Справа № 307/712/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

06 листопада 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів МАЦУНИЧА М.В., СОБОСЛОЯ Г.Г.

при секретарі ЮРОЧКО А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» у справі № 307/712/19 на ухвалу Тячівського районного суду від 19 липня 2019 року, повний текст якої складено 19 липня 2019 року, головуючий суддя Бобрушко В.І., про забезпечення позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» і ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів ОСОБА_3 , про визнання недійсними договорів, -

встановив:

Відповідач АТ «Альфа-Банк» оскаржив ухвалу Тячівського районного суду від 19.07.2019, якою забезпечено зазначений позов шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 та заборони її відчуження до закінчення провадження в справі. Відповідач вважає ухвалу постановленою з порушенням норм процесуального права.

Так, пред`явлення вищеназваного позову є зловживанням позивачем процесуальними правами лише з метою позбавлення кредитора можливості реалізувати свої права з погашення боргу. Ухвала безпідставна і лише задовольняє бажання позивача уникнути виконання зобов`язань. Крім того, позивач не є власником майна, на яке просив накласти арешт.

ОСОБА_1 не є стороною оспорених ним договорів, ці договори жодним чином не порушують його права, оскільки він є спадкоємцем ОСОБА_4 і повинен відповідати за зобов`язаннями спадкодавця, який ці договори не оспорював.

Судове рішення необґрунтоване, суд не з`ясував обставин, які мають значення (наявність чи відсутність спору, необхідність вжиття заходів забезпечення позову, співмірність забезпечення позову його вимогам тощо). Суд не вмотивував, яким чином можливе задоволення позову впливатиме на права та обов`язки сторони щодо квартири.

Сторона просить ухвалу скасувати, у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову - відмовити.

Заслухавши доповідь судді, розглянувши на підставі ст. 372 ч. 2 ЦПК України апеляційну скаргу у відсутність учасників процесу, обговоривши їх доводи, перевіривши матеріали справи, суд приходить до такого.

Як убачається з наявних матеріалів, ОСОБА_1 пред`явив до АТ «Альфа-Банк» і ОСОБА_2 позов про визнання недійсними договорів і просив суд визнати недійсними: договір іпотеки, укладений між Акціонерним промислово-інвестиційним банком і ОСОБА_4 12.12.2997 щодо передачі в іпотеку квартири АДРЕСА_2 за кредитним договором № 340/2007 від 10.12.2007; договір про передачу прав за договорами забезпечення від 17.12.2012 щодо відступлення права вимоги та прав за договорами забезпечення, укладених між ПАТ «АКПІБ» (правонаступником ЗАТ «АКПІБ») та ПАТ Альфа-Банк».

Позов умотивований зокрема тим, що 27.06.2018 померла дружина позивача ОСОБА_4 , яка була іпотекодавцем, позивач прийняв спадщину після смерті дружини і тоді дізнався про існування оспореного договору іпотеки. Цим договором забезпечувалося виконання зобов`язань позичальники ОСОБА_2 за вищеназваним кредитним договором. Договір іпотеки не відповідає вимогам закону, іпотекодавець ОСОБА_4 , яка мала різні захворювання, уклала його у 68-річному віці не розуміючи та не усвідомлюючи значення своїх дій, помиляючись щодо правової природи та суті підписуваного нею документа, тобто з вадами волі. Про існування такого договору вона за життя не говорила позивачу.

Клопотанням від 15.07.2019 позивач просив забезпечити позов, а саме, накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 та заборонити її відчуження до вирішення справи по суті та набрання рішенням суду законної сили. Зазначав, що йому надійшла вимога від АТ «Альфа-Банк» про необхідність погашення кредитної заборгованості в розмірі 36009,21 дол. США у 30-денний строк, а в разі невиконання вимоги банк має намір на підставі іпотечного застереження прийняти предмет іпотеки у власність або продати його будь-якій іншій особі. З повідомлення-вимоги банку від 20.06.2019 убачається, зокрема, що спадкоємцями ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 4-6).

Ухвалою Тячівського районного суду від 19.07.2019 забезпечено позов, накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 та заборонено її відчуження до закінчення провадження в справі.

Приймаючи таке процесуальне рішення суд першої інстанції виходив із того, що існує реальна загроза відчуження нерухомого майна, право іпотеки щодо якого є предметом спору, банком, що істотно утруднить або й унеможливить ефективний захист і поновлення прав позивача в разі задоволення позову.

Таке вирішення судом першої інстанції питання про забезпечення позову правильне, відповідає характеру спору, обставинам справи та вимогам закону.

В силу положень ст.ст. 1216, 1218, 1220, 1222, 1268, 1281, 1282 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, позивач ОСОБА_1 як спадкоємець після смерті ОСОБА_4 має відповідні майнові права та обов`язки щодо квартири АДРЕСА_3 , а з урахуванням правового статусу цього майна як предмета іпотеки має відповідні права і обов`язки також і у відносинах з іпотекодержателем та кредитором позичальника.

Відповідно до ст. 149 ч.ч. 1, 2, ст. 150 ч. 1 п.п. 1, 2, ч. 3, ст. 151 ч. 1 ЦПК України, суд за заявою позивача може вжити передбачені ЦПК України заходи забезпечення позову, якщо їх невжиття може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду; позов забезпечується, зокрема, арештом майна, що належить або підлягає передачі відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, забороною вчиняти певні дії; вид забезпечення позову має бути співмірним із заявленими позивачем вимогами.

Оскільки предметом позову є припинення забезпечувального (іпотечного) зобов`язання, на підставі якого відповідач АТ «Альфа-Банк» може набути у власність предмет іпотеки та/або може відчужити його, про що повідомив спадкоємця предмета іпотеки у недвозначний спосіб, а у випадку задоволення позову відповідні підстави для набуття цим відповідачем у власність майна та для його відчуження на підставі іпотечного застереження перестають існувати, доводи позивача про необхідність і доцільність забезпечення позову шляхом арешту майна та заборони його відчуження заслуговують на увагу. На час розгляду заяви позивача у справі були наявні докази про конкретний намір АТ «Альфа-Банк» задовольнити свої вимоги щодо боргу за кредитним договором шляхом позасудового врегулювання питання про право власності на предмет іпотеки, іпотекодержатель мав реальну можливість набути право власності на майно або відчужити його.

Тож доводи сторони про дії відповідача, спрямовані на відчуження предмета іпотеки, та відповідні цьому ризики ґрунтуються на доказах і матеріалах справи.

Таким чином, позивач обґрунтовано просив застосувати види забезпечення позову, прямо передбачені цивільним процесуальним законом і за наявності підстав для цього. Спір із іпотекодержателем та з одним зі спадкоємців щодо дійсності забезпечувального зобов`язання позивачем ініційований, існує, як існує й можливість зміни правового статусу майна (предмета іпотеки), його відчуження, що вочевидь може істотно утруднити або унеможливити ефективний захист прав позивача або й унеможливити поновлення цих прав у разі задоволення позову в контексті наявності майна як такого. Це може мати наслідком виникнення необхідності у докладанні в подальшому значних зусиль для відновлення відповідних прав, може потягти порушення прав як позивача, так і інших осіб.

Суд першої інстанції ці обставини врахував та дав у контексті вирішуваного питання вірну оцінку наявним доказам і матеріалам справи. Міркування та доводи, з яких виходить відповідач в апеляційній скарзі, суперечливі, необґрунтовані не відповідають обставинам справи та не можуть бути враховані щодо власне забезпечення позову. Оспорений договір іпотеки наразі безпосередньо стосується цивільних прав і обов`язків як позивача, так і інших спадкоємців, породжує для них відповідні правові наслідки.

Відтак, на тій стадії процесу, на якій розглядалося клопотання про забезпечення позову, процесуальне питання вирішене з додержанням вимог закону, тому на підставі ст. 375 ЦПК України апеляцію, яка правильності по суті, обґрунтованості та законності судового рішення не спростовує, слід залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 1, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд -

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» залишити без задоволення, а ухвалу Тячівського районного суду від 19 липня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 15 листопада 2019 року.

Судді