Справа №337/1412/18
Провадження №2/337/62/2019

04 березня 2019 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя
у складі головуючого судді Кучерук І.Г.
за участю секретаря Бессарабової Т.М.
представника позивача ОСОБА_1
розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3,ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6 академії аграрних наук України, треті особи: Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Златосвіт», Районна адміністрація Запорізької міської ради по Хортицькому району, Запорізький науково дослідний центр з механізації тваринництва ОСОБА_6 наукового центру «Інститут механізації та електрифікації сільського господарства» про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,
Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 16.04.2018 року відкрито провадження по справі, та встановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, і призначено підготовче судове засідання.
До суду від відповідача ОСОБА_6 академії аграрних наук України, 17.05.2018 року, 21.05.2018 року надішли клопотання про обєднання справ в одне провадження.
07.09.2018 року до суду від відповідача ОСОБА_6 академії аграрних наук України надійшла заява про залучення третьої особи Запорізький науково дослідний центр з механізації тваринництва ОСОБА_6 наукового центру «Інститут механізації та електрифікації сільського господарства».
10.09.2018 року до суду від відповідача ОСОБА_6 академії аграрних наук України надійшов відзив на позов, в якому відповідач ОСОБА_6 академія аграрних наук України зазначила, що позов не визнає повністю і мотивує це тим, що позивачі вселилися в зазначену квартиру на підставі ордеру і користуються нею на умовах найму, що виключає застосування ст.344 ЦК України. НААНУ не є органом, який наділений повноваженнями щодо оформлення передачі житлового фонду в приватну власність. Позивачам було рекомендовано звернутись до органу приватизації за місцем знаходження майна. В позові зазначено, що районна адміністрація ЗМР по Хортицькому району відмовила позивачам в приватизації спірної квартири. Однак позивачі цю відмову в установленому порядку не оскаржили. Просить в позові відмовити.
10.10.2018 року представник позивача надала суду письмові додаткові пояснення, в яких зазначила, що згідно відповіді Фонду державного майна України в Єдиному реєстрі обєктів державної власності обліковується нерухоме майно житловий будинок №21-а по бул. Будівельників м. Запоріжжя, який належить ОСОБА_6 академії аграрних наук України. Остання є належним відповідачем у даній справі. До 2016 року будинок перебував на балансі ДЖЕП Інституту механізації тваринництва НААНУ. Разом з тим, договір найму житла між позивачами та Академією не укладався.
10.10.2018 року ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання про обєднання цивільних справ, та залучено до справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Запорізький науково дослідний центр з механізації тваринництва ОСОБА_6 наукового центру «Інститут механізації та електрифікації сільського господарства».
19.10.2018 року від Запорізького науково дослідного центру з механізації тваринництва ОСОБА_6 наукового центру «Інститут механізації та електрифікації сільського господарства» надійшла заява пояснення на позов, у яких вказано, що позивачі вселившись до будинку знали що вони вселяються до будинку який належить НААНУ, вони чітко знали про відсутність у них права власності на зазначене майно, тому що оселювалися вони лише для проживання. Просить у позові відмовити.
Ухвалою суду від 22.11.2018 року підготовче провадження закрито, справа призначена до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.
Представник третьої особи ОСББ «Златосвіт» ОСОБА_8 в судове засідання не прибула, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує, заперечень немає.
Представник третьої особи районної адміністрації ЗМР по Хортицькому району ОСОБА_9 в судове засідання не прибула, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, просить прийняти рішення на розсуд суду.
Представник третьої особи - Запорізького науково-дослідного центру з механізації тваринництва ОСОБА_6 наукового центру «Інститут механізації та електрифікації сільського господарства» надав заяву про розгляд справи за його відсутності, просить у позові відмовити.
Позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3,ОСОБА_4, ОСОБА_5 в судове засідання не зявились.
Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність зазначених осіб.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_1 позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених в позовній заяві та додаткових письмових поясненнях. Також пояснила, що було видано ордер на заселення до квартири, позивачі проживали відкрито, та заволоділи квартирою на підставі ордеру. Відповідач, при зверненні до нього, не заперечував проти визнання за ними права власності. Звертались до органів приватизації, та їм порадили звернутися до суду. Просить позов задовольнити.
Відповідач ОСОБА_6 академія аграрних наук України до суду не зявився, представник позивача наполягала на розгляді справі за відсутності представника відповідача з ухваленням заочного рішення.
Відповідно до ст. 280 ч.1 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У суду є підстави для ухвалення заочного рішення.
Суд, розглянувши надані документи та матеріали, вислухавши пояснення, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, встановив наступні факти та відповідні до них правовідносини.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).
Судом встановлено, що 20.11.1995 року виконкомом міської Ради народних депутатів м. Запоріжжя позивачу ОСОБА_3 та членам його сімї: дружині ОСОБА_2, доньці ОСОБА_4, сину ОСОБА_4 було видано ордер №2464 на право зайняття житлового приміщення - квартиру №133 будинку №21-а по бул.Будівельників м. Запоріжжя (а.с.15).
Між позивачем ОСОБА_3 та ПАТ «Запоріжжяобленерего», КП «Водоканал», укладені договори про надання житлово-комунальних послуг за адресою м. Запоріжжя бул. БудівельниківАДРЕСА_1 (а.с.17-18).
Між позивачем ОСОБА_2 та Концерном «Міські теплові мережі», укладений договір про надання послуг за адресою м. Запоріжжя бул. БудівельниківАДРЕСА_1 (а.с.16).
Житловий будинок №21-а по бул.Будівельників м. Запоріжжя належить державі в особі ОСОБА_6 академії аграрних наук України (а.с. 123).
Згідно з п. 88, 90, 93 розділу ІХ Статуту ОСОБА_6 академії аграрних наук України майновий комплекс НААН складається з усіх матеріальних та нематеріальних активів, які перебувають на балансі НААН і наукових та інших установ, підприємств та організацій, що перебувають у її віданні, закріплені державою за НААН в безстрокове користування або придбані за рахунок бюджетних коштів, чи набуті іншим шляхом, не забороненим законом. НААН забезпечує реалізацію прав держави як власника таких обєктів, ефективно їх використовує та розпоряджається у межах, визначених законодавством. Відчуження нерухомого майна наукових та інших установ, підприємств та організацій, що перебувають у віданні НААН, здійснюється в порядку, визначеному КМУ (а.с.122).
Згідно з постановою Президії Української академії аграрних наук від 28.01.2009 року, протокол №2, 145-квартирний житловий будинок №21-а по бул.Будівельників м. Запоріжжя безоплатно переданий з балансу Інституту механізації тваринництва УААН на баланс ДЖЕП Інституту механізації тваринництва УААН (а.с.80).
Згідно з наказом НААН України №325 від 24.11.2011 року Інститут механізації тваринництва НААН України припинено як юридичну особу шляхом її приєднання до ОСОБА_6 наукового центру «Інститут механізації та електрифікації сільського господарства» НААН України, останній є правонаступником усіх майнових та немайнових прав припиненої юридичної особи (а.с.81-82).
Згідно з наказом НААН України №115 від 21.10.2013 року шляхом виділення з ОСОБА_6 наукового центру «Інститут механізації та електрифікації сільського господарства» НААН України створено як відокремлену юридичну особу Запорізький науково-дослідний центр з механізації тваринництва ОСОБА_6 наукового центру «Інститут механізації та електрифікації сільського господарства», Державне житлово-експлуатаційне підприємство виведено з підпорядкування ННЦ «Інститут механізації та електрифікації сільського господарства» та підпорядковано Запорізькому науково-дослідному центру з механізації тваринництва ОСОБА_6 наукового центру «Інститут механізації та електрифікації сільського господарства» з передачею усіх майнових та немайнових прав, основних засобів та матеріальних цінностей, майна та зобовязань (а.с.83-84).
14.12.2011 року Запорізький окружний адміністративний суд прийняв постанову, якою припинив юридичну особу - Державне житлово-експлуатаційне підприємство Інституту механізації тваринництва УААН (а.с.124-125).
Запис про припинення юридичної особи внесено до Єдиного державного реєстру 26.09.2016 року(а.с.126-127).
Крім того, згідно листа НААН України №14-83 від 23.07.2018 року житловий будинок №21-а по бул.Будівельників м. Запоріжжя перебував на балансі Державного житлово-експлуатаційного підприємства Інституту механізації тваринництва УААН, НААН України не була балансоутримувачем цього будинку, тому договір найму житла із ОСОБА_3 Академія не укладала (а.с.128).
Листом №1-18/335 від 08.12.2017 року, ОСОБА_6 академія аграрних наук України, розглянувши звернення позивачів щодо приватизації квартири, розташованої в будинку №21-а по бул.Будівельників м. Запоріжжя, повідомила, що не є органом, який наділений повноваженнями щодо вирішення цього питання, рекомендувала керуватись положеннями ч.9 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (а.с.19).
Листом №Х-0028 від 19.01.2018 року районна адміністрація ЗМР по Хортицькому району, розглянувши звернення позивачів щодо приватизації спірної квартири, повідомила, що житловий будинок №21-а по бул.Будівельників м.Запоріжжя не знаходиться у повному господарському віданні або оперативному управлінні територіальної громади м. Запоріжжя, тому повноважень на здійснення приватизації квартири районна адміністрація згідно з вимогами ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» немає (а.с.21).
Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Так, згідно з ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ст. 316, 317 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ч.1,4 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.
Звертаючись до суду з цим позовом, позивачі просять визнати за ними право спільної часткової власності на квартиру за набувальною давністю в порядку ст.344 ЦК України, що відповідає положенням ст. 15, 16 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права.
Разом з тим, зясувавши повно, всебічно та обєктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозвязку, суд вважає, що підстав для задоволення такого позову немає.
Так, з аналізу положень ст.344 ЦК України, та розяснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що містяться в п.9-11 постанови №5 від 07.02.2014р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» випливає, що обовязковими підставами для визнання права власності за набувальною давністю, які обовязково слід встановити суду, є добросовісність, відкритість, безперервність володіння майном протягом встановленого законом строку набувальної давності.
Володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.
Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.
Таким чином, набувальна давність поширюється на випадки фактичного, без правової підстави володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного документа, наприклад, договору найму, оренди, зберігання тощо, виключає застосування положень ст. 344 ЦК України. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. Встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.
З наданих суду доказів вбачається, що житловий будинок №21-а по бул.Будівельників м.Запоріжжя є обєктом права власності держави в особі ОСОБА_6 академії аграрних наук України і фактично перебував на балансі підпорядкованих їй установ - Інституту механізації тваринництва УААН, ДЖЕП Інституту механізації тваринництва УААН, ДЖЕП ННЦ «Інститут механізації та електрифікації сільського господарства», ДЖЕП ЗНДЦ з механізації тваринництва ННЦ «Інститут механізації та електрифікації сільського господарства». На даний час у будинку створено ОСББ «Златосвіт».
При цьому, зміна балансоутримувача житлового будинку не свідчить про зміну форми власності та особи власника.
Виходячи з вказаного, ОСОБА_6 академія агарних наук України як власник спірного майна є належним відповідачем за заявленим позовом.
Суд також виходить з того, що позивачі, вселяючись у спірну квартиру, не могли не знати, що квартира належить до державної власності, оскільки вселення відбулось на підставі ордеру, виданого уповноваженою на розпорядження цим майном особою. Подальша зміна такої особи, як і балансоутримувача житлового будинку не є підставою для зміни власника будинку.
Отже, позивачі, вселяючись у спірну квартиру на підставі ордеру, знали, що квартира належить до державної власності і вони будуть користуватись чужим майном, власник майна їм був відомий, обставин, які б свідчили про те, що він відмовився від свого права власності, судом не встановлено, що виключає застосування ст.344 ЦК України, оскільки за її змістом за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно.
Крім того, суд враховує, що позивачі вселилися до спірної квартири на підставі ордеру, виданого відповідно до ст.58 ЖК УРСР особою, уповноваженою на той час розпоряджатись державною власністю, тобто на відповідній правовій підставі. Відповідно до ст.61 ЖК УРСР ордер є підставою для укладання договору найму житлового приміщення, який в свою чергу, посвідчує право користування особи наданим державним або комунальним житлом.
При ухваленні рішення суд не бере до уваги доводи представника позивача про те, що договір найму між ОСОБА_6 академією аграрних наук України як власником житла та позивачами не укладався, що свідчить про відсутність правових підстав володіння спірним майном.
В даному випадку суд виходить з того, що відповідно до ст.61 ЖК УРСР договір найму укладається між наймодавцем в особі житлово-експлуатаційної організації (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином.
Як зазначалось, з метою забезпечення належного утримання житлового фонду ОСОБА_6 академії аграрних наук та підпорядкованих їй установ було створене Державне житлово-експлуатаційне підприємство, на баланс якого і передано спірний житловий будинок. Відомостей про те, що письмовий договір найму житла між вказаним підприємством та позивачами не укладався, позивачі суду не надали і матеріали справи їх не містять.
При цьому, суд враховує, що на момент вселення позивачів в спірну квартиру особою, уповноваженою розпоряджатись державним майном, була Рада народних депутатів м. Запоріжжя. Договору найму житла, укладеного між ЖЕО, створеною Радою народних депутатів м. Запоріжжя, та позивачем ОСОБА_3, суду також не надано.
Разом з тим, суд вважає, що фактичні дії сторін свідчать про існування між ними правовідносин, які виплавають з договору найму житла, оскільки вселення позивачів в квартиру відбулось на підставі виданого уповноваженою особою власника ордеру, позивачі тривалий час користуються цим житлом, здійснюють оплату за отримані житлово-комунальні послуги, жодних претензій з боку власника до них з приводу проживання та користування квартирою до теперішнього часу не заявлялось, тобто вони користуються майном за волею та згодою власника.
Отже, суд вважає, що позивачі не довели обовязкової підстави набуття права власності за набувальною давністю як добросовісність. Сам по собі факт відкритого та безперервного користування ними спірною квартирою(проживання, технічне обслуговування, оплата житлово-комунальних послуг) не є достатньою підставою для виникнення у позивачів права власності за набувальною давністю.
В даному випадку суд вважає, що перебування спірного житла в державній власності надає позивачам право набути це житло у власність в порядку приватизації відповідно до ст.65-1 ЖК УРСР, ст.345 ЦК України, Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».
Як встановлено судом, позивачі звертались до ОСОБА_6 академії аграрних наук України та районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району з питання приватизації спірної квартири. Обидві установи фактично відмовили позивачам у здійсненні приватизації, пославшись на відсутність у них відповідних повноважень. Однак, позивачі відмову зазначених осіб у здійсненні приватизації в установленому законом порядку не оскаржили, законність таких дій жодними судовими рішеннями не встановлена. Питання про передачу спірного будинку з державної в комунальну власність з подальшою її приватизацією також не вирішувалось. Таким чином, право позивачів на приватизацію в установленому законом порядку не реалізовано.
На підставі викладеного, в задоволенні позову слід відмовити.
Керуючись ст. 11, 15, 16, 316, 317, 328, 344 ЦК України, ст. 2, 4, 5, 12, 13, 76-82, 89, 141, 229, 258, 263-265, 280, 354 ЦПК України, суд
В задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3,ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6 академії аграрних наук України, треті особи: Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Златосвіт», Районна адміністрація Запорізької міської ради по Хортицькому району, Запорізький науково дослідний центр з механізації тваринництва ОСОБА_6 наукового центру «Інститут механізації та електрифікації сільського господарства» про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю відмовити.
Рішення може бути оскаржене в Запорізький апеляційний суд протягом 30 днів.

Рішення може бути переглянуто Хортицьким районним судом м. Запоріжжя за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцятиднів.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя:

Повний текст рішення складений 14.03.2019 року.

Суддя: І.Г. Кучерук