Справа № 463/6915/19
Провадження № 2/463/1577/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2019 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі головуючого судді Головатого Р.Я.

з участю секретаря судових засідань Граніч З.Ю.

представника відповідача Проданчука В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про відшкодування шкоди, -

встановив:

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, уточнивши позовні вимоги просить стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 2070 грн. 60 коп. витрат на лікування, 10810 грн. 24 коп. шкоди, заподіяної тимчасовою втратою працездатності, 7308 грн. недоплаченої частини відшкодування шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності, 1009 грн. 44 коп. моральної шкоди, а також 16413 грн. 28 коп. пені, 4652 грн. 41 коп. інфляційних втрат, 1523 грн. 3% річних, нарахованих на суму 19024 грн. 15 коп. за період з 27.04.2017 по 21.10.2019, та нарахованих на суму 2174 грн. 13 коп. за період з 15.03.2018 по 21.10.2019.

Свої вимоги мотивує тим, що 29.01.2014 водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Део Ланос», з номерним знаком НОМЕР_1 , скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_1 , внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження. Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000123 від 30.01.2014 закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Део Ланос», з номерним знаком НОМЕР_1 , застрахована в АТ «СГ «ТАС», поліс №АЕ/2249131 від 11.04.2013.

10.01.2017 позивач звернувся до відповідача із заявою на виплату страхового відшкодування, до якої додав усі необхідні документи.

На підтвердження понесених витрат на лікування та медикаменти позивач надав чеки на суму 2399,43 грн., копії яких додаються, а оригінали знаходяться у відповідача.

На підтвердження шкоди, заподіяної тимчасовою втратою працездатності позивач надав завірені копії чотирьох листків непрацездатності за період з 29.01.2014 по 25.02.2014, за період з 26.02.2014 по 13.03.2014, за період з 13.03.2014 по 08.04.2014, за період з 09.04.2014 по 21.05.2014.

На підтвердження шкоди, заподіяної стійкою втратою працездатності, пов`язаної з встановленням II групи інвалідності позивач надав копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 10ААВ №701745 та лист Львівського обласного центру медико-соціальної експертизи №632 від 16.12.2016 про те, що ОСОБА_1 вперше оглядався міжрайонною спеціалізованою травматологічною МСЕК 22.05.2014, був визнаний інвалідом II групи загального захворювання з ураженням опорно-рухового апарату терміном на 1 рік. II група інвалідності була встановлена позивачу внаслідок травм, отриманих в ДТП від 29.01.2014. За результатами повторних оглядів позивачу встановлювалась ІІІ група інвалідності, що підтверджується довідками до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 10ААВ №914321 та серії 10ААВ №832069.

02.03.2017 позивач подав відповідачу заяву про долучення документів для виплати страхового відшкодування.

У квітні 2017 року відповідач прийняв рішення про страхову виплату відшкодування шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності (III група інвалідності - 12 м.з.п., встановлених на дату страхового випадку) в розмірі 14616 грн., моральної шкоди в розмірі 5% страхової виплати, що становить 730 грн. 80 коп., а всього 15346 грн. 80 коп.

Разом з тим, у відшкодуванні витрат на лікування та медикаменти, шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності, шкоди, пов`язаної з стійкою втратою працездатності саме за встановлення II групи інвалідності позивачу було відмовлено.

20.12.2017 позивач звернувся до відповідача з заявою про долучення документів для доплати страхового відшкодування від 17.12.2017, а саме копії виписки із медичної карти № 6337 , документу про проходження комп`ютерної томографії, довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА №369963, чеків в кількості 45 шт. та квитанцій в кількості 2 шт., загалом на суму 3992 грн. 52 коп., однак відповідач не прийняв рішення про відшкодування документально підтверджених витрат на лікування, а також не виплатив відшкодування шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності та відшкодування шкоди, пов`язаної з стійкою втратою працездатності (II група інвалідності), а також, відповідно, і відшкодування моральної шкоди в розмірі 5 % від виплати, яка мала б бути здійснена.

Оскільки на ОСОБА_2 як особу, яка на відповідній правовій підставі керувала транспортним засобом, та який скоїв наїзд на позивача, внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження, ст.1166, 1187, 1195 ЦК України покладено обов`язок відшкодувати завдану позивачу шкоду, разом з тим цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована відповідачем, останній зобов`язаний був виплатити позивачу страхове відшкодування, однак всупереч вимогам ст.23, 24, 25, 26, 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» повністю не відшкодував заподіяну позивачу шкоду, просить стягнути таку в судовому порядку.

Крім цього, на підставі ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.625 ЦК України просить стягнути з відповідача також пеню за весь період прострочення виплати страхового відшкодування, інфляційні втрати та три відсотки річних за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Ухвалою від 20.08.2019 постановлено прийняти до розгляду та відкрити провадження у справі; розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження; призначити судове засідання для розгляду справи по суті 10.09.2019.

Ухвалою суду від 10.09.2019 у зв`язку з неявкою сторін розгляд справи відкладено на 10.10.2019.

09.10.2019 представник відповідача подав відзив на позовну заяву, у якому просив в задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки згідно з поданими заявами на виплату та доплату страхового відшкодування відповідач в повному обсязі виконав своє зобов`язання щодо відшкодування шкоди, завданої позивачу, внаслідок ДТП, яке мало місце 29.01.2014 за участю забезпеченого згідно з полісом АЕ/2249131 від 11.04.2013 транспортного засобу «Део Ланос», д.н.з. НОМЕР_1 .

Так, відповідач 25.04.2017 прийняв рішення про виплату позивачу відповідно до вимог ст.26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на відшкодування шкоди, пов`язаної зі стійкою втратою працездатності (ІІІ група інвалідності, відповідно до довідки МСЕК серія 10 ААВ №914321, яка була чинною на момент звернення до страховика 10.01.2017) 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановленому на дату настання страхового випадку, що в сумі склало 14616 грн., а також 730 грн. 80 коп. - 5% від вказаної суми на відшкодування моральної шкоди, а всього 15346 грн. 80 коп. 28.04.2017 страхове відшкодування у вказаній сумі було виплачене на реквізити, вказані у заяві про виплату страхового відшкодування від 10.01.2017.

Крім цього, 27.03.2018 відповідач виплатив позивачу відшкодування за шкоду, пов`язану з його лікуванням в сумі 2476 грн. 60 коп., а також 123 грн. 83 коп. - 5% від вказаної суми на відшкодування моральної шкоди, а всього 2600 грн. 43 коп. При цьому, відповідач керувався вимогами ст.24, 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та з урахуванням того, що документально підтверджений розмір витрат на лікування становив 1688 грн. 13 коп. (3992 грн. 52 коп.-2304 грн. 39 коп.), що є менше, ніж мінімальний розмір, тому позивачу виплачено страхове відшкодування з розрахунку 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленому на дату настання страхового випадку, помножена на 61 день.

В судове засідання 10.10.2019 позивач не з`явився, його представник подав заяву про розгляд справи за їх відсутності.

Разом з тим, ухвалою суду від 10.10.2019, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, в судовому засіданні за клопотанням представника відповідача оголошено перерву до 12.11.2019.

24.10.2019 представник позивача подав відповідь на відзив, у якому позовні вимоги уточнив. Зазначив, що відповідач дійсно перерахував позивачу 2476 грн. 60 коп. витрат на лікування та 123 грн. 83 коп. - 5% від вказаної суми на відшкодування моральної шкоди. Разом з тим, при проведенні розрахунку відповідно до вимог ст.24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідач не врахував, що позивач перебував на лікуванні з 29.01.2014 по 21.05.2014, тобто 112 днів, що підтверджується листками непрацездатності, долученими до заяви про виплату страхового відшкодування. З урахуванням наведеного відповідач зобов`язаний був виплати позивачу 4547 грн. 20 коп. (1218 грн./30*112 днів), однак не доплатив позивачу 2070 грн. 60 коп. (4547 грн. 20 коп. - 2476 грн. 60 коп.) та відповідно 5% від вказаної суми на відшкодування моральної шкоди, а тому просить стягнути такі в судовому порядку. Крім цього, оскільки позивач подав відповідачу відповідні документи для виплати страхового відшкодування 20.12.2017, а рішення про часткову виплату такого прийнято 14.03.2019, тому за період з 15.03.2018 по 21.10.2019 з відповідача підлягає стягненню пеня в розмірі 1217 грн. 93 коп., 219 грн. 59 коп. інфляційні втрати та 105 грн. 3% річних, нараховані на суму 2174 грн. 13 коп. (2070 грн. 60 коп. безпідставно недоплаченого страхового відшкодування витрат на лікування + 123 грн. 83 коп. - 5% від вказаної суми на відшкодування моральної шкоди).

Крім цього, відповідач безпідставно не виплатив позивачу відшкодування шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності за період з 29.01.2014 по 21.05.2014 в розмірі 10810 грн. 24 коп. та шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності в розмірі, визначеному для II групи інвалідності в розмірі 7308 грн. (різниця відшкодування між II та III групами інвалідності), а також моральну шкоду в розмірі 5%, що становить 905 грн. 91 коп. ((10810,24+7308)*5%), а тому просить стягнути таку в судовому порядку. Оскільки відповідач зобов`язаний був здійснити виплату страхового відшкодування на відшкодування вказаної шкоди, однак 26.04.2017 безпідставно прийняв рішення про відмову у їх відшкодуванні, тому просить стягнути також 15195 грн. 35 коп. пені, 4432 грн. 82 коп. інфляційних втрат та 1418 грн. 3% річних, нарахованих на суму 19024 грн. 15 коп. (10810 грн. 24 коп. + 7308 грн. + 905 грн. 91 коп.) за період з 27.04.2017 по 21.10.2019.

29.10.2019 представник позивача подав клопотання про приєднання доказів понесених судових витрат на професійну правничу допомогу.

11.11.2019 представник відповідача подав заяву про застосування позовної спеціальної давності в один рік та відмовити з цих підстав в задоволенні позовних вимог в частині щодо стягнення пені.

В судовому засіданні 12.11.2019 представник відповідача проти позову заперечив повністю з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та заяві про застосування позовної давності. Додатково пояснив, що позивачу було відмовлено у виплаті відшкодування шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності за період з 29.01.2014 по 21.05.2014, оскільки йому виплачено відшкодування у зв`язку зі стійкою втратою працездатності (ІІІ група інвалідності). Також вважає необґрунтованими вимоги про відшкодування шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності в розмірі, визначеному для II групи інвалідності в розмірі 7308 грн., оскільки позивачу ІІ група інвалідності була встановлена лише на рік, а на час звернення із заявою про виплату страхового відшкодування 10.01.2017 чинною була довідка МСЕК серія 10 ААВ №914321 згідно з якою позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності.

Крім цього, при вирішенні питання про розподіл судових витрат просив врахувати, що розмір заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в сумі 9100 грн. є не обґрунтованим та не пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно всі обставини справи та оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, суд встановив наступне.

Відповідно до ст.12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Учасниками справи визнано, що 29.01.2014 мала місце дорожньо-транспортна пригода з участю водія автомобіля «Део Ланос», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність якого застрахована в АТ «СГ «ТАС», поліс №АЕ/2249131 від 11.04.2013, та пішохода ОСОБА_1 (позивача у справі), який отримав тілесні ушкодження.

За фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості за №0000123 від 30.01.2014 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. Разом з тим, вказане кримінальне провадження закрито постановою заступника начальника СВ Пустомитівського РВ ГУ МВС України у Львівській області від 27.05.2014 у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України (а.с.11).

Відповідно до ч.1, 2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.988 ЦК України, а також ст.20 Закону України «Про страхування», страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Відповідно до ч.36.1 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Як вбачається з матеріалів справи позивач 10.01.2017 звернувся до відповідача із заявою від 03.01.2017 про виплату страхового відшкодування, до якої долучив чеки на суму 2399 грн. 43 коп. на підтвердження понесених витрат на лікування та медикаменти; листки непрацездатності за період з 29.01.2014 по 25.02.2014, за період з 26.02.2014 по 13.03.2014, за період з 13.03.2014 по 08.04.2014, за період з 09.04.2014 по 21.05.2014 - на підтвердження шкоди, заподіяної тимчасовою втратою працездатності; копію довідки до акта огляду медико-соціальною комісією серії 10ААВ №701745 та лист Львівського обласного центру медико-соціальної експертизи №632 від 16.12.2016 - на підтвердження шкоди, заподіяної стійкою втратою працездатності, пов`язаної зі встановленням ІІ групи інвалідності.

В подальшому заявою від 02.03.2017 просив долучити документи для виплати страхового відшкодування, а саме: лист Комунальної міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги від 05.01.2017 з переліком медикаментів, які використовувались для лікування позивача та завірені копії виписок із медичної карти стаціонарного хворого за період з 29.01.2014 по 25.02.2014 та за період з 11.08.2014 по 19.08.2014.

Листом від 26.04.2017 відповідач повідомив позивача про прийняте рішення про страхову виплату відшкодування шкоди, пов`язаної зі стійкою втратою працездатності (ІІІ група інвалідності - 12 мінімальних заробітних плат, встановлених на дату страхового випадку) в сумі 14616 грн., а також 730 грн. 80 коп. - 5% від вказаної суми на відшкодування моральної шкоди. У відшкодуванні витрат на лікування було відмовлено, оскільки такі документально не підтвердженні. (а.с.30).

В подальшому 20.12.2017 позивач звернувся до відповідача із заявою від 17.12.2017 про долучення документів для доплати страхового відшкодування, а саме: копії виписки із медичної карти, документ про проходження комп`ютерної томографії, довідки МСЕК №369963, чеки та квитанції на суму 3992 грн. 52 коп.

Листом від 14.03.2018 відповідач повідомив позивача про прийняте рішення про страхову виплату відшкодування шкоди, пов`язаної з лікуванням в сумі 2476 грн. 60 коп., обчисленої на підставі ст.24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» із розрахунку 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за 61 день лікування, оскільки документально підтверджений розмір понесених позивачем витрат на лікування є меншим, ніж мінімальний розмір страхового відшкодування за шкоду, пов`язані з лікуванням потерпілого. А також про виплату 123 грн. 83 коп. на відшкодування моральної шкоди - 5% від суми страхового відшкодування шкоди, пов`язані з лікуванням.

Відповідно до ст.23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є:

шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого;

шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим;

шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим;

моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Згідно зі ст.24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я, але не більше 120 днів.

Якщо страховику (МТСБУ) не надані документи, що підтверджують розмір витрат, зазначених у пункті 24.1 цієї статті, або їх документально підтверджений розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до пункту 24.2 цієї статті, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування у розмірі, визначеному в пункті 24.2 цієї статті.

Сторонами визнано, що документально підтверджений позивачем розмір витрат був меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до пункту 24.2 статті 24 вказаного Закону, а тому відповідач правомірно прийняв рішення про виплату відшкодування у розмірі, визначеному в пункті 24.2 статті 24 Закону.

Разом з тим, як вбачається з долучених до заяви про виплату страхового відшкодування листків непрацездатності (а.с.19-21), позивач перебував на лікуванні в період з 29.01.2014 по 21.05.2014, тобто 112 днів, в той час як відповідачем прийнято рішення про страхову виплату відшкодування шкоди, пов`язаної з лікуванням в сумі 2476 грн. 60 коп., обчисленої на підставі ст.24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» із розрахунку 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, лише за 61 день лікування, що не відповідає вимогам закону.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно недоплачених 2070 грн. 60 коп. (1218грн./30*112 днів-2476,60 грн.) витрат на лікування є підставними та підлягають до задоволення.

Відповідно до ч.2 ст.26 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить:

у разі встановлення I групи інвалідності - 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку;

у разі встановлення II групи інвалідності - 18 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку;

у разі встановлення III групи інвалідності - 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку;

у разі визнання неповнолітньої (малолітньої) особи дитиною з інвалідністю - 18 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку.

Судом встановлено, що відповідач 26.04.2017 прийняв рішення про страхову виплату відшкодування шкоди, пов`язаної зі стійкою втратою працездатності (ІІІ група інвалідності - 12 мінімальних заробітних плат, встановлених на дату страхового випадку) в сумі 14616 грн.

Разом з тим, як вбачається з долучених до заяви про виплату страхового відшкодування копії довідки до акта огляду медико-соціальною комісією серії 10ААВ №701745 та листа Львівського обласного центру медико-соціальної експертизи №632 від 16.12.2016, позивача 22.05.2014 визнано інвалідом другої групи загального захворювання з ураженням опорно-рухового апарату. При цьому, ІІ група інвалідності встановлено позивачу внаслідок травм, отриманих в ДТП 29.01.2014, супутні захворювання позивача в медекспертній справі позивача не фігурують.

За вказаних обставин суд вважає, що відповідач безпідставно відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим, а саме: встановлення II групи інвалідності, у розмірі 18 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку, а виплатив таку у меншому розмірі - 12 мінімальних заробітних плат, що передбачено у разі встановлення III групи інвалідності.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 7308 грн. (1218грн.*18-1218грн.*12) безпідставно недоплаченої частини відшкодування шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності є підставними та підлягають до задоволення.

При цьому, суд вважає необґрунтованими посилання відповідача на ту обставину, що на час прийняття рішення про виплату страхового відшкодування дійсною була довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 10 ААВ №832069, згідно з якою позивачу 21.05.2015 встановлено ІІІ групу інвалідності, оскільки як встановлено судом первинно позивачу встановлено ІІ групу інвалідності, така встановлено на строк до червня 2015 року та саме внаслідок травм, отриманих в ДТП 29.01.2014, недійсною не визнавалася, не скасовувалась, а строковість такої інвалідності та подальше покращення стану здоров`я позивача, у зв`язку з чим групу інвалідності змінено на ІІІ, не впливає на обов`язок відповідача відшкодувати шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності згідно з ч.2 ст.26 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яка жодних застережень щодо необхідності встановлення групи інвалідності безстроково не містить.

Крім цього, відповідно до ст.25 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в таких розмірах:

для працюючої особи (особи, яка працює за трудовим договором) - неотримана середня заробітна плата, обчислена відповідно до норм законодавства України про працю;

для особи, яка забезпечує себе роботою самостійно, - неотримані доходи, які обчислюються як різниця між доходом за попередній (до дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік та доходом, отриманим у тому календарному році, коли особа була тимчасово непрацездатною;

для непрацюючої повнолітньої особи - допомога у розмірі, не меншому мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством.

Якщо особа була в зазначеному статусі менше вказаних розрахункових термінів, то до уваги береться середньомісячний доход з розрахунку суми сукупного доходу такої особи за попередній до настання страхового випадку календарний рік та доход протягом фактичного терміну (повні місяці) перебування особи в зазначеному статусі.

Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Як вбачається з матеріалів справи на момент дорожньо-транспортної пригоди позивач працював на посаді охоронника в ТОВ «Епіцентр-К», що підтверджується довідкою про доходи №95 від 28.05.2014, яку позивач долучив до заяви про виплату страхового відшкодування разом з листками непрацездатності за період з 29.01.2014 по 25.02.2014, за період з 26.02.2014 по 13.03.2014, за період з 13.03.2014 по 08.04.2014, за період з 09.04.2014 по 21.05.2014.

При цьому, як вбачається з довідки про доходи позивача за два місяці до дорожньо-транспортної пригоди, а саме: грудень 2013 року та січень 2014 року позивачу була нарахована заробітна плата в розмірі 6116 грн. 47 коп. (3993,16 грн. + 2123,31 грн.). В грудні 2013 та січні 2014 року 43 робочі дні, тому середньоденна заробітна плата за останні два місяці роботи позивача становить 142 грн. 24 коп. (6116,47грн./43дні).

Як зазначалося вище судом встановлено, що позивач не працював з 29.01.2014 по 21.05.2014, що підтверджується відповідними листками непрацездатності (а.с.19-21). За вказаний період було 76 робочих днів, а тому відповідно до вимог ст.25 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відповідач зобов`язаний був здійснити виплату позивачу 10810 грн. 24 коп. (76 робочих днів*142,24 грн. середньоденна зарплата) на відшкодування шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності, однак безпідставно не зробив цього.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 10810 грн. 24 коп. на відшкодування шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності є підставними та підлягають до задоволення.

При цьому, суд вважає необґрунтованими посилання відповідача на ту обставину, що позивачу було відмовлено у виплаті відшкодування шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності за період з 29.01.2014 по 21.05.2014, так як йому виплачено відшкодування у зв`язку зі стійкою втратою працездатності, оскільки як вбачається з матеріалів справи ІІ група інвалідності встановлена позивачу лише 22.05.2014, про що зазначено у листку непрацездатності серії АГД №139552, а тому наведене не спростовує того, що позивач з 29.01.2014 по 21.05.2014 включно був звільненим від роботи у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, тому має право на відшкодування завданої у зв`язку з цим шкоди.

Крім цього, відповідно до ст.26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Оскільки судом встановлено, що відповідач не виплатив позивачу 20188 грн. 84 коп. за шкоду, заподіяну здоров`ю (2070 грн. 60 коп. витрат на лікування + 7308 грн. безпідставно недоплаченої частини відшкодування шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності + 10810 грн. 24 коп. на відшкодування шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності), а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню і моральна шкода у розмірі 5 відсотків не виплаченої страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, що в сумі становить 1009 грн. 44 коп. (20188,84 грн./100*5).

Крім цього, відповідно до п.3 ч.1 ст.20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

Відповідно до ч.36.5 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Крім цього, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, як вбачається з роз`яснень пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, наданих у п.4 Постанови від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» положення статті 625 ЦК не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов`язанням, яке виникає з договірних зобов`язань. Винятком є відповідальність страховика (стаття 992 ЦК).

Як вбачається з матеріалів справи відповідач прийнятим рішенням від 26.04.2017 безпідставно не доплатив позивачу 19024 грн. 15 коп. (7308 грн. безпідставно недоплачена частина відшкодування шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності + 10810 грн. 24 коп. не виплачене відшкодування шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності + 905 грн. 91 коп. - 5 відсотків від вказаної суми моральної шкоди), а рішенням від 14.03.2018 не доплатив позивачу 2174 грн. 13 коп. (2070 грн. 60 коп. витрат на лікування+103 грн. 53 коп. - 5 відсотків від вказаної суми моральної шкоди), а тому суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення і позовні вимоги позивача про стягнення на його користь також 4652 грн. 41 коп. інфляційних втрат та 1523 грн. 3% річних, нарахованих на суму 19024 грн. 15 коп. за період з 27.04.2017 по 21.10.2019, та нарахованих на суму 2174 грн. 13 коп. за період з 15.03.2018 по 21.10.2019.

Разом з тим, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача пені підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно з ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Оскільки відповідачем заявлено про застосування позовної давності щодо вимог про стягнення пені, з позовною заявою позивач звернувся до суду 16.08.2019, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача пені, нарахованої на суму 19024 грн. 15 коп. за період з 27.04.2017 по 15.08.2018 та нарахованої на суму 2174 грн. 13 коп. за період з 15.03.2018 по 15.08.2018 задоволенню не підлягають у зв`язку зі спливом позовної давності.

Враховуючи вищенаведене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня в сумі 8814 грн. 27 коп., нарахована за період з 16.08.2018 по 21.10.2019 згідно з представленим позивачем розрахунком:

Пеня, нарахована на суму 19024 грн. 15 коп. (7308 грн. безпідставно недоплачена частина відшкодування шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності + 10810 грн. 24 коп. не виплачене відшкодування шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності + 905 грн. 91 коп. - 5 відсотків від вказаної суми моральної шкоди) за період з 06.09.2019 по 21.10.2019 в сумі 774 грн. + за період з 19.07.2019 по 05.09.2019 в сумі 868 грн. 34 коп. + за період з 07.06.2019 по 18.07.2019 в сумі 766 грн. 18 коп. + за період з 26.04.2019 по 06.06.2019 в сумі 766 грн. 18 коп. + за період з 15.03.2019 по 25.04.2019 в сумі 788 грн. 07 коп. + за період з 01.02.2019 по 14.03.2019 в сумі 788 грн. 07 коп. + за період з 13.12.2018 по 31.01.2019 в сумі 938 грн. 18 коп. + за період з 25.10.2018 по 12.12.2018 в сумі 919 грн. 41 коп. + за період з 07.09.2018 по 24.10.2018 в сумі 900 грн. 65 коп. + 401 грн. 28 коп. (пеня, нарахована за період з 13.07.2018 по 06.09.2018 в сумі 1021 грн. 57 коп./56 (к-ть днів за цей період) * 22 (к-ть днів за період з 16.08.2018 по 06.09.2018)) = 7910 грн. 36 коп.

Пеня, нарахована на суму 2174 грн. 13 коп. (2070 грн. 60 коп. витрат на лікування+103 грн. 53 коп. - 5 відсотків від вказаної суми моральної шкоди) за період з 06.09.2019 по 21.10.2019 в сумі 88 грн. 45 коп. + за період з 19.07.2019 по 05.09.2019 в сумі 99 грн. 24 коп. + за період з 07.06.2019 по 18.07.2019 в сумі 87 грн. 56 коп. + за період з 26.04.2019 по 06.06.2019 в сумі 87 грн. 56 коп. + за період з 15.03.2019 по 25.04.2019 в сумі 90 грн. 06 коп. + за період з 01.02.2019 по 14.03.2019 в сумі 90 грн. 06 коп. + за період з 13.12.2018 по 31.01.2019 в сумі 107 грн. 22 коп. + за період з 25.10.2018 по 12.12.2018 в сумі 105 грн. 07 коп. + за період з 07.09.2018 по 24.10.2018 в сумі 102 грн. 93 коп. + 45 грн. 76 коп. (пеня, нарахована за період з 13.07.2018 по 06.09.2018 в сумі 116 грн. 75 коп./56 (к-ть днів за цей період) * 22 (к-ть днів за період з 16.08.2018 по 06.09.2018)) = 903 грн. 91 коп.

Задовольняючи частково позов, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім і підтверджені поданими позивачем доказами (а.с.52-54, 107-110) судові витрати, що становлять 9100 грн. витрат на професійну правничу допомогу, пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 7520 грн. 74 коп. (9100 грн.*36187,96 грн./43786,97 грн.).

При цьому, суд не бере до уваги посилання відповідача на те, що розмір заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в сумі 9100 грн. є не обґрунтованим та не пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, оскільки відповідно до вимог ч.6 ст.137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, в той час як відповідачем неспівмірність таких витрат не доведена.

Крім цього, відповідно до ст.141 ЦПК України, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, такий пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 635 грн. 05 коп. (768,40 грн.*36187,96 грн./43786,97 грн.) слід стягнути з відповідача в дохід держави.

Керуючись ст.12, 81, 89, 259, 263-265, 268, 293, 352, 354 ЦПК України, -

ухвалив:

позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 2070 грн. 60 коп. витрат на лікування, 10810 грн. 24 коп. шкоди, заподіяної тимчасовою втратою працездатності, 7308 грн. недоплаченої частини відшкодування шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності, 1009 грн. 44 коп. моральної шкоди, а також 8814 грн. 27 коп. пені, 4652 грн. 41 коп. інфляційних втрат та 1523 грн. 3% річних.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» пені, нарахованої на суму 19024 грн. 15 коп. за період з 27.04.2017 по 15.08.2018 та нарахованої на суму 2174 грн. 13 коп. за період з 15.03.2018 по 15.08.2018 - відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 7520 грн. 74 коп. судових витрат.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» в дохід держави 635 грн. 05 коп. судового збору.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення до Львівського апеляційного суду через Личаківський районний суд м.Львова. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 .

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС», місцезнаходження: 03062, м.Київ, пр.Перемоги, 65, код ЄДРПУ - 30115243.

Повне судове рішення складено 18.11.2019.

Суддя: Р.Я. Головатий