Суддя Попова В. О.
Справа № 644/2718/18
Провадження № 2/644/746/19
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 березня 2019 року м. Харків

Орджонікідзевський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Попової В.О.,

за участю:

секретаря - Дашкової К.С.,

позивача - ОСОБА_1
представника позивача - ОСОБА_2
відповідачів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
представників відповідачів - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7
третьої особи - ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 в особі представника позивача - адвоката Кузьменка Олександра Сергійовича до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Прядко Олеся Сергіївна, ОСОБА_8 ,
про визнання договору купівлі-продажу квартири удаваним, -
в с т а н о в и в :
Позивач ОСОБА_1 в особі представника позивача - адвоката Кузьменка О.С. звернулась з позовом до суду, в якому просить визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 02.04.2014 між ОСОБА_9 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Прядко О.С. та зареєстрований в реєстрі за №692, удаваним з моменту його укладення, визнавши її власником вищевказаної квартири. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вона разом з донькою ОСОБА_10 та чоловіком ОСОБА_8 у травні 2006 року вселились у спірну квартиру, яка на підставі службового ордеру була отримана ОСОБА_8 в якості службового житла та почали проживати в ній. Проте, після того як право власності на спірну квартиру було набуто ОСОБА_9 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Орджонікідзевською районною в м. Харкові радою, ОСОБА_9 запропонував подружжю ОСОБА_11 викупити у нього зазначену квартиру. Після чого,у зв`язку з погіршенням сімейних відносин з чоловіком ОСОБА_1 вирішила оформити догорів купівлі- продажу вищевказаної квартири на свою подругу - ОСОБА_3 .Узгодивши з ОСОБА_9 всі суттєві умови купівлі квартири , 01.04.2014 року ОСОБА_1 перерахувала за домовленістю з ОСОБА_3 на рахунок останньої в ПАТ «Приватбанк» свої особисті кошти для придбання квартири. 02.04.2014 між ОСОБА_9 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу зазначеної квартири. Розрахунок за об`єкт нерухомого майна відбувся покупцем одразу після підписання цього договору шляхом безготівкового перерахунку грошових коштів з поточного рахунку ОСОБА_3 на рахунок ОСОБА_9 . За домовленістю з ОСОБА_3 переоформлення квартири на ОСОБА_1 вирішено було здійснити згодом для оптимізації податку від продажу квартири. Проте, з квітня 2017 року ОСОБА_1 неодноразово зверталась до ОСОБА_3 з питання щодо переоформлення квартири. Причиною неможливості переоформити квартиру на ОСОБА_1 стало ненадання згоди чоловіком ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , який у відповідності до пункту 10 договору купівлі-продажу квартири надав згоду ОСОБА_3 на купівлю квартири, й відповідно нотаріус вимагає наявність його згоди при переоформленні квартири на ОСОБА_1 . Крім того, квартира АДРЕСА_1 є предметом спору по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, яка розглядається Червонозаводським районним судом м. Харкова. У зв`язку з викладеними обставинами позивач вимушена звернутись до суду з вказаним позовом.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, мотивуючи свої доводи аналогічно викладеному в позові. Пояснила, що в жовтні 2005 р. її чоловіку ОСОБА_8 як військовослужбовцю Державної прикордонної служби України був виданий службовий ордер на право зайняття квартири АДРЕСА_1 . В спірну квартиру їх родина вселилася на підставі зазначеного службового ордеру у травні 2006 року. У зв`язку з обставинами , зазначеними в позові, завдяки власним заощадженням, які зберігались на депозитному рахунку у ПАТ «ПриватБанк», вона сплатила кошти за купівлю квартири за вищевказаною адресою через свою подругу ОСОБА_3 . Однак фактично покупцем спірної квартири є вона, дана квартира придбана за її кошти. Наполягала на тому, що спірну квартиру придбала для потреб своєї родини. Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до квартири АДРЕСА_1 не мають ніякого відношення, ніколи не вселялися в зазначену квартиру та в ній не проживали. Оскільки зазначена квартира була придбана нею за власні кошти , ОСОБА_3 діяла в її інтересах та за дорученням, тому з підстав ст. 235 ЦК України просила позов задовольнити.
Представник позивача - адвокат Кузьменко О.С. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити позов з викладених в ньому підстав.
Відповідач ОСОБА_4 позовні вимоги не визнав, пояснивши, що квартира АДРЕСА_1 придбана на спільні з на той час дружиною ОСОБА_3 кошти, тому квартира є спільної власністю подружжя і позов ОСОБА_1 розцінює як спробу ОСОБА_3 уникнути поділу майна, оскільки квартира АДРЕСА_1 є предметом спору по справі за його позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, яка розглядається Червонозаводським районним судом м. Харкова. Не оспорював, що ні він, ні його колишня дружина ОСОБА_3 ніколи не мешкали, та не були зареєстровані в квартири АДРЕСА_1 .
Представник відповідача ОСОБА_4 - адвокат Сергєєв А.В. позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених у відзові на позов; в своїх поясненнях зазначив, що ОСОБА_4 не відомі підстави, з яких ОСОБА_1 знаходиться у квартирі , яка є предметом спору. В судовому засіданні 06.03.2019 року повідомив, що не посилається як на підставу своїх заперечень проти позову на внесення відомостей до ЄРДР за заявою ОСОБА_4 за ст.190 ч.4 та ст.364 ч.1 КК України, оскільки постановою слідчого провадження закрито та в установленому законом порядку заявником не оскаржувалось.
Відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_5 позовні вимоги визнали в повному обсязі, не оспорювали викладені в позові обставини.

Представник відповідача ОСОБА_9 - ОСОБА_7 вирішення позову залишив на розсуд суду, пояснивши, що всі суттєві умови договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 з ОСОБА_9 щодо придбання квартири погоджувала ОСОБА_1 . Проте, що саме на ОСОБА_3 буде оформлюватись квартира ОСОБА_9 дізнався 02.04.2014 року , тобто у день укладення договору.

Допитаний в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_8 пояснив, що 07.10.2005 р. йому як військовослужбовцю Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України виконавчим комітетом Ленінської районної ради м. Харкова був виданий службовий ордер № 02070 на сім`ю у складі 3 чоловік на право зайняття 2-х кімнатної квартири АДРЕСА_1 , на підставі якого він з дружиною ОСОБА_1 та донькою ОСОБА_10 вселився у вказану кватиру. Згідно із свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданого Орджонікідзевською районною в місті Харкові радою , власником спірної квартири 13.07.2010 р. став ОСОБА_9 . Стверджував, що договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 02.04.2014 року укладався при обставинах, зазначених в позові. Пояснив , що тривалий час вони з дружиною товаришували з подружжям ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які є хрещеними батьками його доньки. Відносини погіршились після розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , у зв`язку з чим спірна квартира стала предметом спору по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Прядко О.С. в судове засідання не з`явилася, про дату, час, місце судового розгляду повідомлялась належним чином.
Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у судовому розгляді, дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності , приходить до наступного.
Предметом спору у справі є вимоги позивача ОСОБА_1 про визнання спірного договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 02.04.2014 року недійсним з підстав його удаваності.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно з частинами першою, третьою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою і шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Відповідно до приписів ст.235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.
Тобто за удаваним правочином обидві сторони свідомо, з певною метою, документально оформлюють один правочин, але насправді між ними встановлюються інші правовідносини.
Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. А тому такий правочин може бути визнаний судом недійсним лише у тому разі, коли буде встановлено, що правочин, який сторони насправді вчинили, не відповідає загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину.
Відповідно до частини першої статті 202, частини третьої статті 203 ЦК України головним елементом угоди (правочину) є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, тому основним юридичним фактом, який підлягав встановленню судом у цій справі є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договорів дарування та з`ясування питання про те, чи не укладені ці угоди з метою приховати іншу угоду та яку саме.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 07 вересня 2016 року у справі №6-1026цс16 та Верховним Судом у постанові №707/1541/16-ц від 11.04.2018.
Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову ціну. Згідно зі ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.
Судом встановлено, ніким з учасників судового розгляду не заперечується та підтверджується письмовими доказами у справі нас тупні обставини.

26.05.2001 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_12 було зареєстровано шлюб, при його реєстрації остання змінила прізвище на « ОСОБА_11 »,(а.с. 169, т.1).
07.10.2005 р. ОСОБА_8 як військовослужбовцю, що проходив державну службу у військовій частині Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України виконавчим комітетом Ленінської районної ради м. Харкова був виданий службовий ордер № 02070 на сім`ю у складі 3 чоловік на право зайняття 2-х кімнатної квартири АДРЕСА_1 . Цей ордер видано на підставі рішення РВК від 04.10.2005 р. № 475, (а.с. 16, т.1).

01.04.2014 з рахунку № НОМЕР_1 , відкритого у ПАТ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_13 на рахунок № НОМЕР_2 відкритого у ПАТ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_3 , було здійснено перерахування коштів в сумі 266 350,00 грн., що підтверджується виписками з рахунків, (а.с. 18-19, т.1).

02.04.2014 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Прядко О.С. та зареєстрований в реєстрі за №692, за яким ОСОБА_9 продав належну йому квартиру АДРЕСА_1 і продаж квартири вчинено за 260 000 грн., (а.с. 207-208, т.1).

Згідно ст.ст. 12,13,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, а суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Аналізуючи пояснення позивача ОСОБА_1 в частині того, що саме вона за власні кошти розраховувалася за квартиру АДРЕСА_1 , після купівлі прийняла нерухоме майно , суд вбачає, що зазначені обставини підтверджуються поясненнями відповідача ОСОБА_3 та дослідженими в ході судового розгляду письмовими доказами.Так, відповідно до виписки від 04.07.2017 № 7RQ2-TS7P-AMNA-FPRO, наданої ПАТ «Приватбанк» по рахунку № НОМЕР_2 , відкритого на ім`я ОСОБА_3 за період з 01.04.2014 по 01.05.2014, (а.с. 19, т.1):

- 01.04.2014 з рахунку ОСОБА_13 на рахунок ОСОБА_3 було здійснено перерахування коштів в сумі 266 350,00 грн., залишок на рахунку до початку проведення операції становив 24,18 грн., а після її проведення складає 265 042,43 грн.

- 02.04.2014 з рахунку ОСОБА_13 на рахунок ОСОБА_3 було здійснено перерахування коштів в сумі 1400,00 грн., залишок на рахунку після операції складає 266 435,43 грн. Цього ж дня за договором купівлі-продажу квартири від 02.04.2014 грошові кошти з рахунку ОСОБА_3 було сплачено ОСОБА_9 . Залишок коштів після проведення операції - 3835,43 грн. Сума в розмірі 3500,00 грн. була знята готівковими коштами з рахунку (для оплати витрат нотаріуса за договором), а решта в розмірі 310,00 грн. повернута шляхом перерахування ОСОБА_13 на її рахунок. Залишок коштів на рахунку станом на 02.04.2014 після проведення операцій становить 25,43 грн.

Доказів на спростування вищевказаних обставин відповідачем ОСОБА_4 та його представником суду не надано.
Суд не бере до уваги посилання представника відповідача ОСОБА_4 - адвоката Сергєєва А.В. щодо відсутності доказів того, що кошти , які перерахувала позивач ОСОБА_1 відповідачу ОСОБА_3 , призначалися саме на купівлю квартири, яка є предметом спору. Зазначені твердження представника відповідача спростовуються послідовністю подій, відображених у виписках з рахунків ПАТ «Приватбанк», (а.с. 18-19, т.1), а саме: 01.04.2014 року позивачем на рахунок відповідача ОСОБА_3 було здійснено перерахування коштів в сумі 266 350,00 грн., а 02.04.2014 року з рахунку ОСОБА_3 на було здійснено перерахування коштів в сумі 260 000,00 грн. відповідно до договору купівлі продажу квартири від 02.04.2014 року. Залишок коштів на рахунку ОСОБА_3 після проведення операції - 3835,43 грн.; 02.04.2014 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу квартири і у відповідності до п. 4 зазначеного договору продаж квартири за згодою сторін вчинено за 260 000 грн. Розрахунки за об`єкт нерухомого майна здійснюються покупцем одразу після підписання цього договору шляхом безготівкового перерахунку грошових коштів з поточного рахунку ОСОБА_3 № НОМЕР_2 в ПАТ «ПриватБанк», МФО 305299, на рахунок ОСОБА_9 № НОМЕР_3 в ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик», МФО 300670, на загальну суму 260 000 грн. Доказів стосовно того, що 02.04.2014 року ОСОБА_3 придбала іншу квартиру , яка не є предметом спору, суду не надано. З пояснень представника відповідача ОСОБА_4 - адвоката Сергєєва А.В. в судовому засіданні вбачається, що ОСОБА_4 невідомо з яких причин позивач ОСОБА_1 знаходиться у спірній квартирі. Проте, пояснення позивача ОСОБА_1 в частині того, що після купівлі квартири вона прийняла нерухоме майно, де і проживала , підтверджуються квитанціями про сплату комунальних послуг, (а.с. 170-172, т.1)

Доводи відповідача ОСОБА_4 стосовно того, що оригінал договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 та правовстановлюючі документи на квартиру знаходились в нього, а ОСОБА_3 могла викрасти їх та передати ОСОБА_1 , суд розцінює критично і до того ж, дані твердження є недоведенимиз урахуванням письмових матеріалів справи, (а.с.41-42 , т.2).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Змагальність сторін є одним із основних принципів господарського судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.
Позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: факт укладання правочину, що, на його думку, є удаваним; спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж приховати інший правочин; настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином.
Враховуючи наведені обставини і оцінюючи досліджені наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що договір купівлі-продажу квартири квартири АДРЕСА_1 , укладений 02.04.2014 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_3 є удаваним правочином, оскільки зазначена квартира фактично була придбана ОСОБА_1 за її власні кошти, що між ОСОБА_9 з однієї сторони ОСОБА_3 з другої сторони, виникли інші правовідносини, ніж передбачені договором купівлі-продажу квартири, та, що воля сторін була спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені укладеним між ними договором купівлі-продажу.
Правові наслідки удаваного правочину регламентовано вимогами ст. 235 ЦК України.
Таким чином, суд вважає, наявні підстави для задоволення позову.
Відповідно до статті 141 ЦПК України, сплачений позивачем судовий збір покладається на відповідачів пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 12,13,81, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -
У Х В А Л И В :
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 02.04.2014 між ОСОБА_9 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Прядко О.С. та зареєстрований в реєстрі за №692, удаваним з моменту його укладення.

Визнати власником за договором купівлі-продажу квартири, укладеним 02.04.2014 року, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Прядко О.С. та зареєстрованим в реєстрі за № 692, ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер - НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ).

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер - НОМЕР_5 ) , ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер - НОМЕР_6 ), ОСОБА_9 (ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер - НОМЕР_7 ) судовий збір на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер - НОМЕР_4 ) у розмірі по 1756 грн. 34 коп. з кожного.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду або через Орджонікідзевський районний суд м. Харкова. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 07.03.2019 року.

Суддя Попова В.О.