Провадження № 2/742/205/19
Єдиний унікальний № 742/4196/18
27 лютого 2019 року м.Прилуки
Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі: головуючого судді - Коваленка А.В., за участю секретаря судових засідань Риндя Л.А., позивача ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3 розглянувши у судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_2 яка діє у своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третя особа: що не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: Служба у справах дітей Прилуцької міської ради,Чернігівської області про усунення перешкод в користуванні власністю ,
І.Зміст позовних вимог та заперечень сторін.
У грудні 2018 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні власністю, якій просить усунути перешкоди у користуванні будинком, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1, шляхом вселення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , та неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у будинок АДРЕСА_1 , та зобов»язати ОСОБА_5 надати ключі від даного житла та не чинити перешкоди у користуванні даним будинком ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та неповнолітньому ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Свої вимоги позивач аргументує тим, що з 08 вересня 2007 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5. Вони мають малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 21 вересня 2018 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було розірвано.

На підставі договору дарування від 29 травня 2012 року ними було придбано у власність житловий будинок АДРЕСА_1 по 1 / 2 частині кожен.

Після фактичного припинення шлюбних відносин відповідач чинить їй та сину перешкоди у користуванні вищевказаним житловим будинком, а саме змінив замки, не допускає її до будинку. Хоча вона неодноразово намагалася вселитися до будинку, однак такі спроби закінчувалися сварками. Тому на даний час вона разом з сином змушена прожити у батьків за адресою: АДРЕСА_2.

Оскільки відповідач порушує її права на користування власністю, чинить перешкоди їй та малолітньому сину в користуванні вказаним житловим будинком, тому їх права підлягають захисту в судовому порядку.

ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі.

Ухвалою судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 05 грудня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено справу до попереднього судового розгляду на 09 год. 00 хвилин 16 січня 2019 року.

14 січня 2019 року ОСОБА_5 звернувся з заявою про відкладення розгляду справи для можливості надати до суду відзив на позовну заяву.

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 16.01.2019 року розгляд справи відкладено до 09 год. 04 лютого 2019 року.

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 04.02.2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду на 14 год. 00 хв. 27 лютого 2019 року.

ІІІ. Позиції сторін.

Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги.

Відповідач в судове засідання не з»явився, хоча був повідомлений про час та місце слухання справи належним чином.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - представник служби у справах дітей Прилуцької міської ради Чернігівської області в судове засідання не з»явився, при вирішенні рішення у справі покладається на розсуд суду.

Зі згоди позивача, суд на підставі наявних в справі доказів, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенню ст.280 ЦПК України.

ІV. Фактичні обставини встановлені судом.

ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_4, його батьками є ОСОБА_5 та ОСОБА_2(а.с.8)

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 21 вересня 2018 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 розірвано(а.с.9).

Відповідно до договору дарування від 29 травня 2012 року серія ВРП № 480167, ОСОБА_7 подарувала ОСОБА_5 1/ 2 частину житлового будинку з відповідною частиною господарсько побутових будівель та подарувала ОСОБА_2 49/ 100 частин житлового будинку з відповідною частиною господарсько побутових будівель (а.с.11).

Відповідно до договору дарування від 29 травня 2012 року серія ВРП № 480170, ОСОБА_7 подарувала ОСОБА_2 1/ 100 частин житлового будинку з відповідною частиною господарсько побутових будівель(а.с.11).

Згідно з витягу про державну реєстрацію прав комунального підприємства «Прилуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради, на ім»я ОСОБА_5 зареєстровано право спільної часткової власності на 1 / 2 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1(а.с.10).

Відповідно до витягу про державну реєстрацію прав комунального підприємства «Прилуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради, на ім»я ОСОБА_2 зареєстровано право власності на 49 / 100 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1(а.с.12).

Згідно з витягу про державну реєстрацію прав комунального підприємства «Прилуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради, на ім»я ОСОБА_2 зареєстровано право власності на 1 / 100 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1(а.с.14).

Відповідно до технічного паспорта на об»єкт нерухомого майна житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, власниками будинку є ОСОБА_5, розмір частки 1 / 2, та ОСОБА_2 - розмір частки 49/100 та 1 / 100(а.с.16-18).

З довідки відділу адміністративних послуг Прилуцької міської ради Чернігівської області від 10.12.2018, вбачається, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, в реєстрі територіальної громади значиться за адресою: АДРЕСА_1(а.с.25).

27.12.2018 року Прилуцьким ВП ГУНП в Чернігівській області на адресу ОСОБА_2 надіслано лист, в якому повідомлялося останню, що за її зверненням від 11.12.2018 року, щодо перешкоджання їй в користуванні житлом, проводено перевірку. ЇЇ колишній чоловік за місцем проживання був відсутній, пояснень у нього відібрати не вдалося. У зв»язку з тим, що в данному випадку відсутні ознаки кримінального правопорушення, їй рекомендовано звернутися до суду в порядку цивільного судочинства(а.с.40)

V.Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з ст.47 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст.316 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від інших осіб.

Згідно з ст.358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до п.2 ст. 386 Цивільного кодексу України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогами про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

За приписами ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо) у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Частиною 4 статті 29 ЦК України встановлено, що місцем проживання фізичної особи яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров»я, в якому вона проживає.

Відповідно до ч.1 ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Декларацією прав дитини, прийнятою резолюцією 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, закріплено принцип, згідно з яким дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина , крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір»ю(принцип 6).

Частиною 1 ст.3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов»язки щодо батьків (стаття 142 СК України). У тому числі, й на рівне виховання батьками. У справі «Хант проти України» вказано, що права дитини мають перевагу над правами батьків.

Так, 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С.проти України», у якому йдеться визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками.

При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по- перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв»язків із сім»єю, крім випадків, коли сім»я є особливо не придатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є благодійним.

Аналіз вищевказаних норм дає підстави для висновку, що рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже потім права батьків.

Такий правовий висновок був висловлений Верховним Судом України у постанові від 04.04.2018 року у справі №746/2109/16-ц.

Відповідно до ст.8 Європейської конвенції з прав людини, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших людей.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України , кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що позивачу та відповідачу на праві спільної сумісної власності в рівних частках належить спірний будинок. На даний час відповідач чинить перешкоди у проживанні у вказаному будинку позивачу та їх спільному малолітньому сину, не допускає їх до будинку, змінив замки в ньому. Вказаний житловий будинок, використовувався як постійне місце проживання сторін та їх сина. Такими своїми діями відповідач порушив право позивача користуватися належною їй власністю та суперечить найкращим інтересам малолітнього сина, що не сприяє створенню безпечного, спокійного середовища, для гармонійного розвитку дитини.

У зв»язку з цим, суд вважає за необхідне усунути перешкоди у користуванні спірним будинком, шляхом вселення ОСОБА_2 та малолітнього ОСОБА_4, та зобов»язати ОСОБА_5 надати ключі від даного житла та не чинити перешкоди у користуванні даним будинком ОСОБА_2 та малолітньому ОСОБА_4.

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

VI. Судові витрати.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.259,263-265,273,280-281,354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 , яка діє у своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа: що не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: Служба у справах дітей Прилуцької міської ради,Чернігівської області про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом вселення - задовольнити.

Усунути перешкоди у користуванні будинком, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1, шляхом вселення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, та неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у будинок АДРЕСА_1 , та зобов»язати ОСОБА_5 надати ключі від даного житла та не чинити перешкоди у користуванні даним будинком ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та неповнолітньому ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягнути з ОСОБА_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, мешканця АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 704,( сімсот чотири) гривні) 80 копійок в рахунок відшкодування судових витрат пов»язаних зі сплатою судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем до Чернігівського апеляційного суду шляхом подачі через Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення лише вступної та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.В.Коваленко