України, Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд -

вирішив:

Позовну заявуОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом - задовольнити в повному обсязі.

Визнати ОСОБА_2 , 1981 року народження, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, яке належить ОСОБА_1 і знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене на підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя Лохвицького

районного суду Полтавської області В.А. Бондарь