Справа № 212/7212/18
У Х В А Л А

про забезпечення позову

13 листопада 2019 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Ваврушак Н. М., за участю секретаря судового засідання Нестеренко В.В., позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , представник відповідача ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про витребування коштів із чужого незаконного володіння та стягнення коштів за виконані послуги по дорученню,-

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, шляхом накладання арешту на домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , (свідоцтво про право на спадщину НОМЕР_1 від 14.01.2005), та належить відповідачу ОСОБА_4 Вимоги мотивує тим, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_4 грошових коштів в розмірі 4,5 тис. доларів США та 2,5 тис грн., за виконані послуги по дорученню.

Ухвалою суду від 05.02.2019 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 26.06.2019 року ухвала Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 05.02.2019 року, скасована.

В судовому засіданні, суд вислухавши сторони, дослідивши докази додані до заяви про забезпечення позову, вказує наступне.

Згідно ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема накладенням арешту на майно.

У відповідності до роз`яснення наданого Пленумом Верховного Суду України в п. 1 постанови «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року № 9, в якій також зазначено, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Як визначив у п. 4 зазначеної вище постанови Пленум Верховного Суду України, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Пунктом 20 постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що з метою забезпечення знаходження майна у володінні відповідача на час судового розгляду позову про право на це майно суд за клопотанням позивача може вжити заходи забезпечення позову (статті 151, 152 ЦПК), наприклад, накласти арешт на майно, заборонити відповідачеві вчиняти певні дії (розпоряджатися і/або користуватися спірним майном).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в Постанові від 17 січня 2019 року у цивільній справі №640/10807/18,провадження №61-46004св18, вказано що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) з урахуванням доказів, наданих позивачем для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з такою заявою, заявленим позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати безпосередній зв`язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, співвідношення заявленій вимозі, необхідність вжиття забезпечувальних заходів їхній меті, щоб вжиті заходи не перешкоджали господарській діяльності юридичної особи. Вирішуючи питання про забезпечення позову, необхідно враховувати інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

За таких обставин, суд вважає, що у справі наявні обставини які свідчать про наявність спору між сторонами, невжиття заходів по забезпеченню позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення, тому заява про забезпечення позову підлягає задоволенню шляхом накладення арешту на вказане нерухоме майно до винесення рішення по суті та набрання ним законної сили.

Суд роз`яснює,що вид забезпечення позову може бути замінений, або заходи забезпечення позову можуть бути скасовані в порядку, передбаченому ст. ст.156, 158 ЦПК України.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 149-153, 156, 158, 260 ЦПК суд,-

постановив:

Заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

Забезпечити позов, шляхом накладання арешту на домоволодіння, що належить ОСОБА_4 , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , (свідоцтво про право на спадщину НОМЕР_1 від 14.01.2005).

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Згідно ч. 10 ст. 153 ЦПК України оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку в Дніпровський апеляційний суд через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено та підписано без його проголошення 18 листопада 2019 року.

Суддя Н. М. Ваврушак