ЗапорізькИЙ Апеляційний суд
Провадження № 22-ц/807/954/19 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

секретар: Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Запорізької міської ради про визнання незаконним та скасування рішення сесії міської ради, третя особа, що не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_4,

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Запорізької міської ради про визнання незаконним та скасування рішення сесії міської ради, третя особа, що не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_4

В обґрунтування позову зазначав, що рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15.06.2016 р. по цивільній справі №333/601/16-ц за ним було визнано право власності на ј частину житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 р. На підставі цього рішення право власності на відповідну частку житлового будинку АДРЕСА_1 було за ним зареєстровано в Державному реєстру прав на нерухоме майно. Іншими співвласниками вказаного житлового будинку є ОСОБА_4 (23/100) та його бабка, нині померла (дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 р.) - ОСОБА_6 (1/4 та 27/100 частки). 09.11.2015 р. із листа Управління Держгеокадастру у Запорізькому районі Запорізької області 31-28-02-774/15-15 йому стало відомо, що земельна ділянка площею 0,0670 га по АДРЕСА_1, на якій розташований житловий будинок, частина якого належить ОСОБА_3 перебуває у власності і їй присвоєно кадастровий номер НОМЕР_3. 25.09.2015 року зазначену земельну ділянку було поділено на дві окремі наступним чином: площею 0,0436 га кадастровий номер НОМЕР_1 та площею 0,0234 га кадастровий номер НОМЕР_2. Як стало відомо з відповіді №978/02-03 від 19.05.2017 р. сесією Запорізької міської ради від 10.06.2015 р. прийнято рішення №74/227 «Про передачу гр. ОСОБА_4, ОСОБА_6 у власність земельної ділянки по АДРЕСА_1». ОСОБА_4 та ОСОБА_6 16.04.2015 р. звернулись до Запорізької міської ради із заявами щодо передачі їм у власність земельної ділянки по АДРЕСА_1 площею 0,0670 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) згідно часток на житловий будинок без визначення меж в натурі (на місцевості). Вказаним вище рішенням міської ради заяви ОСОБА_4 та ОСОБА_6 були задоволені було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж відповідної земельної ділянки в натурі, затверджено розмір відповідної земельної ділянки площею 0,0670 га із встановленням її межі та передано співвласникам житлового будинку у спільну часткову власність (ОСОБА_4 - 23/100 частки - 0,0154 га та ОСОБА_6 - 77/100 частки - 0,0516 га). Позивач вважає, що відповідач вказаним рішенням обмежив можливість позивача на отримання у власність частини земельної ділянки для обслуговування належної йому частини житлового будинку та позбавив можливості користуватись відповідною земельною ділянкою, в тому числі для обслуговування тієї частини будинку, яка йому належить.

Посилаючись на зазначені обставини, просив суд визнати незаконним та скасувати рішення п'ятдесят восьмої сесії Запорізької міської ради від 10.06.2015 р. №74/227 «Про передачу гр. ОСОБА_4, ОСОБА_6 у власність земельної ділянки по АДРЕСА_1».

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10 вересня 2018 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи просить рішення суду скасувати та ухвалити нове яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Запорізької міської ради №74/227 від 10.06.2015 р. затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) по АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_4 та ОСОБА_6 Вказаним рішенням передано співвласникам житлового будинку у спільну часткову власність земельну ділянку (кадастровий номер НОМЕР_4) по АДРЕСА_1, загальною площею 0,0670 га (землі житлової та громадської забудови; для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)) згідно часток на житловий будинок, без визначення меж в натурі таким чином: гр.. ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,0154 га, що складає 23/100 частки; гр.. ОСОБА_6 земельну ділянку площею 0,0516 га, що складає 77/100 частки (а.с. 60).

За договором дарування від 24.02.2015 року ОСОБА_4 набула у власність 23/100 частки житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с.48-49).

На земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_4 видане свідоцтво про право власності на нерухоме майно 13 липня 2015 року зареєстроване за ОСОБА_6 в розмірі 77/100 часток (а.с.124).

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15.06.2016 р. по цивільній справі №333/601/16-ц за ним було визнано право власності на ј частину житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 р. (а.с. 26-29).

30.09.2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 був укладений договір про виділ земельної ділянки в натурі та припинення спільної часткової власності. За цим договором сторони домовились, що ОСОБА_6 належні їй 77/100 частки та ОСОБА_4, належні їй 23/100 частки виділяють ці частки в натурі зі складу земельної ділянки, що за адресою АДРЕСА_1 та належить їм на праві спільної часткової власності. В результаті поділу сформовані дві нові земельні ділянки: ділянка Р1 - площею 0,0436 га, ділянка Р2 - площею 0,0234 га. З метою припинення спільної часткової власності співвласники домовились провести поділ земельної ділянки в натурі пропорційно належним їм часткам таким чином: ОСОБА_4 набуває право власності на земельну ділянку Р1 розміром 0,0436 га згідно Схеми земельної ділянки, виданої фізичної особою-підприємцем ОСОБА_7, а ОСОБА_8 набуває право власності на земельну ділянку Р2 розміром 0,0234 га (а.с. 127-128).

Згідно витягу з державного кадастру про земельну ділянку НВ-015 сформованого 17.12.2015 р. на заяву ОСОБА_6 земельна ділянка кадастровий номер НОМЕР_2 за адресою: м. Запоріжжя, АДРЕСА_1, цільове призначення якої 02.01 - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0234 на праві власності належала ОСОБА_6 (а.с.13-17)

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 46407138 від 27.10.2015 р. на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1 право власності зареєстроване за ОСОБА_4 (а.с.18-19).

На земельну ділянку 0,0436 гектарів за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1 видане свідоцтво про право власності від 27.10.2015 р. на нерухоме майно зареєстроване за ОСОБА_4 (а.с.24).

ОСОБА_6, померла ІНФОРМАЦІЯ_1 р. (а.с.12).

Згідно копії спадкової справи №279/2017, заведеної після смерті ОСОБА_6, єдиним спадкоємцем, який звернувся із заявою про прийняття спадщини був позивач ОСОБА_3 (а.с.116).

Згідно свідоцтво про право власності на нерухоме майно на земельну ділянку від 27.10.2015 р. ОСОБА_4 стала власником земельної ділянки площею 0,0436 гектарів, розташованої у м. Запоріжжя, АДРЕСА_1 (а.с.24).

Таким чином, судом першої інстанції встановлено, що спірна земельна ділянка на теперішній час не перебуває у спільній частковій власності, а має окремих власників: ОСОБА_4 та ОСОБА_6

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_6 не могла звернутися з особистою заявою до Запорізької міської ради, позаяк перебувала у Бердянському геріатричному пансіонаті є припущенням.

Позивач посилається на порушення свого права рішенням сесії міської ради, яке було ухвалене ще до того, як позивач набув будь-які права на будинок, відтак при ухваленні оскаржуваного рішення міськради не були та могли бути порушені права особи, яка не була власником ані будівлі ані земельної ділянки.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції послався на те, що позивач не довів порушення свого права через оформлення права власності на земельну ділянку за ОСОБА_4 та ОСОБА_6, оскільки позивач є спадкоємцем майна іншої власниці - ОСОБА_6 Позивач не довів, що його право власності на частину земельної ділянки, яка за життя належала ОСОБА_6 взагалі є порушеним.

Суд першої інстанції правильно виходив з положень ч.1 ст. 319 ЦК України, за якими власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Положеннями ст. 155 ЗК України передбачено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, відповідно до ст. 41 Конституції України та ч.1 ст. 3, ст. 321 ЦК України, ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. До позову, що виникає з приводу нерухомого майна, належить, зокрема, позов про витребування майна із чужого незаконного володіння.

Вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд першої інстанції врахував, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів.

При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретно майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Посилання в апеляційній скарзі на те, що справа розглянута неповноважним складом суду є необґрунтованим.

В матеріалах справи міститься протокол автоматичного розподілу справи між суддями, за яким головуючим суддею в справі визначено Л.О. Варнавську.

Помилкове зазначення в оскаржуваному рішенні номеру справи (зокрема індексу 333 замість 335) виправлене судом як описка ухвалою від 20 грудня 2018 року (а.с.196).

Тож суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, виходив з наявних у матеріалах справи доказів, наданих позивачем у відповідності із процесуальним законом, і керувався принципами змагальності та диспозитивності цивільного судочинства.

Наведені вище обставини свідчать про те, що суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення, вірно проаналізував норми закону та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог .

Доводи скарги та матеріали справи не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10 вересня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 11 березня 2019 року.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков