Ухвала

18 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 361/766/19

провадження № 61-20308ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Курило В. П. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 травня

2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 26 вересня

2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства Броварської міської ради Київської області «Броваритепловодоенергія» про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовними вимогами, в яких, не погоджуючись із формою рахунку на оплату комунальних послуг, які надаються КП «Броваритепловодоенергія» та з іншими діями відповідача щодо обрахунку, тарифів та розподілу наданих послуг, просив: визнати незаконною форму рахунку на оплату послуг теплопостачання - опалення та постачання гарячої води як таку, що формує викривлення результатів проплати двох різних послуг; зобов`язати КП «Броваритепловодоенергія» розробити та впровадити форму рахунку, де сплата за послуги відображала превалювання суті над формою; визнати протиправним алгоритм розрахунку за опалення. Зобов`язати КП «Броваритепловодоенергія» вартість послуг формувати як тариф (грн./м. кв.), як ціна (грн./м. кв.) до опалюваної площі; визнати розрахунок розміру знижки (пільги) за опалення за грудень місяць 2018 року протизаконним, як обтяжливим у розмірі

263,55 грн; зобов`язати виконати розрахунок вартості послуги опалення за грудень місяць 2018 року та зменшити суму до оплати на 263,55 грн; визнати протиправним розрахунок вартості послуги постачання гарячої води за листопад місяць в об`ємі 5 м. куб. як надмірний, що привів до надмірної вартості у сумі 134,78 грн; зобов`язати КП «Броваритепловодоенергія» виконати розрахунок (перерахунок) вартості послуги постачання гарячої води за листопад 2018 року, врахувати «надмірний» об`єм 1,8 м. куб. та її «надмірну» вартість до сплати 134,78 грн; визнати відмову надавача послуг розподіляти об`єм води як холодної так і гарячої серед мешканців квартири відповідно Правил пункту 22 постанови КМУ від 21 липня 2005 року № 630 протизаконною; зобов`язати КП «Броваритепловодоенергія» відповідно до Правил розподіляти воду між мешканцями квартири на засадах пропорційності (пропорційного розподілу), даючи кожному мешканцю окрему частку як в об`ємі (м. куб.) так і вартості (грн.) такого об`єму; визнати формування послуги відведення як причинно-наслідкового зв`язку водопостачання, як збалансована система подача-водовідведення в окремі вартісні моделі, окремого обліку як недоцільне, як не корисне; зобов`язати КП «Броваритепловодоенергія» відійти від обліку послуги водовідведення, а її вартість додати до холодної води, окремо до гарячої; визнати послугу «технічне обслуговування ВБС» як складова (вид, елемент) утримання будинку, споруд та прибудинкової території, яка у такому визначенні є непрозорою; зобов`язати КП «Броваритепловодоенергія» подати найменування у відповідності до класифікаційної структури за функціональним визначенням, а саме: утримання будинку в частині технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем гарячого, холодного водопостачання, водовідведення, теплопостачання, зливової каналізації.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області

від 16 травня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку.

Постановою Київського апеляційного суду від 26 вересня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 травня 2019 року залишено без змін.

13 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 травня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 26 вересня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 .

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, які не підлягають касаційному оскарженню.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом спору у справі № 361/766/19 є незгода ОСОБА_1 із формою рахунку на оплату комунальних послуг, які надаються

КП «Броваритепловодоенергія» та з іншими діями

КП «Броваритепловодоенергія» щодо обрахунку, тарифів та розподілу наданих послуг.

Отже, справа № 361/766/19 не є справою з ціною позову, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Справа № 361/766/19 є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK

v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Правове регулювання та застосування норм матеріального права у відносинах, які склалися між учасниками даного спору не представляють складності. Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки наявних у справі доказів, що не входить до компетенції суду касаційної інстанції (частина перша статті 400 ЦПК України). Таким чином, за встановленими фактичними обставинами справи та правовідносинами, правовим регулюванням спору, справа не представляє значної складності, а також не належить до виключень із категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, а також значення справи для сторін і суспільства, тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою в силу своїх властивостей.

Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої

статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки Слінко І. В. подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, які не підлягають касаційному оскарженню, випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не встановлено, то у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 травня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 26 вересня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства Броварської міської ради Київської області «Броваритепловодоенергія» про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. П. Курило