Справа №199/5366/18
Провадження №2/200/1886/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2019 року суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Єлісєєва Т.Ю. розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дніпрометробуд», про стягнення суми, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з вказаним позовом. В позові посилається на те, що 01.10.2016 року між ним та відповідачем укладено трудову угоду №207, відповідно умов якої позивач зобовязався надавати послуги електрозварювальника 5 розряду УГКР з повним робочим днем під землею. Строк дії угоди з 01.10.2016 року по 31.10.2016 року, вартість робіт 4500 грн.

В подальшому між позивачем та відповідачем було укладено трудові угоди з терміном дії на листопад, грудень 2016 року з вартістю робіт 5125 грн. на місяць та на серпень 2017 року з вартістю робіт 4100 грн.

За зазначений період відповідач розрахувався з позивачем не в повному обсязі та заборгованість відповідача перед позивачем становить 15166,87 грн. Добровільно відповідач відмовляється виплатити зазначені кошти позивачеві у звязку з відсутністю коштів. Тому позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за трудовими угодами в загальному розмірі 15176,87 грн., інфляційні витрати в загальному розмірі 2655,19 грн., 3% річних за прострочення платежів за угодами в загальному розмірі 605,98 грн. та пеню за подвійною обліковою ставкою НБУ в загальному розмірі 6455,48 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 1000 грн.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23.08.2018 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного провадження.

Відповідачеві було запропоновано надати відзив на позов, але від нього відзиву на позов не надано. Заяв чи клопотань від нього до суду не надходило.

Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01.10.2016 року між ним та відповідачем укладено трудову угоду №207, відповідно умов якої позивач зобовязався надавати послуги електрозварювальника 5 розряду УГКР з повним робочим днем під землею. Строк дії угоди з 01.10.2016 року по 31.10.2016 року, вартість робіт 4500 грн.

В подальшому між позивачем та відповідачем було укладено трудові угоди з терміном дії на листопад, грудень 2016 року з вартістю робіт 5125 грн. на місяць та на серпень 2017 року з вартістю робіт 4100 грн.

Позивачем надано Акти приймання-здачі виконаних робіт та довідку відповідача від 10.04.2018 року № 55, з якої вбачається заборгованість відповідача перед позивачем становить 15 166,87 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 21 Кодексу законів про працю України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

У листі Міністерства соціальної політики України від 23.05.2017 року за № 10620/0/2-17/13 «Щодо використання праці фізичних осіб за договорами цивільно-правового характеру», зазначено: «Працівника приймають на роботу (посаду) для виконання певної роботи за конкретною кваліфікацією, професією, посадою з підпорядкуванням правилам внутрішнього трудового розпорядку. Прийняття на роботу здійснюється відповідно до штатного розпису підприємства, установи чи організації - працівника приймають на роботу (посаду), яка включена до штату роботодавця, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені законодавством про працю гарантії та компенсації.

В окремих випадках робота може виконуватися не за трудовим договором, а на іншій юридичній підставі. Зокрема, можливе виконання роботи за договорами цивільно-правового характеру.

Виконавець, на відміну від працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, самостійно організовує свою роботу (якщо іншого не передбачено цивільно-правовим договором) і виконує її на власний ризик. Питання використання матеріалів та інструментів, необхідних для надання послуг або виконання робіт, визначається умовами цивільно-правового договору. Законодавство про працю на такі відносини не поширюється».

Крім того, у листі Міністерства соціальної політики України від 06.09.2012 року за № 2602/1/ 18/12-зв зазначено, що при укладанні трудової угоди громадянин не подає заяву про прийняття його на роботу, роботодавець не видає наказ про зарахування його на певну посаду і не вноситься запис до трудової книжки.

Виходячи зі змісту норм статті626 Цивільного кодексу України, цивільно-правовим договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторонами трудового договору є працівник і роботодавець (власник або уповноважений ним орган), а цивільно-правового - замовник і виконавець.

Відповідно до ч.1 ст.837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.610 ЦК України Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно доч.1ст.611ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач не оспорює факт укладення між сторонами трудових угод, виконання позивачем робіт та розмір заборгованості, в зв1язку з чим суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за трудовими угодами є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних суд зазначає наступне.

Як передбачено ч.2ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто, за змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, враховуючи вищенаведені положення законодавства, а також зважаючи на те, що обставини щодо невиконання відповідачем своїх грошових зобов'язань перед позивачем знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд, з урахуванням положень ст. 13 ЦПК України щодо диспозитивності цивільного судочинства, вважає, що вимоги позивача про відшкодування йому відповідачем інфляційних збитків за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, передбачених ст. 625 ЦК України, є правомірними, а тому з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 2655,19 грн. - сума інфляційних втрат, а також три відсотки річних - у розмірі 605,98 грн.

Стосовно позовних вимог про стягнення пені суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ч.1 ст. 547 ЦК України Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Відповідно до ч.1 ст. 548 ЦК України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

З умов трудових угод вбачається, що сплата неустойки (штрафу, пені) як забезпечення виконання сторонами зобовязання не передбачена.

Не передбачена сплата неустойки також нормами параграфу 1 глави 61 Цивільного кодексу України, якими регламентовано особливості укладення та виконання договору підряду.

З огляду на зазначене, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Таким чином,позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, суд стягує судовий збір з відповідача на користь держави, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Також, позивач просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 1000 грн.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

Пунктом 5 частини 3 статті 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Згідно частини 1 статті 137 ЦПК України, витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 3 статті 137 ЦПК України визначено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі № 372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення.

Позивачем надано в підтвердження понесених витрат на правничу допомогу надано договір про надання правничої допомоги від 12.06.2018 р., розрахунок витрат, понесених ним на отримання правничої допомоги, платіжний документ про сплату витрат та акт виконаних робіт.

Оскільки відповідачем не заявлено вимог про зменшення розміру витрат на правничу допомогу в звязку з не співмірністю витрат, вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 12, 81, 133, 141, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дніпрометробуд», про стягнення суми - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дніпрометробуд» (, 49000, м. Дніпро, вул.Центральна, 12) на користь ОСОБА_1 (РОНКПП НОМЕР_1, 49000, АДРЕСА_1) заборгованості по трудовим договорам в сумі 15 166,87 грн, інфляційні суми 2655,19, 3% річних 605,98 грн, а всього 18 428,04 грн

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дніпрометробуд» (, 49000, м. Дніпро, вул.Центральна, 12) на користь держави судовий збір в сумі 768,04 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено сторонами шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду або через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Т.Ю. Єлісєєва