У х в а л а

15 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 760/12781/17

провадження № 61-20005ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Осіяна О. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2017 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди заподіяної унаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП).

Свої позовні вимоги обґрунтовуючи тим, що 25 листопада 2016 року о 18 годині 45 хвилин на вул. Великій Кільцевій (біля вулиці Київської, 31) у м. Києві сталася ДТП за участю автомобіля «Тойота», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля позивача «Пежо», державний номер НОМЕР_2 .

Зазначала, що від удару автомобіля «Тойота», автомобіль «Пежо» у подальшому зіткнувся з автомобілем «БМВ», державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_3 , тому ця ДТП призвела до пошкодження усіх транспортних засобів.

Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 10 квітня 2017 року ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, що передбачено статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Також заявник зазначала, що нею було замовлено проведення незалежного експертного дослідження транспортного засобу «Пежо», державний номерний знак НОМЕР_2 на предмет встановлення вартості відновлювального ремонту та вартості матеріального збитку. Відповідно до вказаного звіту від 06 грудня 2016 року вартість збитків, що завдані власнику транспортного засобу «Пежо» склала 222 324 грн 54 коп. Витрати на проведення експертизи склали 03 тис. грн.

Крім цього, заявник посилається на те, що 04 січня 2017 року звернулася до акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» (далі - АТ «Страхова компанія «АХА Страхування») із заявою на виплату страхового відшкодування, та згідно із наданою їй відповіддю АТ «Страхова компанія «АХА Страхування» від 24 січня 2017 року було прийнято рішення про здійснення їй виплати суми страхового відшкодування у розмірі 100 тис. грн.

Ураховуючи викладена, оскільки сума виплати АТ «Страхова компанія «АХА Страхування» повністю не покривала завданих ДТП збитків ОСОБА_2 просила суд стягнути на свою користь з ОСОБА_1 відшкодування матеріальних збитків у розмірі 122 324 грн 54 коп., витрати на проведення автотоварознавчої експертизи у розмірі 3 тис. грн, витрати на правову допомогу у розмірі 2 600 грн. та судовий збір у розмірі 1 279 грн 25 коп.

Заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Мотивуючи своє рішення тим, що оскільки вина ОСОБА_1 у вчиненні ДТП, яка сталася 25 листопада 2016 року, судом встановлена, розмір матеріальної шкоди, завданої у результаті пошкодження транспортного засобу «Пежо», державний номерний знак НОМЕР_2 доведено.

Постановою Київського апеляційного суду від 10 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2017 року залишено без змін.

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Так у відповідності до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Станом на 01 січня 2019 року прожитковий мінімум для працездатних осіб був установлений у розмірі 1 921 грн.

Ціна позову у цій справі становить 122 324 грн 54 коп., яка станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921*100=192 100).

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Таких випадків не встановлено й Верховним Судом.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Правила, що запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Ураховуючи, що оскаржуване судове рішення прийнято у малозначній справі, а випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, відсутні, тому у відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригодиза касаційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2017 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 жовтня 2019 рокувідмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя О. М. Осіян