Справа № 635/1942/19
Провадження № 6/635/126/2019
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 року Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - Панас Н.Л.,

при секретарі - Крилєвській І.А.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Покотилівка Харківського району Харківської області подання приватного виконавця виконавчого округу Харківської області ОСОБА_1 про примусове проникнення до житла боржника, -

В С Т А Н О В И В :

12 березня 2019 року до Харківського районного суду Харківської області надійшло подання приватного виконавця виконавчого округу Харківської області ОСОБА_1 про примусове проникнення до житла боржника.

В обґрунтування подання приватний виконавець зазначив, що у нього на виконанні перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого документу виконавчого листа №640/15154/15-ц від 27.11.2018, виданого Київським районним судом м.Харкова про стягнення з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Златобанк» заборгованості за кредитним договором №247/12-KLMV від 28.11.2012, яка складається з: 441578447 грн. 09 коп., 28768908 грн. 00 коп. заборгованість за кредитом; 21670407 грн. 84 коп, 1798056 грн. 46 коп. заборгованість за процентами; 2405435 грн. 11 коп. заборгованість по пені; 5000 грн. - штраф за неналежне виконання зобовязань.

19 лютого 2019 року було відкрито виконавче провадження.

Постанова про відкриття виконавчого провадження була отримана представником боржника за довіреністю ОСОБА_3 під особистий підпис 28 лютого 2018 року.

Під час вчинення виконавчих дій було встановлено, що боржник ОСОБА_2 отримує офіційний дохід, але заборгованість за виконавчим документом самостійно не сплачує. За боржником зареєстровано право власності на таке нерухоме майно: квартира АДРЕСА_1, житловий будинок №14 по пров.Путилівському в м.Харкові, нежитлова будівля літ. «К-2», літ. «И-3», загальною площею 1073,6 кв.м за адресою: м.Харків, пров.Путилівський, 14, житловий будинок №10 по вул.Леніна в смт.Рогань Харківського району Харківської області.

Приватним виконавцем накладений арешт на грошові кошти боржника, що є на його розрахункових рахунках в банківській установі.

25 лютого 2019 року та 06 березня 2019 року боржник не допустив приватного виконавця для проведення виконавчих дій до житлового будинку №10 по вул.Леніна в смт.Рогань Харківського району Харківської області, про що було складено відповідні акти і що приватний виконавець розцінює як перешкоду для примусового виконання виконавчого провадження, що робить його неможливим.

Тому державний виконавець просить надати дозвіл на примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_2 житлового будинку за адресою: Харківська область, Харківський район, смт.Рогань, вул.Леніна, 10, в порядку ст.439 ЦПК України.

Приватний виконавець ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, в своєму поданні просив проводити судовий розгляд без його участі.

Відповідно до положень ч.2 ст.439 ЦПК України суд розглядає таке подання негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду, без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до такого висновку.

Згідно з ч.1 ст.439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження», встановлено зобовязання виконавця вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Харківської області ОСОБА_1 перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого документу виконавчого листа №640/15154/15-ц від 27.11.2018, виданого Київським районним судом м.Харкова про стягнення з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Златобанк заборгованості за кредитним договором № 247/12-KLMV від 28.11.2012, яка складається з: 441578447 грн. 09 коп., 28768908 грн. 00 коп. заборгованість за кредитом; 21670407 грн. 84 коп, 1798056 грн. 46 коп. заборгованість за процентами; 2405435 грн. 11 коп. заборгованість по пені; 5000 грн. - штраф за неналежне виконання зобовязань. 19 лютого 2019 року приватним виконавцем була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження, копія якої 28 лютого 2019 року була отримана представником боржника ОСОБА_2 ОСОБА_3, який діє на підставі довіреності.

З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №153499169 від 22 січня 2019 року, що міститься в матеріалах подання, вбачається, що на праві власності ОСОБА_2 належить житловий будинок, розташований за адресою: Харківська область, Харківський район, смт.Рогань, вул.Леніна, 10.

Відповідно до ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець при здійсненні виконавчого провадження має певні права, в тому числі, за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення.

Недоторканність житла є однією з конституційних гарантій громадян. Як зазначено у ст.30 Конституції України, не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обовязком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобовязань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року.

Зазначені міжнародні акти згідно з ч.1 ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст.12 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, п.1 ст.17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави у права людини з метою забезпечення загального блага.

Одним із судових рішень, що допускає проникнення до житла чи до іншого володіння особи, є ухвала суду про примусове проникнення до житла під час виконання судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб).

Відповідно до п.2 ст.29 Загальної декларації прав людини 1948 року при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

Відповідно до ст.18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, якою встановлено межі застосування обмежень прав, обмеження, дозволені згідно з цією Конвенцією щодо зазначених прав і свобод, не застосовуються для інших цілей ніж ті, для яких вони встановлені.

Примусове проникнення до житла чи іншого володіння особи боржника є крайньою мірою з усіх заходів, що можуть бути застосовані для примусового виконання рішення суду, у разі, якщо державним виконавцем були виконані усі інші можливі спроби виконати рішення суду у відповідності до норм діючого законодавства без примусового проникнення до житла чи іншого володіння особи. Подання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння особи можливе за умови відмови боржника від добровільного допуску державного виконавця.

Таким чином, рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи має бути вмотивованим і ґрунтуватися на доказах, які підтверджують перешкоджання боржника вільному доступу державного виконавця до цього житла чи іншого володіння особи та ухилення його від виконання судового рішення.

Проте, як встановлено у судовому засіданні, приватним виконавцем не вжито достатніх заходів для безперешкодного входження до житла боржника, для належного виклику боржника, які не потребують примусового проникнення до житла.

Як вбачається з матеріалів справи, приватний виконавець двічі здійснював вихід за адресою: Харківська область, Харківський район, смт.Рогань, вул.Леніна, 10 з метою перевірки майнового стану боржника, однак доступ приватному виконавцю до житлового будинку не було надано, про що було складено акти від 25 лютого 2019 року та 06 березня 2019 року.

Доказів факту присутності боржника у вказаному жилому приміщенні суду не надано, доказів отримання викликів до приватного виконавця боржником суду також не надано. Відтак твердження виконавця про те, що боржник навмисно не надає приватному виконавцю доступ до даного домоволодіння суд вважає необґрунтованим.

Разом із тим, додані до подання акти приватного виконавця від 25 лютого 2019 року та 06 березня 2019 року не містять зазначення часу здійснення виходу за адресою місця проживання боржника, що не виключає здійснення такого виходу в робочий час, і може бути причиною відсутності боржника у вказаному домоволодінні.

Приватним виконавцем не надано суду доказів повідомлення боржника з метою безперешкодного доступу до домоволодіння про дату, час та намір вчиняти виконавчі дії щодо опису майна боржника.

Окрім того, подання приватного виконавця не містить жодних даних про те, що боржник ОСОБА_2 дійсно мешкає у домоволодінні № 10, що розташовано за адресою: Харківська область, Харківський район, смт.Рогань, вул.Леніна, і що майно та кошти боржника ОСОБА_2 знаходяться у вказаному домоволодінні.

Отже, враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що подання є необґрунтованим, наявність достатніх правових підстав для примусового проникнення до житла є недоведеною, та з метою недопущення порушення гарантованих Конституцією прав щодо недоторканості житла власника домоволодінні та осіб, які в ньому проживають, вважає необхідним відмовити в його задоволенні.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.10,11-13, 258- 260, 263,439 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Харківської області ОСОБА_1 про примусове проникнення до житла боржника - відмовити.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за веб-адресою: hr.hr.court.gov.ua на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається протягом пятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали через Харківський районний суд Харківської області до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції якого перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується. Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому повного тексту ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 13 березня 2019 року.

Суддя Н.Л.Панас