печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2019 року Печерський районний суд міста Києва

у складі: головуючого судді - Писанця В.А.,

при секретарі судових засідань - Ясеновенко К.О.,

за участю: позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить визнати виконавчий напис № 19312, вчинений 08 листопада 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Русланом Олеговичемтаким, що не підлягає виконанню, мотивуючи це тим, що він з постанови старшого державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Шумила А.В. від 18 січня 2018 року дізнався про наявність виконавчого провадження № 55564025 про виконавчий напис приватного нотаріуса про стягнення з нього на користь акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованості у розмірі 137 762,59 грн.

Позивач вказує, що письмова вимога, повідомлення від банку про усунення порушень підписане представником банку за довіреністю, але дана від імені відповідача, а не банку, тобто повідомлення підписане не уповноваженою особою банку. Відсутнє повідомлення періоду виникнення заборгованості, що як вказує позивач унеможливило перевірку, за який період стягується заборгованість, й розрахунок та коли виникла заборгованість та чи в межах строку позовної давності.

На думку позивача, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису належним чином не переконався у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим припустився порушень вимог Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів.

Ухвалою судді від 19 березня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання, сторонам роз`яснено підстави, час та черговість подання заяв по суті справи.

04 квітня 2019 року від третьої особи надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності, а 11 квітня 2019 року у встановлений строк від представника відповідача письмовий відзив, у якому банк зазначив, що при вчиненні спірного виконавчого напису нотаріусом дотримано вимоги Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, а відтак просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Відповіді на відзив, від позивача не надходило.

Ухвалою суду від 12 червня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Клопотання позивача від 25 червня 2019 року про витребування у відповідача оригіналу кредитного досьє (справи) ОСОБА_1 , оригіналу договору № б/н від 14 січня 2013 року, касових розрахунків, квитанцій про надання кредиту, 12 вересня 2019 року в судовому засіданні, ухвалою постановленою на місці, без виходу до нарадчої кімнати залишено без задоволення, з підстав пропуску строку, передбаченого ч. 2 ст. 83 ЦПК України, на підставі та керуючись ч. 1 ст. 84 цього Кодексу.

Вислухавши позивача, який в судовому засіданні вимоги позову підтримав та просив його задовольнити, а також встановивши, що відповідач та третя особа в судове засідання уповноважених представників не делегували, будучи повідомленим належним чином, не повідомивши причин своєї неявки, що у відповідності до ст. 223 ЦПК України не є перешкодою для розгляду справи по суті, а тому суд вважає за можливе вирішити справу у їх відсутність за наявними у справі доказами, ухваливши рішення, дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 14 січня 2013 року між позивачем та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до умов і правил надання банківських послуг у банку, в якій зазначено, що вона разом з пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить між ОСОБА_1 та банком договір про надання банківських послуг.

Відповідно до анкети-заяви наявна в ній інформація щодо того, що позивач ознайомився з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

Отже, між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 правовідносини виникли внаслідок приєднання однієї сторони до умов іншої. Із запропонованими умовами позивач ознайомився та погодився, про що розписався у анкеті-заяві. Таке приєднання позивачем вчинено у письмовій формі, що узгоджується з положеннями ст. 634 ЦК України.

При цьому, позивачем не виконано умов договору стосовно своєчасного повернення суми кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитними коштами процентів у встановлені договором строки.

У зв`язку з порушенням позичальником зобов`язань з повернення кредиту 24 жовтня 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» було направлено письмову вимогу щодо розміру заборгованості станом на 30 вересня 2017 року, яка складала 137 762,59 грн. Повідомлено, що в разі невиконання позичальником законної вимоги банку, буде вчинено виконавчий напис нотаріуса.

08 листопада 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Р.О. вчинено виконавчий напис № 19312, за яким за зобов`язаннями ОСОБА_1 по кредитному договору № б/н від 14 січня 2013 року запропоновано стягнути за період з 14 січня 2013 року по 30 вересня 2017 року, тобто 1720 днів, що складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 18 391,29 грн., за відсотками в сумі 109 234,99 грн., з пені та комісії у розмірі 3 100,00 грн., заборгованості по штрафам (фіксована частина) в сумі 500,00 грн., по штрафам (відсоток від суми заборгованості) у розмірі 6 536,31 грн., що разом складає 137 762,59 грн. Витрати за вчинення виконавчого напису в сумі 1 800,00 грн.

За загальним правилом ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому, відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» від 02 вересня 1993 року № 3425-XII (надалі також - Закон № 3425-XII) нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом № 3425-XII та іншими актами законодавства України, що встановлює ч. 1 ст. 39 Закону «Про нотаріат». Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований за № 282/20595 (надалі також - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, що передбачає п. 19 ст. 34 Закону № 3425-XII. Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону № 3425-XII та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі ст. 87 Закону № 3425-XII для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону № 3425-XII визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (п.п. 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з пп. 2.1 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача, що передбачає пп. 2.2 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку.

Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу, що відповідає пп. 2.3 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку.

Окрім того, пп. 3.2, 3.5 п. 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

При цьому, стаття 50 Закону № 3425-XII передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису ст. 88 Закону № 3425-XII. Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 50, 87, 88 Закону № 3425-XII захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст.ст. 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс 17, постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 207/1587/16 та постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 308/11193/16-ц.

Так, з матеріалів справи вбачається, що відповідач надав нотаріусу всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості: оригінал кредитного договору, виписка з рахунку боржника станом на 30 вересня 2017 року, вимога про усунення порушення кредитних зобов`язань від 24 жовтня 2017 року, рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення вимоги про усунення порушення кредитних зобов`язань від 24 жовтня 2017 року зі списком згрупованих поштових відправлень та фіскальним чеком.

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи позивач був належним чином повідомлений про порушення кредитних зобов`язань та обов`язок ліквідувати допущені порушення, а тому позов слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 273, 280-284 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 27 вересня 2019 року.

Суддя В. А. Писанець