РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2019

Хмельницький міськрайонний суд

в складі: головуючого судді Салоїд Н.М.,

при секретареві - Лоб І.А.,

за участі представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

встановив:

31 травня 2018 р. позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просить визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_3 від 22 грудня 2017 р., зареєстрований в реєстрі під № 14896 щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» невиплачених в строк відповідно до Кредитного договору №0801/1009 від 30 січня 2008 року грошових коштів таким, що не підлягає виконанню.

Свої вимоги мотивує тим, що виконавчий напис № 14896 від 22 грудня 2017 р. вчинено з грубими порушеннями чинного законодавства та порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, і, як наслідок, провадження щодо виконання вказаного виконавчого напису є неправомірним. Так, за спірним виконавчим написом з нього стягнуто заборгованість за відсотками за період з 23.03.2010 року по 09.08.2017 року. Однак 22 вересня 2011 року у справі №2-2498/2011 Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська ухвалив рішення (яке набрало законної сили) за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2, яким стягнув з нього заборгованість за Кредитним договором №0801/1009 у сумі 206 763 дол. США (що за курсом 797,37 грн. за 100 дол. США становило 1 648 666 грн. 13 коп.). Стягнута рішенням суду у справі №2-2498/2011 року сума заборгованості складалася із: 140 504,16 дол. США заборгованості за кредитом; 50 557,10 дол. США заборгованості за процентами, які нараховані станом на 14.04.2011 року; 15 701,74 дол. США пеня. Отже рішенням Жовтневого суду Дніпропетровської області у справі №2- 2498/2011 уже стягувалися відсотки за період з 23.03.2010 по 14.04.2011 року, тому повторне їх стягнення за виконавчим написом нотаріуса є неправомірним.

Також, спірним виконавчим написом нотаріуса із нього стягнуто заборгованість із комісії у розмірі 4 250,50 доларів США. Однак нарахування комісії не передбачено умовами укладених Кредитної угоди та Договору траншу, а отже її стягнення взагалі є необгрунтованим та неправомірним. Про необґрунтованість нарахування Банком комісії зазначав також Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у рішенні від 22.09.2011 року у справі №2-2498/2011, яким у цій частині позову ПАТ КБ «Приватбанк» було відмовлено.

До того ж, після письмової вимоги про дострокове погашення всієї суми заборгованості кредитний договір припиняє свою дію, а Банк втрачає можливість подальшого нарахування та стягнення з нього, як з боржника, відсотків за таким кредитним договором. Нарахування відсотків за ставкою, визначеною в Кредитному договорі, застосовується лише у випадку правомірної поведінки боржника (ст.1048 ЦК), а після стягнення боргу за рішенням суду розмір відсотків на суму заборгованості повинен рахуватися відповідно до ст.625 ЦК України.

Також, виконавчий напис вчинено нотаріусом із порушенням строків давності передбачених ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Стягувачем за виконавчим написом нотаріуса №14896 стягується заборгованість ще з 23.03.2010 року, трирічний строк за якою минув ще 23.03.2013 року.

Нотаріус вчинив виконавчий напис на підставі інших документів, ніж ті які передбачені Переліком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172. Однак, як зазначено у самому виконавчому написі №14896 від 22.12.2017 року нотаріусом вчинено виконавчий напис на підставі Розрахунку заборгованості за договором станом на 09.08.2017 року, а не на підставі Виписки із рахунка боржника, як того вимагає Постанова КМУ №1172 в редакції Постанови №662. Для вчинення виконавчого напису нотаріус повинен мати виписки з рахунків бухгалтерського обліку банку/ на які перераховуються гроші боржником за виконання основного зобовязання (кредитного договору), а не розрахунок заборгованості, як це зазначено приватним нотаріусом ОСОБА_4 у спірному виконавчому написі.

Крім того, п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, яким передбачено вчинення виконавчого напису за кредитним договором визнаний недійсним судом. Постановою КМУ №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» (а саме пунктом 2), Перелік документів доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних відносин» і передбачено можливість вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, за яким боржником допущено прострочення платежів за зобовязаннями. Однак, Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 р. року у справі №826/20084/14 (постанову залишено без змін згідно з ухвалою Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року) п.2 Постанови КМУ №662 від 26.11.2014 року (щодо вчинення виконавчого напису на кредитному договорі) визнаний недійсним.

З огляду на зазначене, нотаріус повинен був відмовити у вчиненні даної нотаріальної дії з підставі передбачених статтею 49 Закону України «Про нотаріат», а саме: через те, що стягувачем пропущену строки для вчинення виконавчого напису, не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії, а також вчинення такої дії взагалі суперечать законодавству України.

Ухвалою судді від 01.06.2018 р. відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 21.06.2018 р.

14.06.2018 р. приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу направив суду копії документів на підставі яких було вчинено виконавчий напис.

21.06.2018 р. підготовче судове засідання було відкладено на 12.07.2018 р. у звязку із неявкою усіх сторін.

12.07.2018 р. підготовче судове засідання було відкладено на 12.09.2018 р. у звязку із неявкою сторін.

12.09.2018 р. представник АТ КБ «Приват Банк» направив суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом, перелік документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється КМУ. Пунктом 1 Переліку, затвердженого постановою КМУ від 29 червня 1999 р. № 1172, передбачено, що для одержання виконавчого напису подаються оригінал нотаріально посвідченої угоди та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобовязання. Отже, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обовязки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Так, 22.12.2017 р. приватним нотаріусом було вчинено виконавчий напис на підставі наданих документів, які передбачені законом та які підтверджують безспірність кредитної заборгованості, а саме на підставі розрахунку заборгованості, письмової вимоги банку про усунення порушення та доказів відправки, кредитного договору. Наявні докази свідчать, що нотаріус для вчинення виконавчого напису отримав усі необхідні документи. А тому, в задоволенні позову просить відмовити.

12.09.2018 р. ухвалою суду закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду на 04.10.2018 р.

03.10.2018 р. позивач направив суду відповідь на відзив, в якому зазначає, що вчинення нотаріусом виконавчого напису на кредитному договорі є протиправним, а подані Банком в цій частині заперечення - безпідставними. Надані Банком нотаріусу документи не підтверджували безспірності заборгованості Позивача, навіть і у тому випадку, якщо б п.2 Переліку документів залишався чинним. ПАТ КБ «ПриватБанк» вказує у поданому відзиві, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису не встановлює права та обовязки учасників правовідносин. Однак це не дає право Банку надавати нотаріусу до стягнення розрахунок заборгованості, який не відповідає дійсності. Так Банку очевидно відомо, що у 2011 року рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська (від 22.09.2011 р. у справі №2-2498/2011) уже стягувалася із ОСОБА_2 заборгованість за Кредитним договором №0801/1009, в тому числі і за відсотками за період із 23.03.2010 по 09.08.2017 року, які повторно надані Банком до стягнення уже за виконавчим написом нотаріуса. Окрім того, Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська нарахована Банком комісія визнана безпідставною, але ПАТ КБ «ПриватБанк» вона повторно заявлена до стягнення через виконавчий напис нотаріуса, що є грубим порушенням чинного законодавства.

04.10.2018 р. по справі оголошено перерву до 25.10.2018 р. у звязку із неявкою представника відповідача АТ КБ «Приват Банк».

25.10.2018 р. розгляд справи не проводився у звязку із нарадою суддів. Розгляд справи перенесено на 26.11.2018 р.

26.11.2018 р. по справі оголошено перерву до 10.12.2018 р. у звязку із неявкою представника відповідача АТ КБ «Приват Банк».

10.12.2018 р. по справі оголошено перерву до 23.01.2019 р. у звязку із неявкою представника відповідача АТ КБ «Приват Банк».

23.01.2019 р. представник АТ КБ «Приват Банк» направив суду заяву про розгляд справи у їх відсутності.

23.01.2019 р. розгляд справи завершено.

Представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримав та просив задовольнити з підстав наведених у позові.

Представники відповідачів в судове засідання не зявилися, направили суду заяви в яких просять розгляд справи проводити у їх відсутності. Представник АТ КБ «Приват Банк» просив також відмовити в задоволенні позову з підстав наведених у відзиві.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, яке регулює дані правовідносини, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, внаслідок наступного.

Судом обєктивно встановлено, що 30 січня 2008 року між ОСОБА_2 та Закритим акціонерним товариством Комерційним банком «Приватбанк» (правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» було укладено Кредитну угоду № 0801/1009 та Договір про надання траншу №0801/1009/01, відповідно до якого Банком надано ОСОБА_2 кредитні кошти в іноземній валюті на споживчі цілі в сумі 155 000,00 доларів СІЛА, під 14 % відсотків річних за користування кредитними коштами, із кінцевим строком повернення не пізніше 29 січня 2018 року.

22 вересня 2011 року у справі №2-2498/2011 Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська ухвалено рішення за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 та ТзОВ «Українське фінансове агентство Верус», яким стягнуто солідарно із ОСОБА_2 та ТзОВ «Українське фінансове агентство Верус» заборгованість за Кредитним договором №0801/1009 у сумі 206 763 дол. США (що за курсом 797,37 грн. за 100 дол. США становило 1 648 666 грн. 13 коп.). А саме 140 504,16 дол. США заборгованості за кредитом; 50 557,10 дол. США заборгованості за процентами, які нараховані станом на 14.04.2011 року; 15 701,74 дол. США пеня.

А 14 квітня 2018 р. постановою головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби міста Хмельницького Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області відкрито виконавче провадження № 56176314 щодо виконання виконавчого напису Приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_3 № 14896 від 22 грудня 2017 р. про стягнення з ОСОБА_2 невиплачених в строк відповідно до Кредитного договору №0801/1009 від 30 січня 2008 року грошових коштів.

Даний виконавчий напис вчинено про стягнення з ОСОБА_2 на користь Банку невиплачених в строк відповідно до Кредитного договору №0801/1009 від 30 січня 2008 року грошових коштів у розмірі 116 032,74 доларів США, що складає 2 985 522,40 грн. з яких: заборгованість за відсотками, за період з 23.03.2010 по 09.08.2017 р. у розмірі - 111 782,24 дол. США; заборгованість з комісії у розмірі 4 250 дол. США.

Виконавчий напис був вчинений на підставі заяви ПАТ КБ «Приватбанк» від 19.08.2017 р., кредитної угоди № 0801/1009 від 30 січня 2008 року, розрахунку заборгованості станом на 09.08.2017 р., письмової вимоги про усунення порушень за кредитним договором, адресованої ОСОБА_2

Даний виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, у звязку із наступним.

Статтею 18 ЦК України передбачено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України, якими, зокрема, є Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій), постанова Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів».

Відповідно до статті 87 Закону України від 02 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (Закон № 3425-XII) для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За статтею 88 Закону № 3425-XII нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).

Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у бузспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Згідно з пунктом 1 вказаного Переліку для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Згідно зі статтею 50 Закону № 3425-XII нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, права та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (статті 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів.

Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов'язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто, чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Так, приватний нотаріус при вчиненні виконавчого напису не перевірив документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. А саме, за спірним виконавчим написом з ОСОБА_2 стягнуто заборгованість за відсотками за період з 23.03.2010 року по 09.08.2017 року. При цьому, 22 вересня 2011 року у справі №2-2498/2011 Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська ухвалено рішення за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 та ТзОВ «Українське фінансове агентство Верус», яким стягнуно солідарно із ОСОБА_2 та ТзОВ «Українське фінансове агентство Верус» заборгованість за Кредитним договором №0801/1009 у сумі 206 763 дол. США (що за курсом 797,37 грн. за 100 дол. США становило 1 648 666 грн. 13 коп.). А саме 140 504,16 дол. США заборгованості за кредитом; 50 557,10 дол. США заборгованості за процентами, які нараховані станом на 14.04.2011 року; 15 701,74 дол. США пеня. Тобто на період вчинення виконавчого напису, було постановлено судове рішення, яким вирішено стягувати відсотки за період з 23.03.2010 по 14.04.2011 року, тому повторне їх стягнення за виконавчим написом нотаріуса є неправомірним. А нарахування комісії не передбачено умовами укладених Кредитної угоди та Договору траншу.

При цьому, нарахування Банком відсотків за Кредитним договором після набрання чинності рішенням суду, яким з позивача, як з Боржника, достроково стягнуто всю суму заборгованості є неправомірним. Так, при звернені до суду ЗАТ КБ «Приватбанк» скористався правом, визначеним ч.2 ст.1050 ЦК України, в якій передбачено, що якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Окрім того, ОСОБА_5 Верховного Суду у своїй постанові від 10 квітня 2018 року у справі №910/10156/17 (провадження №12-14гс18) розмежувала наслідки правомірного та неправомірного користування чужими грошовими коштами та зазначила, що нарахування відсотків за ставкою, визначеною в Кредитному договорі, застосовується лише у випадку правомірної поведінки боржника (ст.1048 ЦК), а після стягнення боргу за рішенням суду розмір відсотків на суму заборгованості повинен рахуватися відповідно до ст.625 ЦК України. Нотаріусом даних вимог не дотримано. А розрахунок, який був поданий банком нотарісу містив нарахування відсотків відповідно ст. 1048 ЦК України та умов договору, а саме 14 % річних.

Також, виконавчий напис вчинено нотаріусом із порушенням строків давності передбачених ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Так, Згідно з п. 3.1 гл. 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється в межах цього строку (п. 3.3 гл. 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України). Так, відповідно до ч. 1 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність - скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Скорочений строк давності встановлено ст. 88 Закону України «Про нотаріат», яка передбачає, що виконавчий напис можна вчинити, якщо з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу (п. 3.3 гл. 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України), тобто з дня, коли стягувач (кредитор) дізнався або повинен був дізнатися про те, що його право на належне виконання зобовязання боржником порушено.

Крім того, відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» належними доказами, що підтверджують наявність або відсутність заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені в порядку цієї статті, які встановлюють розмір заборгованості. Тому для вчинення виконавчого напису нотаріус повинен мати виписки з рахунків бухгалтерського обліку банку, на які перераховуються гроші боржником за виконання основного зобовязання (кредитного договору), а не розрахунок заборгованості, як це зазначено приватним нотаріусом ОСОБА_4 у спірному виконавчому написі.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що нотаріусом не перевірено безспірності заборгованості боржника, не перевірено строки для вчинення виконавчого напису, а банком не подано відомості (інформацію) та документи необхідні для вчинення нотаріальної дії, а тому виконавчий напис вчинений 22 грудня 2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_3, яким запропоновано задовольнити вимоги публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» в розмірі 116 032,74 доларів США, що за курсом 25,73 відповідно до службового розпорядження НБУ від 09.08.2017 року складає 2985522 грн. 40 коп., зареєстрований в реєстрі за номером № 14896, є таким, що не підлягає виконанню.

При цьому, в задоволенні вимог до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_3 слід відмовити, оскільки нотаріус не може бути відповідачем у процесі, а може бути залучений до участі в ньому як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Судові витрати розподіляються відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 13, 141, 247, 263-265, 273, 289 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Визнати виконавчий напис вчинений 22 грудня 2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_3, яким запропоновано задовольнити вимоги публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» в розмірі 116 032,74 доларів США, що за курсом 25,73 відповідно до службового розпорядження НБУ від 09.08.2017 року складає 2985522 грн. 40 коп., зареєстрований в реєстрі за номером № 14896, таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 704 грн 80 коп.

В задоволенні вимог до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_3 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складання повного судового рішення до Хмельницького апеляційного суду.

Повний текст рішення складено 26.01.2019 року.

Позивач: ОСОБА_2, місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1

Відповідач: Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», місцезнаходження м. Дніпро, Набережна Перемоги,50 , .

Суддя :