КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 759/8019/19 Головуючий у суді І інстанції Коваль О.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Ігнатченко Н.В., Голуб С.А., Таргоній Д.О., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 19 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» Житлово-експлуатаційна дільниця № 2, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної залиттям квартири,

в с т а н о в и в:

У квітні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» Житлово-експлуатаційна дільниця № 2, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної залиттям квартири.

Під час розгляду справи, а саме в судовому засіданні 18 вересня 2019 року представник відповідача ОСОБА_6 . заявила письмові заяви і клопотання про залучення до участі у справі третьої особи, виклик свідків, призначення судової будівельно-технічної експертизи та витребування доказів, а також усне клопотання про поновлення процесуального строку для подання цих заяв і клопотань.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 19 вересня 2019 року у поновленні процесуальних строків для подання клопотання про витребування доказів та залучення третьої особи відмовлено. У задоволенні клопотання про витребування доказів та залучення третьої особи відмовлено.

Не погоджуючись з указаним судовим рішенням в частині відмови суду поновити процесуальний строк, відповідач, від імені та в інтересах якої діє представник - адвокат Левицький В.А., звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати, з мотивів невідповідності висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким поновити строк на подання заяв і клопотань у даній справі.

На обгрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції, вирішуючи заявлене клопотання, не врахував пояснення представника відповідача щодо поважності причин пропуску процесуального строку, поверхнево підійшов до вивчення матеріалів справи, а зміст постановленої ухвали суперечить вимогам цивільного процесуального законодавства. Зокрема, представник відповідача у встановлений судом строк направив відзив на позовну заяву та завчасно клопотання про відкладення судового засідання 25 червня 2019 року, втім лист було отримано судом уже після цього засідання з причин, що не залежали від волі представника, тому суд перейшов до розгляду справи по суті, відклавши судове засідання на 18 вересня 2019 року. При вирішенні заявлених клопотань (заяв), суд також не врахував той факт, що стороною відповідача вжито всіх належних заходів для завчасного повідомлення про свою неявку та її причину, а також зроблено безпідставний висновок про те, що заявлені клопотання про витребування доказів, якими є виклик свідків та призначення експертизи, подані із пропуском строку, встановленого законом, адже ці клопотання (заяви) за своєю природою є абсолютно різними процесуальними документами.

Відзиви на апеляційну скаргу інших учасників справи до суду не надходили.

За пунктом 10 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвала суду першої інстанції щодо відмови поновити або продовжити пропущений процесуальний строк.

Згідно із частиною другою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 - 40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною першою статті 7 ЦПК України встановлено, що розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Такий випадок передбачено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У зв`язку з наведеним та на підставі ухвали апеляційного суду від 11 листопада 2019 року розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити з таких підстав.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно зі статтею 129 Конституції України одними з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Отже, ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII в редакції, що була чинною на час розгляду справи судом першої інстанції).

Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд (пункти 41 і 60 Доповіді «Верховенство права», схваленої Венеційською Комісією на 86-му пленарному засіданні, м. Венеція, 25-26 березня 2011 року).

Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б. В. проти Нідерландів» («Dombo Beheer B. V. v. the Netherlands») від 27 жовтня 1993 року, заява № 14448/88, § 33).

Відмовляючи у поновленні процесуальних строків для подання відповідачем клопотань (заяв), суд першої інстанції виходив з того, що клопотання про витребування доказів, яким також є заява про виклик свідків і клопотання про призначення експертизи, а також заява про залучення третьої особи подані після проведення першого судового засідання у справі, а відповідач не надала доказів поважності причин пропущення встановленого процесуального строку.

Однак повністю із таким висновком суду погодитися не можна.

Судом встановлено, що у квітні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» Житлово-експлуатаційна дільниця № 2, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної залиттям квартири.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 10 травня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 25 червня 2019 року у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.

Копію даної ухвали відповідач отримала 14 червня 2019 року та у встановлений судом п`ятнадцятиденний термін, а саме 27 червня 2019 року представник відповідача Левицький В.А. направив на адресу суду першої інстанції відзив на позовну заяву.

В судове засідання 25 червня 2019 року, в якому розпочався розгляд справи по суті, відповідач та її представник не з'явилися, тому суд, з урахуванням заявлення представником позивача ОСОБА_5 клопотання про допит свідка, переніс розгляд справи на 18 вересня 2019 року.

26 червня 2019 року до суду надійшло клопотання представника відповідача, яке було відправлено останнім засобами поштового зв`язку 21 червня 2019 року, про відкладення судового засідання 25 червня 2019 року у зв`язку з відрядженням Левицького В.А. до Черкаської області для надання правової допомоги клієнту ТОВ «Лани Драбівщини».

В судовому засіданні 18 вересня 2019 року інший представник відповідача ОСОБА_6 заявила письмові заяви про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, і виклик свідків та клопотання призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи і витребування доказів, а також порушила усне клопотання про поновлення процесуального строку на подання цих заяв і клопотань.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 19 вересня 2019 року у поновленні процесуальних строків для подання клопотання про витребування доказів та залучення третьої особи відмовлено. У задоволенні клопотання про витребування доказів та залучення третьої особи відмовлено.

Відповідно до принципу пропорційності цивільного судочинства, встановленого статтею 11 ЦПК України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (стаття 12 ЦПК України).

Згідно із частиною першою статті 13 цього Кодексу суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасники справи зобов`язані, зокрема подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази (частина друга статі 43 ЦПК України).

За положеннями статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

У відповідності до частин першої - п`ятої, восьмої статті 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

У своїй ухвалі суд першої інстанції вказав на порушення стороною відповідача процесуальних строків на подання клопотання про витребування доказів у справі шляхом призначення експертизи та виклику свідків без поважних на те причин, тому застосував норми статті 84 ЦПК України.

Разом з тим, поза увагою суду залишилися положення статті 116 ЦПК України, якими встановлено, що суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Забезпечення доказів - це процесуальна дія суду, яка вчиняється за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо вони вважають, що подання потрібних доказів є неможливим або у них є складнощі в поданні цих доказів.

У частині другій статті 116 ЦПК України визначено, що способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.

Отже, одними зі способів забезпечення судом доказів є їх витребування, допит свідків або призначення експертизи.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції на вказане уваги не звернув, вирішуючи питання про поновлення процесуального строку для подання заяв і клопотань, не врахував, що заявлені представником відповідача питання за своєю правовою природою є одними із способів забезпечення доказів, а тому, безпідставно об`єднавши заяви і клопотання з окремим клопотанням про витребування доказів, неправильно відмовив у поновленні процесуального строку на підставі статті 84 ЦПК України.

Так, розділ 8 глави 5 ЦПК України встановлює загальні підстави та порядок, а також вимоги до заяви та розгляд самої заяви про забезпечення доказів у справі.

Натомість, нормами статей 84, 91, 103 ЦПК України визначено умови та строки, при дотриманні яких суд може задовольнити такі клопотання учасників справи.

Відповідно до частини першої статті 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Тобто, клопотання про витребування доказів відповідач може подати суду разом з поданням відзиву на позовну заяву, а у випадку пропуску цього строку з причин, що залежали від заявника, суд залишає таке клопотання без задоволення.

Згідно із частиною першою, третьою статті 91 ЦПК України виклик свідка здійснюється за заявою учасника справи.Заява про виклик свідка має бути подана до або під час підготовчого судового засідання, а якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, - до початку першого судового засідання у справі.

Окрім того, частиною першою статті 53 ЦПК України передбачено, що треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї зі сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (стаття 126 ЦПК України).

З наведеного слідує, що заяви про виклик (допит) свідка у справі та залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, можуть бути подані до суду виключно до початку першого судового засідання у випадку розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, а якщо заявником пропущений такий строк, то заяви підлягають залишенню без розгляду.

Згідно із частиною першою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Виходячи з системного аналізу норм процесуального закону, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали чи ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.

При цьому пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію (частина п`ята статті 127 ЦПК України).

Обгрунтовуючи пропуск строку на подання заяв і клопотань у справі, представник відповідача зазначив, що не мав можливості з`явитися у перше судове засідання 25 червня 2019 року з об`єктивних причин, а саме через зайнятість у наданні правової допомоги іншому клієнту, він завчасно направив засобами поштового зв`язку на адресу суду першої інстанції клопотання про відкладення судового засідання, яке було отримано судом уже після цього засідання з причин, що не залежали від його волі.

Між тим, наведені підстави неможливо вважати поважними та такими, що перешкоджали відповідачу та її представнику звернутися до суду з клопотаннями (заявами) у встановлений законом строк з об`єктивних причин, оскільки закон надає можливість відповідачу подати такі клопотання разом з відзивом на позовну заяву чи до початку першого судового засідання у справі, але аж ніяк обов`язково в цьому судовому засіданні з огляду на те, що у відповідності до частини другої статті 279 ЦПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається саме з відкриття першого судового засідання.

Як вбачається з матеріалів справи, у відзиві на позовну заяву, який подано у встановлений законом та судом строк, представник Левицький В.А. висловив заперечення проти позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про відшкодування шкоди, однак будь-яких клопотань у відзиві не заявлялося, як і не було повідомлено суд про об`єктивні причини, які перешкоджали стороні відповідача подати відповідні заяви і клопотання, чи взагалі про намір скористатися таким процесуальним правом.

Крім того, договір - доручення про надання правової допомоги між ОСОБА_1 та адвокатським бюро «Вадима Левицького» було укладено 29 травня 2019 року, а копію ухвали про відкриття провадження у справі відповідач отримала 14 червня 2019 року, тому у сторони відповідача було достатньо часу для сформування своєї позиції у справі та підготовки необхідних процесуальних документів для подання до початку першого судового засідання у справі.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року, в яких зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Дія 97» проти України від 21 жовтня 2010 року).

Посилання заявника на необізнаність порядку оскарження постанови державного виконавця не є обставиною, що унеможливлювала звернення із відповідною скаргою у встановленому порядку у визначений законом строк.

Окрім того, з часу, коли заявнику стало відомо про оскаржувану постанову виконавця, а саме 13.06.2017 року - коли вона звернулась до суду з адміністративним позовом на дії та постанову державного виконавця, минуло більше семи місяців, а тому вказаний строк не може вважатися розумним з огляду на вимоги ч. 2 ст. 121 ЦПК України, а його поновлення буде суперечити принципу диспозитивності судового процесу, закріпленого у ст. 13 ЦПК України.

Посилання заявника на необізнаність порядку оскарження постанови державного виконавця не є обставиною, що унеможливлювала звернення із відповідною скаргою у встановленому порядку у визначений законом строк.

Окрім того, з часу, коли заявнику стало відомо про оскаржувану постанову виконавця, а саме 13.06.2017 року - коли вона звернулась до суду з адміністративним позовом на дії та постанову державного виконавця, минуло більше семи місяців, а тому вказаний строк не може вважатися розумним з огляду на вимоги ч. 2 ст. 121 ЦПК України, а його поновлення буде суперечити принципу диспозитивності судового процесу, закріпленого у ст. 13 ЦПК України.

Посилання заявника на необізнаність порядку оскарження постанови державного виконавця не є обставиною, що унеможливлювала звернення із відповідною скаргою у встановленому порядку у визначений законом строк.

Окрім того, з часу, коли заявнику стало відомо про оскаржувану постанову виконавця, а саме 13.06.2017 року - коли вона звернулась до суду з адміністративним позовом на дії та постанову державного виконавця, минуло більше семи місяців, а тому вказаний строк не може вважатися розумним з огляду на вимоги ч. 2 ст. 121 ЦПК України, а його поновлення буде суперечити принципу диспозитивності судового процесу, закріпленого у ст. 13 ЦПК України.

Поновлення процесуального строку зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими може порушити принцип юридичної визначеності (рішення Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України»).

На підставі викладеного вище, оскільки відповідачем та її представником не наведено поважних причин, які не залежали від них та об`єктивно перешкоджали їм подати до суду першої інстанції у встановлений законом строк письмові заяви про залучення до участі у справі третьої особи і виклик свідків та клопотання про витребування доказів у справі, а пропущений процесуальний строк не може вважатися розумним та відповідати завданню цивільного судочинства, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для залишення без розгляду заяв ОСОБА_1 про залучення до участі у справі третьої особи і виклик свідків у відповідності до вимог статей 53, 91, 126 ЦПК України, а також для залишення без задоволення її клопотання про витребування доказів згідно норм статей 83, 84 ЦПК України.

Що стосується клопотання відповідача про призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи, то питання призначення експертизи судомврегульовані положенням статті 103 ЦПК України, яке знаходиться у розділі 8 глави 5 ЦПК України «Докази та доказування».

У зв'язку з цим, подання доказів (висновку експерта) або клопотання про забезпечення таких доказів (призначення експертизи) у разі неможливості самостійного замовлення експертизи, має відбуватися у строки, встановлені частиною третьою статті 83 ЦПК України, а саме разом з поданням відзиву на позовну заяву.

Якщо ж доказ (клопотання) не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи може про це письмово повідомити суд, який в свою чергу повинен вирішити питання про встановлення додаткового строку для подання вказаних доказів (клопотань).

Зважаючи на те, що клопотання про призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи було заявлено лише в судовому засіданні 18 вересня 2019 року і представник відповідача не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що заважало йому звернутися з даним клопотанням вчасно, тобто в п`ятнадцятиденний термін з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження разом з матеріалами позовної заяви, колегія вважає правильним залишити клопотання відповідача без розгляду.

Колегія суддів також враховує, що доступ до суду, у тому числі на подання нових доказів, як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

За правилом частин першої, четвертої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частина друга статті 376 ЦПК України).

За нормою пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За таких обставин оскаржувана ухваласуду першої інстанції про відмову у поновленні процесуальних строків для подачі заяв і клопотань не відповідає матеріалам справи та вимогам статей 260, 263 ЦПК України, вона постановлена з порушенням норм процесуального права, тому відповідно до вимог статті 376 ЦПК підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні клопотання представника відповідача щодо поновлення пропущеного процесуального строку з вищенаведених підстав.

Згідно положень статей 141, 382 ЦПК України питання розподілу судових витрат у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції не вирішується, оскільки спір по суті не розглядався.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 19 вересня 2019 року скасувати та постановити нове судове рішення наступного змісту.

У задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_6 про поновлення пропущеного строку для подання заяв і клопотань у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» Житлово-експлуатаційна дільниця № 2, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної залиттям квартири, відмовити.

Заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_6 про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, залишити без розгляду.

Заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_6 про виклик свідків у справі залишити без розгляду.

Клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_6 про призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи залишити без розгляду.

Клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_6 про витребування доказів у справі залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: Н.В. Ігнатченко

С.А. Голуб

Д.О. Таргоній