Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 березня 2019 року м. Запоріжжя

спр. № 336/7265/18

пр. № 2/336/864/19

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого судді Зарютіна П.В.,

при секретарі Чернишовій І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» (представник ОСОБА_2О.) про визнання угоди недійсною та визнання зобовязального правовідношення таким, що є припиненим, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищезгаданою позовною заявою, за якою, посилаючись на Закон України «Про захист прав споживачів» та на наявність з боку Відповідача ознак нечесної підприємницької діяльності, повязаною з відсутністю у Позивача реальної можливості ознайомитися з обовязковими для споживача умовами, просить суд визнати угоду (договір) про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, укладеної між сторонами 22.07.2016 року, недійсною в повному обсязі з поверненням сторін угоди у первісний стан - шляхом застосування реституції, а також визнати зобовязальне правовідношення, що виникло у Позивача на підставі вказаної угоди, таким, що є припиненим у повному обсязі на підставі виконання останнього.

27 листопада 2018 року ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито у справі загальне позовне провадження за вищевказаним позовом, визначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання, з викликом сторін.

11 лютого 2019 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя було закрито підготовче провадження та призначено вищевказану справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні Позивач на заявлених позовних вимогах наполіг у повному обсязі за викладеними вище підставами, конкретно визначеними ним письмово у позові, а представник Відповідача ОСОБА_2 заперечила на позов, посилаючись його безпідставність.

Всебічно зясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Так, 21.07.2016 року між Банком та Позивачем було укладено Договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, шляхом акцептування Клієнтом Публічної пропозиції Банку на комплексне банківське обслуговування фізичних осіб.

Пунктом 8 Договору ОСОБА_1 підтвердив, що був попередньо ознайомлений у письмовій формі з умовами надання кредиту, у тому числі вартістю кредиту, його особливостями, перевагами та недоліками, інформацією про сукупну вартість кредиту з урахуванням реальної процентної ставки…а також іншою інформацією, надання якої передбачено нормами ЗУ «Про захист прав споживачів» та нормативними документами НБУ, які йому розяснення, зрозумілі, та з якими він цілком згоден.

Згідно з частинами першою та другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або декількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Підписуючи договір сторони погодили його укладання саме в такій формі. Відповідач прийняв публічну пропозицію ПАТ ОСОБА_3, про що свідчить відповідна анкета-заява від 21.07.2016 року.

До того ж, при укладенні кредитного договору позивачеві була надана інформація про адреси та реквізити сторін, строк договору, права та обов'язки сторін, відсоткову ставку за користування кредитними коштами, комісійні витрати, відповідальність за прострочення виконання зобов'язань, реальну відсоткову ставку, та інші умови договору.

Підписуючи зазначену заяву позивач погодився з тим, що він ознайомлений належним чином з умовами кредитування.

Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Частина перша статті 628 ЦК України визначає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно положень ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частинами 1,2,5 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним.

Із підписаної позивачем анкети-заяви про акцепт публічної пропозиції на оформлення договору про комплексне банківське обслуговування, вбачається, що сторони погодили, що дана заява разом із умовами кредитування, що розміщені на сайті, йому зрозумілі та він з ними погоджується, і своїм підписом позивач висловив свою згоду на надання таких послуг (пункт 8 Договорувід 21.07.2016 року).

Позивачем протягом розгляду справи не спростовано вищевказані обставини. Окрім того, як вбачається з матеріалів справи, Позивач тривалий проміжок часу користувався коштами Банку, що свідчить про його згоду з умовами кредитування.

Згідно з ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Згідно ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною(сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Відповідно до 2.1., 2.2. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджених Постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 (в редакції станом на 17.01.2008 р.), банки зобов'язані перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, зазначивши таке: а) найменування та місцезнаходження банку - юридичної особи та його структурного підрозділу; б) умови кредитування, зокрема: можливу суму кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; мету, для якої кредит може бути використаний; форми та види його забезпечення; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі між зобов'язаннями споживача; тип процентної ставки (фіксована, плаваюча тощо); переваги та недоліки пропонованих схем кредитування; в) орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням: процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту (у тому числі на користь третіх осіб - страховиків, оцінювачів, реєстраторів, нотаріусів тощо); варіантів погашення кредиту, уключаючи кількість платежів, їх періодичність та обсяги; можливості та умов дострокового повернення кредиту; г) інші умови, передбачені законодавством. Інформація про платежі споживача, які зазначені в пункті 2.1 цієї глави, надається з обов'язковим зазначенням бази їх розрахунку (зазначається сума, на підставі якої робиться розрахунок, зокрема сума наданого кредиту, сума непогашеного кредиту, фіксована сума тощо).

Твердження позивача, що Банком за цим кредитним договором перед його укладенням не проінформовано його як Позичальника, про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, не підтверджено належними доказами та спростовуються діями Позивача та положеннями спірного кредитного договору, в якому зазначено, що Позивач своїм підписом в договору підтверджує, що Позичальник надав йому в письмовій формі всю інформацію про умови кредитування.

Щодо несправедливих умов кредитного договору суд зазначає наступне.

Відповідно п. 1, 4 Закону України «Про захист прав споживачів» ( в редакції станом 17.01.2008 р.) продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним.

За положеннями частини п'ятої статті 11, статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними (окремих положень, а не договору в цілому).

Відповідно до частини п'ятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; споживач зобов'язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.

На підставі сплати щомісячної комісії ОСОБА_3 з метою сприяння Позичальнику у виконанні ним своїх зобов'язань за цим Договором вчиняє дії на користь Позичальника по управлінню Кредитом, які полягають у наданні Позичальнику комплексу послуг по управлінню Кредитом, що направлені на запобігання виникнення випадків прострочення виконання зобов'язань Позичальника за цим Договором.

Також у відповідності до п.3.1 Постанови Правління НБУ №168 від 10.05.2007 року- Банки зобов'язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, зазначивши таке:

-значення процентної ставки та порядок обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами нормативно-правових актів Національного банку;

-перелік, розмір і базу розрахунку всі комісій (тарифів) банку, що пов'язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення тощо.

Отже, в даному випадку йде мова про надання позичальнику комплексу послуг, як то надання виписок та смс-повідомлень, послуг з розрахунку суми чергового платежу, виписок та інш., тобто тих дій, правомірність яких передбачена ст.47 ЗУ «Про банки і банківську діяльність», та п.3.1 Постанови Правління НБУ №168 від 10.05.2007 року «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», та які взагалі не пов'язаних з діями Банку за власне ведення справи Позичальника, зазначені в п.3.6 Постанови.

До того ж, підписуючи умови Договору, позичальник погодив, що за надання вищевказаних послуг сплачує Банку комісію, розмір та порядок оплати якої визначений в Додатку №4 до Договору.

Як вбачається з матеріалів справи, договір, що був укладений між Позивачем та Відповідачем, міститьумови сплати комісійної винагороди, вони чітко зазначені та погоджені, та в даному випадку йде мова про надання позичальнику комплексу послуг, правомірність яких передбачена ст.47 ЗУ «Про банки і банківську діяльність», та п.3.1 Постанови Правління НБУ №168 від 10.05.2007 року «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», та які ОСОБА_3 вчинює саме на користь Позичальника, а не на свою користь і які жодним чином не пов'язані з діями Банку за власне ведення справи Позичальника.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України у справі № 6-1341цс15 від 02.12.2015 року.

Позивачем не надано належних допустимих доказів, що під час укладення спірного договору було порушено порядок надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, розміру комісії, які передують укладенню договору.

Таким чином, належних, допустимих доказів на підтвердження здійснення Банком (Кредитодавцем) нечесної підприємницької діяльності під час укладення спірного кредитного договору позивачем суду не надано.

На сьогоднішній день зобовязання за Договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб боржником ОСОБА_4 залишається невиконаним

Відповідно до ст. 599 ЦК Українизобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 598 ЦК України установлено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

За приписами статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як зазначено Відповідачем у поясненнях на позов, заборгованість за договором станом на дату звернення до суду не погашена. Дана обставина підтверджується поданими Позивачем виписками по особистому рахунку.

Зважаючи на вищевикладене, позовні вимоги в частині визнання зобовязального правовідношення припиненим задоволенню не підлягають.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв'язку, установивши, що сторонами в момент укладення договору виконано вимоги Закону України «Про захист прав споживачів» щодо укладення кредитного договору в письмовій формі та зазначення у ньому передбачених законом обов'язкових умов і кредитний договір не суперечить нормам цивільного законодавства, відповідає вільному волевиявленню та внутрішній волі учасників правочину, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову з підстав, заявлених позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1-4, 5, 12, 13, 76-81 89, 133, 141, 258, 263-265 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_1) до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» (місце знаходження: вул. Десятинна, 4/6, м. Київ, ) про визнання угоди недійсною та визнання зобовязального правовідношення таким, що є припиненим.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається до суду апеляційної інстанції через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частину другій статті 358 ЦПК України.

Суддя П.В. Зарютін