Справа №521/8479/19
Провадження №6/521/556/19
УХВАЛА

19 листопада 2019 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Гуревського В.К.,

за участю секретаря судового засідання Дробот В.В.,

розглянувши у судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Малиновського районного суду м. Одеси перебувала справа за поданням Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС головного територіального управління юстиції в Одеській області МЮУ Гортолум В.С. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 .

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 13 червня 2019 року подання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС головного територіального управління юстиції в Одеській області МЮУ Гортолум В.С. про тимчасову заборону на виїзд за межі території України боржника ОСОБА_1 задоволено.

Встановлено тимчасове обмеження на виїзд за межі України громадянину України - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , паспорти громадянина України для виїзду за кордон серій НОМЕР_2 від 26 жовтня 2017 року та НОМЕР_3 від 17 листопада 2008 року, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , до виконання своїх зобов`язань за виконавчим листом № 522/16447/15-ц, виданим 02 квітня 2018 року Приморським районним судом м. Одеси за рішенням суду від 02 квітня 2018 року про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № 014/0077/74/74431 від 10 травня 2007 року в сумі 698254,45 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 21 травня 2015 року становить 14532533,86 грн. та стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» суму судового збору у розмірі 3654,0 грн.

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про скасування обмеження у праві виїзду за межі України, посилаючись на те, що про цивільну справу та ухвалу суду заявнику стало відомо 30 жовтня 2019 року у пункті пропуску через державний кордон - Аеропорт Бориспіль. На підставі вищезазначеної ухвали суду начальником прикордонної служби «Бориспіль» було постановлене Рішення про відмову йому в перетинанні державного кордону. Таким чином фактично він був позбавлений своїх громадських прав.

16 січня 2019 року Приморським районним судом міста Одеси, по справі №522/16447/15 (за якою розглянутий цивільний позов про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором) постановлено ухвалу, якою головному державному виконавцю відділу примусового виконання рішень УДВС головного територіального управління юстиції в Одеській області МЮУ Гортолум В.С. (заявнику по даній № 521/8479/19 цивільній справі) було відмовлено у задоволенні подання відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Міністерства юстиції України про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника.

Таким чином, в Приморському районному суду м. Одеса розглядалась цивільна справа № 522/16447/15 - за якою постановлене рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 014/0077/74/74431 від 10 травня 2007 року, та на підставі рішення Приморським районним судом м. Одеси від 02 квітня 2018 року видано виконавчий лист № 522/16447/15-ц. Державний виконавець апеляційну скаргу на вищевказану ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 16 січня 2019 року не подавав, так як його подання про тимчасову заборону ОСОБА_1 на виїзд за межі України - фактично є безпідставним. Крім того, зловживання своїми процесуальними правами державним виконавцем відділу примусового виконання рішень УДВС головного територіального управління юстиції в Одеській області МЮУ - Гортолум В.С. підтверджується також ухвалою Одеського апеляційного суду. Про наявність рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів і про виконавче провадження - він взагалі не знав; в теперішній час ним подано до Приморського районного суду м. Одеси заяву про скасування рішення. Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника ОСОБА_1 покладених на нього рішенням суду зобов`язань, тобто наявність лише самого зобов`язання не наділяє державного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон.

Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, положення ст. ст. 441, 27 ЦПК України. Як видно з матеріалів справи: - рішення суду на підставі якого видано виконавчий лист № 522/16447/15-ц постановлено Приморським районним судом міста Одеси; - ОСОБА_1 . зареєстрований та проживає в Приморському районі міста Одеси; - належне йому майно знаходиться в Приморському районі міста Одеси. Звернення державного виконавця до суду, який за чинним законодавством України не повинен розглядати таке подання і відмова державного виконавця звернутися у відповідність з законами до Приморського районного суду міста Одеси - говорить про умисні протиправні дії державного виконавця. Таким чином, фактично ОСОБА_1 взагалі не ухилявся від виконання «невідомих йому зобов`язань та виконавчих дій». Крім того, не вбачається наявності обґрунтованого припущення, що вирішення питання про заборону ОСОБА_1 виїзду за кордон сприятиме виконанню ним зобов`язання, у зв`язку з чим, подання державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС головного територіального управління юстиції в Одеській області є необґрунтованим, та таким, що не підлягає задоволенню.

У судове засідання, призначене на 19 листопада 2019 року сторони не з`явились, були сповіщені у відповідності до вимог чинного законодавства.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши зміст заяви про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, суд дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 13 червня 2019 року встановлено тимчасове обмеження на виїзд за межі України громадянину України - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , паспорти громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_4 НОМЕР_2 від 26 жовтня 2017 року та НОМЕР_3 від 17 листопада 2008 року, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , до виконання своїх зобов`язань за виконавчим листом № 522/16447/15-ц, виданим 02 квітня 2018 року Приморським районним судом м. Одеси за рішенням суду від 02 квітня 2018 року про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № 014/0077/74/74431 від 10 травня 2007 року в сумі 698254,45 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 21 травня 2015 року становить 14532533,86 грн. та стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» суму судового збору у розмірі 3654,0 грн.

Із матеріалів, наданих державним виконавцем, вбачається, що у відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 522/16447/15-ц, виданого Приморським районним судом м. Одеси від 02 квітня 2018 року про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № 014/0077/74/74431 від 10 травня 2007 року в сумі 698254,45 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 21 травня 2015 року становить 14532533,86 грн. та складається з: заборгованості по кредиту у розмірі 97216,21 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 21 травня 2015 року становить 2023328,12 грн.; заборгованості по сплаті відсотків у розмірі 101158,66 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 21 травня 2015 року становить 2105375,80 грн.; пені за прострочення сплати кредиту та відсотків за період з 20 травня 2014 року по 21 травня 2015 року у розмірі 499879,83 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 21 травня 2015 року становить 10403829,94 грн. Стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» суму судового збору у розмірі 3654,0 грн.

10 травня 2015 року державним виконавцем відповідно до ст. ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП 56346424). Боржником отриману вказану постанову 21 травня 2018 року, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

Також, з матеріалів справи вбачається, що в рамках виконавчого провадження державним виконавцем були вчинені дії щодо виявлення у боржника майна (рухомого та нерухомого), речових прав, цінних паперів, звернення стягнення на це майно, тощо, які не принесли результату.

Згідно довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, за боржником зареєстроване нерухоме майно, на яке державним виконавцем накладено арешт.

В іпотеці банку перебуває квартира АДРЕСА_2 , яка передана в іпотеку ОСОБА_1 квартирі зареєстровано двох малолітніх осіб після укладення договору іпотеки. Застереження в договорі щодо заборони реєстрації будь-яких осіб відсутні.

Згідно даних Державної фіскальної служби України у боржника наявні відкриті рахунки в АТ КБ «Приватбанк» та ПАТ «Банк Восток». Однак кошти на вказаних рахунках відсутні.

Згідно довідок Пенсійного фонду України - боржник серед осіб, які отримують пенсію не значиться.

Згідно довідки Регіонального сервісного центру в Одеській області за боржником транспортні засоби не зареєстровані.

Згідно довідки Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку - боржник серед власників, які володіють значними пакетами акцій емітентів не значиться.

Згідно довідки відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області боржник зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно довідки Головного управління ДМС України в Одеській області - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , документувався паспортами громадянина України для виїзду за кордон серій НОМЕР_5 від 26 жовтня 2017 року та НОМЕР_3 від 17 листопада 2008 року.

На виклики державного виконавця боржник не з`являвся, пояснення за фактом невиконання вимог виконавчого документу та інформацію до Відділу не надав.

З матеріалі справи вбачається, що 16 січня 2019 року Приморським районним судом міста Одеси, по справі № 522/16447/15 (за якою розглянутий цивільний позов про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором) постановлено ухвалу, якою головному державному виконавцю відділу примусового виконання рішень УДВС головного територіального управління юстиції в Одеській області МЮУ Гортолум В.С. (заявнику по даній № 521/8479/19 цивільній справі) було відмовлено у задоволенні подання відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Міністерства юстиції України про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника.

Таким чином, в Приморському районному суду м. Одеса розглядалась цивільна справа № 522/16447/15, за якою постановлене рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 014/0077/74/74431 від 10 травня 2007 року, та на підставі рішення Приморським районним судом м. Одеси від 02 квітня 2018 року видано виконавчий лист № 522/16447/15-ц. Державний виконавець апеляційну скаргу на вищевказану ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 16 січня 2019 року не подавав.

ОСОБА_1 на теперішній час ним подано до Приморського районного суду м. Одеси заяву про скасування рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов`язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувану відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Аналіз наведеної норми прямої дії свідчить про те, що перед тим, як застосовувати засоби і способи примусу, державний виконавець повинен пересвідчитися, чи отримав боржник копію постанови про відкриття виконавчого провадження, яка має бути направлена на зазначену у виконавчому документі адресу боржника та встановити факт отримання боржником копії цієї постанови, якою встановлено строк для добровільного виконання рішення. Отже, у разі з`ясування факту неодержання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження державний виконавець не вправі вчиняти виконавчі дії - Постанова Верховного Суду від 07 травня 2018 року по справі № 916/1605/15.

Під час оцінки застосування судами норм матеріального права до спірних правовідносин Верховний Суд застосовує їх системний аналіз.

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані права не можуть бути об`єктом жодних обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому пакті.

У законодавстві України зазначені правовідносини регулюються статтею 313 ЦК України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом. Це право віднесено у ЦК України до особистих немайнових прав фізичної особи, а саме до особистих немайнових прав, що забезпечують природне існування фізичної особи. Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюються Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».

Положеннями статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» у редакції, чинній на момент звернення до суду з позовом та розгляду справи судом першої інстанції, встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у таких випадках: якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов`язання до виконання зобов`язань або розв`язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов`язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України (пункт 2 частини першої); якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань (пункт 5 частини першої); якщо щодо нього подано цивільний позов до суду - до закінчення провадження у справі (пункт 8 частини першої).

Наведених норм права суди першої та апеляційної інстанцій не врахували та, задовольнивши позов, погодились з можливістю тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон у зв`язку з наявністю невиконаних договірних зобов`язань за наявності забезпечених кредитних зобов`язань іпотекою, яка є видом застави. Судами не досліджувалось питання фактичного розміру заборгованості, поведінки відповідачів у договірних відносинах з банком тощо, рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором чи звернення стягнення на предмет іпотеки на момент розгляду справи не було ухвалено.

Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника ОСОБА_1 покладених на нього рішенням суду зобов`язань, тобто наявність лише самого зобов`язання не наділяє державного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон.

Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України орієнтує суди на те, що законом передбачені юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявністю факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання, тому з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, підлягає з`ясуванню судом, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання у повному обсязі або частково.

Отже, відповідно до ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

На вищевказані обставини звертає увагу Верховний Суд України в узагальненнях від 01 лютого 2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України».

Судом встановлено, що ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, положення ст. ст. 441, 27 ЦПК України.

Місце виконання рішення. Виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна, положення ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження».

З матеріалів справи вбачається, що рішення суду, на підставі якого видано виконавчий лист № 522/16447/15-ц, постановлено Приморським районним судом міста Одеси; ОСОБА_1 зареєстрований та проживає в Приморському районі міста Одеси; належне ОСОБА_1 майно знаходиться в Приморському районі міста Одеси.

Таким чином, звернення державного виконавця до суду, який за чинним законодавством України не повинен розглядати таке подання, не відповідає вимогам закону.

Суд вбачає, що заборона виїзду за кордон України позбавляє права заявника в повній мірі користуватися своїми конституційними правами.

Згідно до ч. 5 ст. 441 ЦПК України, суд може скасувати тимчасово обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Підстави для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон визначені Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».

Згідно положень п. 2 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну» громадян України може бути обмежений у праві виїзду за кордон, якщо відносно нього діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов`язання до виконання зобов`язань або розв`язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов`язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України; якщо щодо нього подано цивільний позов до суду - до закінчення провадження у справі (п.8).

Відповідно ст. 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Стаття 313 ЦК України гарантує право на свободу пересування, що означає можливість фізичної особи вільно пересуватися по території України (після 14 років), вільно виїхати за її межі та безперешкодно повернутись до України (після 16 років), а також вільно визначити місце свого перебування, обирати способи і засоби пересування.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України» при наявності зазначених у цій нормі підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, громадянину може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта чи вилучено або затримано паспорт.

Зокрема пункт 5 зазначеної статті передбачає таку підставу для відмови громадянину у виїзді з України, як ухилення від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів для примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом; а у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язань за рішенням.

Отже, Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання.

Утім визначення поняття «ухилення» Закон України «Про виконавче провадження» прямо не розкриває. Відповідно до Нового словника української мови у 4-х томах 1998 року видавництва, вбачається, що в сучасній українській мові слово ухилення тлумачиться наступним чином: відступати, відхилятися, вивертатися; намагатися не робити чого-небудь, не брати участі у чомусь, уникати; навмисно не давати відповіді на запитання, говорити щось інше.

Тобто, з погляду етимології словосполучення ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи) вжите у ч. 5 ст. 6 «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України» та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» означає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Одночасно це і є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Проте особа, що має невиконанні зобов`язання не може вважатися винною в ухиленні, поки не доведено протилежного.

У розумінні ст. 12 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, як на підставу його вимог, підлягають доведенню, зокрема факту ухилення боржника від виконання зобов`язань.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для звернення до суду з відповідним поданням є посилання виконавця саме на наявність статусу боржника у виконавчому провадженні та непогашенням боргу у добровільному порядку (самостійне невиконання боржником зобов`язання протягом строку, вказаного державним виконавцем у постанові про відкриття виконавчого провадження).

При цьому під ухиленням боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього судовими рішеннями, суд розуміє будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наявність майна, грошових коштів) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до ст. 10 Закону передбачено заходи примусового виконання рішень які є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно до положень ст. 18 Закону, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; (ч. 3 ст. 18): 3) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; 4) за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду; 5) безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх; 6) накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; 7) накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; 8) здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням; 9) використовувати за згодою власника приміщення для тимчасового зберігання вилученого майна, а також транспортні засоби стягувача або боржника за їхньою згодою для перевезення майна; 10) звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення; 11) приймати рішення про відстрочку та розстрочку виконання рішення (крім судових рішень), за наявності письмової заяви стягувача; 12) звертатися до суду з поданням про розшук дитини, про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання; 13) звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб; 14) викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні. У разі якщо боржник без поважних причин не з`явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу; 15) залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання; 16) накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; 17) застосовувати під час примусового виконання рішень фото- і кінозйомку, відеозапис; 18) вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження; 21) отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком; 22) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом. Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 48 Закону № 1404-VIII звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Згідно ч. 5 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України громадянину України підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 1, 3, ч.2 ст.5, 4-10, 11-13, 18, 19, 23, 42, 43, 48, 49, 76-81, 89, 247, 258-260, 354, 441 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України громадянину України - задовольнити.

Скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянину України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , паспорти громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_4 НОМЕР_2 від 26 жовтня 2017 року та НОМЕР_3 від 17 листопада 2008 року, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , яке встановлене ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 13 червня 2019 року шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання зобов`язань за виконавчим листом № 522/16447/15-ц, виданим 02 квітня 2018 року Приморським районним судом м. Одеси за рішенням суду від 02 квітня 2018 року про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № 014/0077/74/74431 від 10 травня 2007 року в сумі 698254,45 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 21 травня 2015 року становить 14532533,86 грн. та стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» суму судового збору у розмірі 3654,0 грн.

У задоволенні подання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС головного територіального управління юстиції в Одеській області МЮУ Гортолум В.С. про тимчасову заборону на виїзд за межі території України боржника ОСОБА_1 відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Малиновський районний суд м. Одеси протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складено 19 листопада 2019 року.

Суддя Гуревський В.К.

19.11.2019