Справа № 333/2040/19
Провадження № 2/333/1435/19
07 листопада 2019 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:
судді Дмитрієвої М.М.,
за участю секретаря Здановської К.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м.Запоріжжя, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,-
Позивач ОСОБА_1 звернулася до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із позовною заявою до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.
В обґрунтування своїх вимог зазначила наступне.
З 12 грудня 2003 року вона перебуває з відповідачем ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, від якого сторони мають дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
За час перебування у шлюбі сторонами було придбана квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Внаслідок непорозуміння з відповідачем виникли постійні сварки, тому з метою захисту свого права власності позивач просить визнати за нею у порядку поділу майна подружжя право власності на 1/2 частину вказаної квартири, стягнути з відповідача на її користь судові витрати.
Ухвалою суду від 11 квітня 2019 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
18 липня 2019 року ухвалою суду підготовче провадження по справі булло закрито, справу призначено до судового розгляду.
У судове засідання позивач ОСОБА_1 , повідомлена своєчасно та належним чином, не з`явилася, до суду направила свого представника.
Представник позивача - адвокат Мельникова А.А., повідомлена своєчасно та належним чином, у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, вказала, що позовні вимоги підтримує, на фіксуванні судового процесу не наполягає, у разі неявки відповідача не заперечує проти винесення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_2 , повідомлений своєчасно та належним чином, у судові засідання на 30 вересня 2019 року та 07 листопада 2019 року, не прибув, причини його неявки суду не відомі.
Оскільки суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, враховуючи відсутність відзиву, що представник позивача не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд ухвалив на підставі ст. 280 ЦПК України розглянути справу заочно та згідно зі ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювати фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувальнуваного технічного засобу.
Встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд дійшов до наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.
У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.
Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.
Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст.ст. 81, 76 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими, електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
12 грудня 2003 року між позивачем ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстровано Відділом реєстрації актів громадянського стану Орджонікідзевського районного управління юстиції м. Запоріжжя шлюб, актовий запис № 479.
У свідоцтвах про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками вказані ОСОБА_2 та ОСОБА_1
15 червня 2018 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Нарохою О.В. посвідчено договір купівлі продажу, за яким ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 передали у власність ОСОБА_2 квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до п. 6 договору, цей договір укладається за заявою про згоду дружини покупця ОСОБА_1 , в якій вона свідчить, що вищенаведена квартира буде об`єктом права її з чоловіком спільної сумісної власності. Справжність підпису на заяві засвідчена приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Нарохою О.В.
Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Частиною 1 ст. 69, ч. 1 ст. 70 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Відповідно до п. 23 Постанови пленуму ВСУ від 21 грудня 2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
Судом встановлено, що квартира, на 1/2 частину якої позивач просить у порядку поділу майна подружжя визнати право власності, належить сторонам на праві спільної сумісної власності, будь - які підстави для відступлення судом від засад рівності часток відсутні, тому позовні вимоги про визнання за позивачем права власності на 1/2 частину квартири підлягають задоволенню.
У зв`язку із задоволенням позовної заяви відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати на сплату судового збору у сумі 3 381, 60 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 60, 69, 70 СК України, Постанови пленуму ВСУ від 21 грудня 2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст.ст. 4, 12, 13, 76, 81, 247, 280-284, 417 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, - задовольнити.
Визнати в порядку поділу майна подружжя за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , право приватної власності на 1/2 частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 381, 60 грн.
Рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити рішення в апеляційному порядку в Запорізький апеляційний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення суду залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення суду складено та підписано 18 листопада 2019 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя М.М. Дмитрієва