ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7486/19 Справа № 200/9956/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Єлісєєва Т. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.,

суддів Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк

на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2019 року

по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення пені за кредитним договором; за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк про визнання припиненими зобов`язання за договором поруки,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2016 року Акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк (далі АТ КБ Приватбанк, банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення пені за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 09.02.2007 року між банком та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № DNL0AE00006493, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 101 023,90 грн. для купівлі автомобіля б/к, а позичальник в свою чергу зобов`язався використати кредит за цільовим призначенням, сплатити банку за користування кредитом 1,34 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, або 3,16 % на місяць, розраховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом, та комісію, зі строком повернення кредиту до 09.02.2012 року.

З метою забезпечення зобов`язань за вказаним кредитним договором між банком та ОСОБА_2 був укладений договір поруки № DNL0AE00006493 від 09.02.2007 року.

У зв`язку з невиконанням зобов`язань за кредитним договором від 09.02.2007 року виникла заборгованість станом на 24.05.2016 року в розмірі 946 721,38 грн. 38 коп., у тому числі: заборгованість за кредитом 89 690,56 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом 207 982,84 грн.; заборгованість по комісії за користування кредитом 4 384,33 грн.; пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором 644 663,65 грн.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29.04.2015 року по справі № 200/5892/15-ц було стягнуто солідарно з позичальника та поручителя на користь банку заборгованість за вказаним кредитним договором в розмірі 713 381,78 грн., у тому числі: заборгованість за кредитом 89 690,56 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом 207 982,84 грн.; заборгованість по комісії за користування кредитом 4 384,33 грн.; пеню за несвоєчасне виконання умов договору 411 324,05 грн.

Ураховуючи викладене, уточнивши позовні вимог, позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів на свою користь пеню за кредитним договором № DNL0AE00006493 в розмірі 233 339,60 грн., яка складає різницю між нарахованою банком пенею та стягнутою пенею за рішенням суду (644 663,65 грн. 411 324,05 грн.).

У листопаді 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до АТ КБ ПриватБанк про визнання припиненими зобов`язання за договором поруки, в якому просила суд визнати припиненими її зобов`язання за договором поруки № DNL0AE00006493 від 09 лютого 2007 року, укладеним між нею та банком, обґрунтовуючи свою вимогу тим, що банк змінив зобов`язання за кредитним договором без згоди поручителя, у зв`язку з чим збільшився обсяг її відповідальності.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2019 року в задоволенні первісного позову відмовлено. Зустрічний позов задоволено.

Визнано припиненими зобов`язання ОСОБА_2 за договором поруки № DNL0AE00006493 від 09.02.2007 року.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі АТ КБ Приватбанк, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким первісні позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, а в задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають встановленим обставинам.

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи подано не було.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції установлено та це підтверджується матеріалами справи, що 09.02.2007 року між банком та позичальником ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № DNL0AE00006493, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 101 023,90 грн. для купівлі автомобіля б/к, а позичальник в свою чергу зобов`язався використати кредит за цільовим призначенням, сплатити банку за користування кредитом 1,34 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, або 3,16 % на місяць, розраховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом, та комісію, зі строком повернення кредиту до 09.02.2012 року. Повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом передбачено періодичними, щомісячними платежами період сплати з 21 по 28 число кожного місяця.

З метою забезпечення зобов`язань за вказаним кредитним договором між банком та поручителем ОСОБА_2 був укладений договір поруки № DNL0AE00006493 від 09.02.2007 року.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29.04.2015 року по справі № 200/5892/15-ц було стягнуто солідарно з позичальника та поручителя на користь банку заборгованість за вказаним кредитним договором станом на 26.12.2014 року в розмірі 713 381,78 грн., у тому числі: заборгованість за кредитом 89 690,56 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом 207 982,84 грн.; заборгованість по комісії за користування кредитом 4 384,33 грн.; пеню за несвоєчасне виконання умов договору 411 324,05 грн.

У заяві від 17.09.2018 року представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 просив застосувати до вимог банку річний строк позовної давності.

Відмовляючи в задоволенні первісних позовних вимог, суд першої інстанції виходив того, що позивачем пропущено строк позовної давності, про застосування якого було заявлено відповідачем до ухвалення рішення у справі.

Задовольняючи зустрічні позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з підстав їх обґрунтованості та доведеності.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Згідно з ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до ст. 627 ЦК України та ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суду позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Доводи АТ КБ ПриватБанк приведені в апеляційній скарзі про те, що строк позовної давності за вимогами банку переривався ухваленням рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29.04.2015 року по справі № 200/5892/15-ц, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки суперечить вимогам закону.

До вимог про стягнення пені відповідно до п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України застосовується спеціальна позовна давність в один рік.

У частинах 1, 5 ст. 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Статтею 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Отже, аналіз норм ст. 266, ч.2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Як установлено судом першої інстанції, так і судом апеляційної інстанції, кредитний договір № DNL0AE00006493 було укладено строком до 09.02.2012 року. Отже, перебіг позовної давності почався з цієї дати (дня, коли у кредитора виникло право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання). Строк, за який банк просить стягнути пеню, зазначено з 26.12.2014 року по 24.05.2016 року. З позовом банк звернувся до суду для стягнення пені за кредитним договором 02.06.2016 року. Тобто, пеню за кредитним договором розраховано за період понад одного року та заявлено банком шляхом пред`явлення позову з пропуском встановленого ст. 258 ЦК України спеціального строку позовної давності у один рік для вимог про стягнення неустойки.

Підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина перша статті 549 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. А пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини друга та третя цієї статті).

За змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі. Але відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Відтак, стягнути неустойку (зокрема і пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише у межах спеціальної позовної давності.

Оскільки право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося зі спливом строку кредитування, то вимога позивача про стягнення пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за кредитним договором поза межами строку його дії є необґрунтованою.

Вказані висновки суду першої інстанції узгоджуються з висновками Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 та від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Доводи апеляційної скарги про безпідставність припинення зобов`язання за договором поруки № DNL0AE00006493 від 09.02.2007 року, колегія суддів відхиляє як безпідставні.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Отже, порука це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим, із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов`язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Договором поруки не визначено строку, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що відповідальність поручителя припиняється лише після виконання боргових зобов`язань у повному обсязі.

З урахуванням положень статті 526 ЦК України та встановлених обставин про направлення позичальнику та поручителям вимоги про дострокове виконання зобов`язання, строк пред`явлення вимоги до поручителя про повернення коштів необхідно обчислювати з моменту настання строку виконання зобов`язання у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що оскільки строк виконання основного зобов`язання настав 09.02.2012 року, до суду із позовом до відповідачів банк звернувся у червні 2016 року, тобто з пропуском шестимісячного строку з дня настання строку виконання основного зобов`язання, порука згідно частини четвертої статті 559 ЦК України припинилася.

Отже, щодо позовної вимоги до відповідача ОСОБА_2 , як до поручителя, слід зазначити, що відповідно до ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом.

Зазначене узгоджується з п.24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року за № 5 Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин, згідно якого, відповідно до ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом 6 місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. (Така ж правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 19.10.2016 року у справі № 6-1265цс16).

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що з`ясувавши в достатньо повному об`ємі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі ст. 141 ЦПК України, з урахуванням того, що позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,375,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко