РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2019 року Рівненський міський суд Рівненської області

в особі головуючої судді - Панас О.В.

при секретарі судового засідання - Корнійчук А.В.

з участю:

позивачки - ОСОБА_1

представника відповідача - адвоката ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне у загальному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до Рівненського міського суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів.

Свої вимоги обгрунтовує тим, що 21 липня 2013 року зареєструвала шлюб з Відповідачем, ОСОБА_3, у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції, відповідний актовий запис №905 .

Від шлюбу у них є малолітня донька - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Спільне життя з Відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними та відмінність поглядів на життя. Вона не має наміру надалі вести із Відповідачем спільне господарство, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить її інтересам. Разом не проживають вже більше чотирьох місяців.

Таким чином, спільне проживання, як одна сім'я, та збереження шлюбу при таких обставинах, вважає не можливим.

Доньку, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, вважає необхідно залишити із матір'ю - ОСОБА_1.

Спору про поділ майна, що є їхньою спільною сумісною власністю на даний час немає. Крім того, на сьогодні Відповідач не цікавиться вихованням їхньої дитини. Ніякої допомоги із його сторони на утримання доньки вона не отримує. Вважає, що Відповідач має можливість сплачувати аліменти на їхню доньку, так як знаходиться у працездатному віці та може працювати, на утриманні інших осіб не має.

Просила розірвати шлюб між нею та ОСОБА_3, зареєстрований 21.07.2013 року відділом ДРАЦС РС Рівненського міського управління юстиції, актовий запис № 905. Малолітню дочку - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 залишити проживати з матірю ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 2000,00 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до повноліття дитини.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 підтримала позовну заяву у межах її доводів та просила задовольнити повністю. Підтвердила, що сім"я розпалася та збереження її є неможливим, не проживають разом з березня 2018 р. Чоловік офіційно не працює, але отримує доходи, оскільки працює не офіційно. Вона працює, має в середньому дохід у розмірі 3500 грн. на місяць.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, згідно поданого до суду відзиву позовні вимоги в частині розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини з матірю визнає, стосовно розміру аліментів, вважає, що позивачка необгрунтувала вимоги в цій частині, а саме стягнення їх в розмірі саме 2000, 00 грн. Зазначив, що ця сума перевищує прожитковий мінімуму для дитину відповідно віку. Крім того, він є безробітним, проте грошові кошти на дитину періодично перераховував добровільно , купував одяг. Вважає можливим до сплати ним розміру аліментів в сумі 800,00 грн. щомісячно.

Відповідачем до відзиву також долучено копії письмових документів, на які відповідач посилається як на докази та які були досліджені в судовому засіданні.

Представник відповідача ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково. Підтримала поданий до суду відповідачем відзив. Та не заперечила проти стягнення на утримання дитини аліменти в розмірі 1000,00 грн. на місяць.

Заслухавши пояснення позивачки, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення частково.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебувають у шлюбі, зареєстрованому 21.07.2013 року відділом ДРАЦС РС Рівненського міського управління юстиції, актовий запис № 905.

Від шлюбу сторони мають малолітню дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно актового запису про народження № 603, зареєстрованого Відділом ДРАЦС РС Рівненського міського управління юстиції.

Судом встановлено, що подружні стосунки припинені з березня 2018р. та не відновлювалися. Спільного господарства не ведуть, позивачка з малолітньою дочкою проживають окремо від відповідача . Виходячи з достовірно встановлених обставин, суд прийшов до висновку, що між сторонами відсутні почуття любові, поваги, взаєморозуміння. Примирення не можливе, оскільки взаємної волі сторін на спільне проживання немає.

За приписами ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права та обовязки.

За визначенням поняття шлюбу, наведеним у ч. 1 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Згідно вимог ст. 24 СК закріплено один із головних принципів шлюбу його добровільність. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Як слідує з положень ст. 51 Конституції України, добровільність шлюбу відноситься до основних прав і свобод людини і громадянина.

Відповідно до ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині розірвання шлюбу підлягають до задоволення, так як подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам подружжя, та неповнолітньої дитини, яка проживає з матірю. Шлюб розірвати та залишити дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 на проживанні з матір"ю ОСОБА_1, спір щодо місця проживання дитини відсутній.

Відповідно до вимог ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст. 191 СК України за рішенням суду аліменти на утримання дитини стягуються від дня предявлення позову.

Згідно з ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2018 року - 1492 гривні, з 1 липня - 1550 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень, а для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень.

Відповідно до ст.7 ЗУ "Про державний бюджет на 2019 рік" установлено у 2019 році прожитковий мінімум для дитини віком дo 6 років: з 01 січня 2019 пo 30 червня - 1626 грн., з 01 липня пo 30 листопада 1699 грн., з 01 грудня - 1779 грн., а для дітей віком від 6 до 18 років з 01 січня 2019 пo 30 червня - 2027 грн., з 01 липня пo 30 листопада 2118 грн., з 01 грудня - 2218 грн. Як визначено у статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з принципами Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року (Резолюція 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року) дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. При виданні з цією метою законів головним міркуванням має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. (Принцип 2). Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. (Принцип 4). Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Він повинен, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. (Принцин 6). Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Оцінюючи положення статті 180 СК України щодо обовязку батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття в контексті згаданого законодавства, суд визнає, що забезпечення дитини на рівні встановленого прожиткового мінімуму є спільним обовязком батьків, тобто матері та батька.

З довідки № 15 від 23.11.2018 р., виданої ТзОВ "Креденс Феніче" вбачається , що ОСОБА_1 працює на посаді менеджер із збуту та отримує заробітну плату в розмірі 3723,00 грн.

Як вбачається з долучених копій письмових документів, на які позивачка посилається як на докази та які були досліджені в судовому засіданні, ОСОБА_4 є часто хворіючою дитиною, якій рекомендовано зокрема відвідування басейну.

Оглянутими судом копіями долучених чеків підтверджується понесення позивачкою витрат на харчування дитини в ДНЗ, придбання ліків та вітамінів.

Судом не встановлено, а стороною позивача не надано суду достовірних доказів щодо щомісячного доходу відповідача на підтвердження його спроможності щодо сплати аліментів у визначеному позивачкою розмірі 2000,00 грн., щомісячно, та який відсоток ця сума становить від його доходу.

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що суд прийшов до висновку, що підлягають до стягнення з відповідача аліменти на утримання дитини за рішенням суду, у звязку з ухиленням відповідача від утримання дитини в добровільному порядку, стягнувши з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_6 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1000 (одна тисяча) грн. 00 коп. , що не порушує вимоги ст.182 СК та є не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з індексацією відповідно до закону, щомісячно, починаючи з 17.07.2018 р. до повноліття дитини. Рішення суду в частині стягнення аліментів на дитину у межах суми платежу за один місяць з 17.07.2018р. - по 17.08.2018 р. - допустити до негайного виконання.

Судові витрати - судовий збір підлягає до стягнення з відповідача за вимогу про стягнення аліментів в прибуток державного бюджету в сумі 704,80 грн. та на користь позивачки понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 704,80 грн. за вимогу про розірвання шлюбу. На підставі викладеного, ст.ст. ст.ст. 55, 110, 112, 115, 160,180, 182, 184, 191 СК України, керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 263-268, 273,354, 355, 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1, задовольнити частково.

Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, зареєстрований 21 липня 2013 року відділом ДРАЦС РС Рівненського міського управління юстиції, актовий запис № 905, розірвати.

Неповнолітню доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 залишити проживати з матірю ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_6 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1000 (одна тисяча) грн. 00 коп. з індексацією відповідно до закону, щомісячно, починаючи з 17.07.2018 р. до повноліття дитини.

Рішення суду в частині стягнення аліментів на дитину межах суми платежу за один місяць з 17.07.2018р. - по 17.08.2018 р. - допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по оплату судового збору в частині розірвання шлюбу в сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 судовий збір за вимогу в частині стягнення аліментів в сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. в прибуток державного бюджету.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1, проживає: зареєстрована: 35610, Рівненська обл., Дубенський р-н., с.Сатиїв, вул. Загребельна, 41, ідентифікаційний номер НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_3, проживає: 33000, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер - НОМЕР_2.

Повне рішення виготовлене - 05.03.2019 року.

Суддя: О.В.Панас