Постанова

Іменем України

20 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 464/2409/16-ц

провадження № 61-23699св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М. (суддя-доповідач),

Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

представник позивача- ОСОБА_3,

відповідач - квартирно-експлуатаційний відділ м. Львова,

представники відповідача:Бойко Наталія Євгенівна, Бенцарук Роман Андрійович,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 22 вересня 2016 року у складі судді Радченко Е. А. та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 13 лютого

2017 рокуу складі колегії суддів: Ванівського О. М., Цяцяка Р. П., Шеремети Н. О.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2016 року ОСОБА_2звернувся до суду з позовом до квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова (далі - КЕВ м. Львова) про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, невиплаченої матеріальної допомоги і вихідної допомоги при звільненні та відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що з 17 вересня 2015 року він працював столяром 2-го розряду ремонтно-будівельної групи КЕВ м. Львова та наказом начальника КЕВ м. Львова від 17 лютого 2016 року № 28 на підставі статті 38 КЗпП України його звільнено. Розрахунок з ним проведено лише 23 лютого 2016 року, проте позивач вважав, що такий розрахунок проведено не в повному обсязі, зокрема відповідач при звільненні не провів нарахування та виплату всіх належних йому сум, а саме: йому не була нарахована та виплачена матеріальна допомога на оздоровлення, а також вихідна допомога при звільненні на підставі пункту 3 статті 38 КЗпП України у розмірі тримісячного середнього заробітку.

З урахуванням викладеного та уточнень позовних вимог ОСОБА_2 просив суд: стягнути на його користь середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати по день фактичного розрахунку; невиплачену матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі 2 420,25 грн; невиплачену вихідну допомогу в розмірі 7 260,75 грн, а також відшкодувати моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн.

Короткий зміст рішення судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 22 вересня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 13 лютого 2017 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із відсутності правових підстав для виплати позивачу заявлених сум, а тому й відсутні підстави для застосування відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У березні 2017 року ОСОБА_2 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 березня 2017 року відкрито провадження та витребувано матеріали цивільної справи з суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 04 червня 2018 року вказану цивільну справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, неналежним чином досліджено надані докази у їх сукупності.

Відзив відповідача на касаційну скаргу не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що наказом начальника КЕВ м. Львова від 17 вересня

2015 року № 153 ОСОБА_2 було прийнято на роботу з 17 вересня 2015 року на вакантну посаду столяра 2 розряду ремонтно-будівельної групи, з виконанням обов'язків сторожа (військове містечко Львівського гарнізону

№ 288) сторожової охорони КЕВ м. Львова, з посадовим окладом 1 223,00 грн на місяць без стажування.

Відповідно до наказу начальника КЕВ м. Львова від 17 лютого 2016 року № 28 ОСОБА_2 було звільнено з роботи 17 лютого 2016 року за власним бажанням на підставі статті 38 КЗпП України, а також зобов'язано виплатити компенсацію за 10 календарних днів невикористаної відпустки за період роботи з 17 вересня

2015 року по 17 лютого 2016 року (з розрахунку 24 календарних днів за повний робочий рік).

Також, судом установлено, що розрахунково-касове обслуговування відповідача здійснюється Управлінням Державної казначейської служби України на підставі договору від 05 січня 2015 року.

Відповідно до пункту 2.4.8 цього договору клієнт має право надавати органу казначейства платіжні, розрахункові та інші розпорядчі документи протягом одного операційного дня в межах операційного часу, визначеного органом казначейства з урахуванням регламенту роботи системи електронних платежів Національного Банку України.

В пункті 2.3 Порядку реєстрації та обліку бюджетних зобов'язань розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів в органах Державної казначейської служби України, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 02 березня 2012 року № 309, зазначено, що органи казначейства звіряють поданий розпорядником реєстр та підтвердні документи на предмет відповідності даних, включених до реєстру. Підтверджені документи, надані розпорядником бюджетних коштів, опрацьовуються органом казначейства за захищеними видатками, які не потребують проведення процедур закупівель, - протягом одного операційного дня.

Судом установлено, що 17 лютого 2016 року разом з видачею наказу про звільнення позивача було видано йому трудову книжку та бухгалтерією проведено розрахунок заробітної плати позивача та компенсації за невикористані дні відпустки.

18 лютого 2016 року всі необхідні документи передані до органів Казначейства.

19 лютого 2016 року на особистий рахунок позивача були зараховані належні позивачу при звільненні суми, зокрема, заробітна плата та компенсація за невикористані дні відпустки.

23 лютого 2016 року на особистий рахунок ОСОБА_2 були зараховані кошти щодо компенсації за час тимчасової непрацездатності.

Зазначеними коштами розпоряджається Фонд соціального страхування та строки надходження таких сум не залежать від волі відповідача.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.

Так, у разі звільнення працівнику виплачується: заробітна плата за фактично відпрацьований час у місяці звільнення та грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей (стаття 83 КЗпП України).

Відповідно до вимог статей 10, 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог статей 10, 60, 212 ЦПК України 2004 року, на підставі наявних у справі доказів правильно вважав установленим, що ОСОБА_2 виплачені всі належні при звільненні суми, а саме: заробітна плата та компенсація за невикористані дні відпустки, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Крім того, правильними є висновки судів і про те, що відсутні підстави для виплати позивачу вихідної допомоги, оскільки звільнення відбулось за власним бажанням, а не на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України, у заяві позивача так і у наказі про звільнення не зазначено, що звільнення відбувається у зв'язку із порушенням підприємством законодавства про працю, наказ є чинним, не скасований.

Вирішуючи справу в частині невиплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення, суди обґрунтовано вважали, що вимога задоволенню не підлягає, оскільки така допомога на оздоровлення виплачується при наданні щорічної відпустки, а працівникам, яким при звільненні виплачується компенсація за невикористану відпустку, виплата грошової допомоги не здійснюється.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржуване судове рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 22 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 13 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. І.Журавель

В. М.Коротун

В. П.Курило