Провадження №2/523/1156/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"04" березня 2019 р. м.Одеса Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Кисельова В.К.

при секретарі - Нестеренко Л.В.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом Одеського Національного медичного університету до ОСОБА_1 про стягнення витрат на навчання, -

ВСТАНОВИВ:

Одеський Національний медичний університет звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення витрат на навчання.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 03 липня 2008 року ОСОБА_1 вступила до Одеського національного медичного університету на спеціальність «лікувальна справа» та підписала Угоду № 186 про навчання за кошти державного бюджету з метою отримання вищої освіти.

У червні 2014 року ОСОБА_1 закінчила ОНМедУ та, відповідно до наказу У03 Одеської ОДА від 01.07.2014 року №121-К, була направлена комісією по розподілу для проходження інтернатури до КУ «Ананьївський центр первинної медико-санітарної допомоги» на посаді лікаря загальної практики - сімейного лікаря. До навчання в інтернатурі ОСОБА_1 мала приступити з 01.08.2014 року.

В зазначений термін ОСОБА_1 до навчання в інтернатурі не приступила, за місцем направлення не прибула, як йдеться у листі головного лікаря КУ «Ананьївський центр первинної медико-санітарної допомоги» № 289 від 12 травня 2017 року. Жодної інформації щодо перерозподілу до Одеського національного медичного Університету відповідач не надавала.

Укладаючи угоду з вищим навчальним закладом про надання освітніх послуг за державним замовленням, особа (абітурієнт) бере на себе відповідні зобов`язання, які запливають із вимог нормативно-правових актів в даній сфері і передбачені самими угодами про надання освітніх послуг, а саме зобов`язання після закінчення навчання та одержання- зідпові тної кваліфікації працювати за направленням не менш ніж три роки (замість чого отримують вищу освіту безкоштовно).

Вступаючи на навчання за державним замовленням та укладаючи відповідну угоду, особа-абітурієнт є обізнаною із фактом необхідності проходження інтернатури та відпрацювання певного строку після закінчення навчання.

Одеським національним медичним Університетом умови угоди № 186 від 03 липня 2008 року виконані у повному обсязі: відповідач пройшла повний курс навчання в ОНМедУ за державний кошт, не сплачуючи за навчання власні грошові кошти, отримала відповідну кваліфікацію та спеціальність за кошти бюджету. У свою чергу, відповідач умови договору не виконала, з часу закінчення начального закладу до місця обов`язкового навчання на інтернатурі та подальшого працевлаштування не прибула.

Інтернатура проводиться в очно-заочній формі навчання на кафедрах медичних (фармацевтичних) вищих закладів освіти ІІІ-ІУ рівнів акредитації медичних факультетів університетів і закладів медичної (фармацевтичної) післядипломної освіти (надалі - вищих закладів освіти) та стажування в базових установах і закладах охорони здоров`я (п. 1.4 Положення).

Відповідно до п.2.2.3, Угоди № 186, студент зобов`язується прибути після закінчення університету на місце працевлаштування за направленням МОЗ України і відпрацювати не менше 3 років після закінчення інтернатури. В разі відмови їхати на працевлаштування за рішенням МОЗ України або відмови відпрацьовувати не менше 3 років - відшкодувати до державного бюджету повну вартість навчання, у встановленому порядку.

Згідно п. 2.2.5. Угоди № 186 студент, що вступав до Університету за цільовим направленням МОЗ, незалежно від умов, після закінчення університету зобов`язується відпрацювати за місцем призначення згідно з направленням не менше трьох років.

Згідно п. 5.1. Угоди № 186, за невиконання або неналежне виконання умов даної Угоди сторони несуть майнову громадянську відповідальність у відповідності з діючим законодавством.

Відповідно до розрахунків економічного відділу Одеського Національного медичного університету за весь період з 01.09.2008 року по 30.06.2014 року сума витрат на навчання ОСОБА_1 (без урахування стипендіального фонду) складає 62193, 00 грн.

Згідно з розрахунками Одеського національного медичного університету за період навчання з 2008 року по 2014 рік відповідачу була виплачена стипендія у розмірі 31177,98 грн.

В судове засідання представники позивача не з`явились, згідно клопотання, яке міститься в позовній заяві, просили справу розглянути у їх відсутність, а також не заперечували проти постановляння заочного рішення.

Ухвалою суду від "31" жовтня 2018 р. було відкрито спрощене провадження по справі.

Відповідачу було направлено ухвалу про відкриття провадження по справі разом з позовом на додатками та запропоновано надати відзив на позовну заяву. Однак, відзиву від відповідача на позов до суду не надходило.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, судові повістки за адресою реєстрації не отримує, у зв`язку із чим, на підставі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 131 ЦПК України вважається повідомленим про розгляд справи.

Суд вважає можливим, розглянути справу у порядку заочного провадження, відповідно до вимог ст.ст. 280-281 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини, а також відповідні правовідносини.

Так судом встановлено, що 03 липня 2008 року ОСОБА_1 вступила до Одеського національного медичного університету на спеціальність «лікувальна справа» та підписала Угоду № 186 про навчання за кошти державного бюджету з метою отримання вищої освіти.

У червні 2014 року ОСОБА_1 закінчила ОНМедУ та, відповідно до наказу УО3 Одеської ОДА від 01.07.2014 року №121-К, була направлена комісією по розподілу для проходження інтернатури до КУ «Ананьївський центр первинної медико-санітарної допомоги» на посаді лікаря загальної практики - сімейного лікаря. До навчання в інтернатурі ОСОБА_1 мала приступити з 01.08.2014 року.

В зазначений термін ОСОБА_1 до навчання в інтернатурі не приступила, за місцем направлення не прибула, як йдеться у листі головного лікаря КУ «Ананьївський центр первинної медико-санітарної допомоги» № 289 від 12 травня 2017 року. Жодної інформації щодо перерозподілу до Одеського національного медичного Університету відповідач не надавала.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення прав та обов`язків, як затверджено у п.1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, є договори та інші правочини.

Договором, у відповідності до ч. 1 ст. 626 ЦК України, є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Укладаючи угоду з вищим навчальним закладом про надання освітніх послуг за державним замовленням, особа (абітурієнт) бере на себе відповідні зобов`язання, які запливають із вимог нормативно-правових актів в даній сфері і передбачені самими угодами про надання освітніх послуг, а саме зобов`язання після закінчення навчання та одержання- зідпові тної кваліфікації працювати за направленням не менш ніж три роки (замість чого отримують вищу освіту безкоштовно).

Вступаючи на навчання за державним замовленням та укладаючи відповідну угоду, особа-абітурієнт є обізнаною із фактом необхідності проходження інтернатури та відпрацювання певного строку після закінчення навчання.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Одеським національним медичним Університетом умови угоди № 186 від 03 липня 2008 року виконані у повному обсязі: відповідач пройшла повний курс навчання в ОНМедУ за державний кошт, не сплачуючи за навчання власні грошові кошти, отримала відповідну кваліфікацію та спеціальність за кошти бюджету. У свою чергу, відповідач умови договору не виконала, з часу закінчення начального закладу до місця обов`язкового навчання на інтернатурі та подальшого працевлаштування не прибула.

Відповідно до п. 1.1 Положення Міністерства охорони здоров`я України про спеціалізацію (інтернатуру) випускників вищих медичних і фармацевтичних закладів освіти III-IV рівнів акредитації медичних факультетів університетів - спеціалізація (інтернатура) є обов`язковою формою післядипломної підготовки випускників всіх факультетів медичних і фармацевтичних вищих закладів освіти ІІІ-ІУ рівнів акредитації медичних факультетів університетів незалежно від підпорядкування та форми власності, після закінчення якої їм присвоюється кваліфікація лікаря (провізора)-спеціаліста певного фаху.

Інтернатура проводиться в очно-заочній формі навчання на кафедрах медичних (фармацевтичних) вищих закладів освіти ІІІ-ІУ рівнів акредитації медичних факультетів університетів і закладів медичної (фармацевтичної) післядипломної освіти (надалі - вищих закладів освіти) та стажування в базових установах і закладах охорони здоров`я (п. 1.4 Положення).

Відповідно до п.2.2.3, Угоди № 186, студент зобов`язується прибути після закінчення університету на місце працевлаштування за направленням МОЗ України і відпрацювати не менше 3 років після закінчення інтернатури. В разі відмови їхати на працевлаштування за рішенням МОЗ України або відмови відпрацьовувати не менше 3 років - відшкодувати до державного бюджету повну вартість навчання, у встановленому порядку.

Згідно п. 2.2.5. Угоди № 186 студент, що вступав до Університету за цільовим направленням МОЗ, незалежно від умов, після закінчення університету зобов`язується відпрацювати за місцем призначення згідно з направленням не менше трьох років.

Згідно п. 5.1. Угоди № 186, за невиконання або неналежне виконання умов даної Угоди сторони несуть майнову громадянську відповідальність у відповідності з діючим законодавством.

Положенням ч. 3 ст. 53 Конституції України встановлено, що держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам.

Згідно з ч.1 ст.72 Закону України «Про вищу освіту» фінансування державних вищих навчальних закладів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України на умах державного замовлення на оплату послуг з підготовки фахівців, наукових і науково- педагогічних кадрів та інших джерел, не заборонених законодавством, з дотриманням принципів цільового та ефективного використання коштів, публічності та прозорості у прийнятті рішень.

Згідно з ч. 2 ст. 34 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність», одним з основних важелів здійснення державної політики у сфері наукової та науково- технічної діяльності є бюджетне фінансування.

На виконання Указу Президента України від 23 січня 1996 року № 77 «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів», в редакції Указу Президента від 16 травня 1996 року № 342, відповідно до ст. 65 Закону України «Про вищу освіту» та ст. 197 Кодексу законів про працю України було розроблено Порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів від 22 серпня 1996 року № 992.

Пунктом 4 вищенаведеного Порядку визначено, що керівники вищих навчальних закладів після зарахування осіб на навчання за державним замовленням укладають з ними угоду.

Відповідно до п. 8 Порядку, випускники, які уклали угоду з вищим навчальним закладом, після зарахування на навчання, повинні відпрацювати за місцем призначення не менше трьох років.

У разі неприбуття молодого фахівця за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням протягом трьох років випускник зобов`язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати (п. 14 Порядку).

Зазначенні положення нормативно-правових актів, щодо відшкодування випускниками вартості навчання в разі неприбуття (не відпрацювання впродовж трьох років за місцем розподілу) закріпленні також Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 25 грудня 1997 року № 367 «Про затвердження Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням».

Відповідно до розрахунків економічного відділу Одеського Національного медичного університету за весь період з 01.09.2008 року по 30.06.2014 року сума витрат на навчання ОСОБА_1 (без урахування стипендіального фонду) складає 62193, 00 грн.

Згідно з розрахунками Одеського національного медичного університету за період навчання з 2008 року по 2014 рік відповідачу була виплачена стипендія у розмірі 31177,98 грн.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд, як затверджено у ч. 1 ст. 13 ЦПК України, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Керуючись ст.ст. ч. З ст. 53 Конституції України, ч. 1 ст. 72 Закону України «Про вищу освіту», ч. 2 ст. 34 Закону України «Про науку і науково-технічну діяльність», Указом Президента України від 23 січня 1996 року № 77, Указу Президента від 16 травня 1996 року № 342, ст. 197 Кодексу законів про працю України, Постанови Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1996 року № 992, Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 25 грудня 1997 року № 367. Наказом Міністерства охорони здоров`я України № 21 від 19 вересня 1996 року, п. 3 ч. 1 ст. З, ч. 1 ст. 11. ст. 509, ст. 526, п. 1 ч. 2 ст. 626, ст. 629 ЦК України, ст.ст.. 4, 13, 141, 175. 176, 177, 184 ЦПК У країни, ст. ст. 2,5,10,12,258,259,263-265,268, 274-279, 280-281 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Одеського Національного медичного університету до ОСОБА_1 про стягнення витрат на навчання - задовольнити.

2. Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) суму витрат на навчання за період з 2008 по 2014 рік у розмірі 62193,00 гривень на користь Одеського Національного медичного університету (, м. Одеса, пров. Валіховський б. 2) з подальшим перерахуванням до Державного бюджету України.

3. Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) суму виплаченої стипендії за період з 2009 по 2015 рік у розмірі 31177,98 гривень на користь на користь Одеського Національного медичного університету (, м. Одеса, пров. Валіховський б. 2) з подальшим перерахуванням до Державного бюджету України.

4. Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Одеського Національного медичного університету (, м. Одеса, пров. Валіховський б. 2) суму сплаченого судового збору у розмірі 1841,00 гривень.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку через Суворовський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляційної скарги в 30 -ти денний строк з дня отримання рішення.

Рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано в 30 -ти денний строк з дня отримання його копії.

Суддя:

Повний текст рішення складено та підписано 12 березня 2019 р.