РІШЕННЯ

іменем України

05 березня 2019 рокуСправа №451/1406/18
Провадження № 2/451/442/19

Радехівський районний суд Львівської області

у складі головуючого-судді Семенишин О.З.

секретаря судового засідання Сахаревич М.М.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у м.Радехові цивільну справу №451/1406/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Радехівського району Львівської області про визнання права власності на спадкове майно,-

в с т а н о в и в:

В листопаді 2018 року представник позивача ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Радехівського районного суду Львівської області із позовною заявою у якій просив визнати за позивачем право власності на спадкове майно.

В обгрунтування позову вказував, що 08 листопада 2006 року померла ОСОБА_4 після смерті якої залишилося спадкове майно, зокрема житловий будинок за адресою: вул. Довга 20, с. Стоянів, Радехівський район, Львівська область. Даний житловий будинок побудований у 1961 році. Спадкоємцем, який належним чином прийняв спадщину є її внук ОСОБА_1. Дані обставини на думку представник позивача підтверджуються рішенням Радехівського районного суду Львівської області у справі № 451/734/17 від 22 вересня 2017 року, яким було встановлено, що ОСОБА_1 є внуком померлої ОСОБА_4 та який був зареєстрований і проживав з останньою до дня її смерті. Крім цього вказує, що нотаріус не може видати свідоцтво про право на спадщину, оскільки у спадкодавця були відсутні оригінали правовстановлюючих документів, а тому звернувся із позовом до суду.

Представник позивача, позивач у підготовче судове засідання не з'явилися, однак суду подали заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують у повному обсязі (а.с.30).

Представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради Радехівського району, скерував суду заяву, в якій позовні вимоги визнав, клопотав про розгляд справи за його відсутності (а.с.30).

У відповідності до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України.

За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Дослідивши письмові докази, враховувавши думку сторін по справі, з'ясувавши, що визнання позову не суперечить закону та непорушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову на стадії підготовчого провадження.

Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не має для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд встановив, що 8 листопада 2006 року померла ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-СГ № 512404 від 20 вересня 2018 року.

До складу спадкового майна увійшов житловий будинок за адресою: вул. Довга 20, с. Стоянів, Радехівський район, Львівська область. Даний житловий будинок побудований у 1961 році. Факт побудови та прийняття в експлуатацію будинку підтверджується наявним технічним паспортом (а.с.11-14).

Відповідно до ст. 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13 червня 2012 року у справі № 6-54цс12, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до цього Указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.48 «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва зазначається наступне.

Зокрема за вказаними Указом і постановою підставою виникнення права власності на нерухоме майно був сам факт збудування такого з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття його в експлуатацію. Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на нерухоме майно із проведенням його реєстрації. Відповідного висновку дійшов Верховний Суд України, виклавши правову позицію у постанові від 18.12.2013 року у справі №6-137цс13.

Відповідно до наказу Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року №127 «Про затвердження Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна», не належать до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 5 серпня 1992 року.

У відповідності до Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них..., який затверджено Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства 13.06.2012 року №304, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.

Таким чином, не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 05 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти (лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 01 вересня 2011 року № 40-12-2409 «Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року»).

Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації (лист Державної архітектурно-будівельної інспекція України від 30 липня 2012 року, № 40-19-5376 «Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів»).

Тобто спірний будинок з господарськими будівлями та спорудами збудовано до 05 серпня 1992 року на земельній ділянці, яка перебувала у законному користуванні спадкодавця, а відтак необхідно визнати право власності, яке переходить у порядку спадкування.

Суд встановив, що ОСОБА_4 набула права власності на цей житловий будинок у відповідності до законодавства чинного на момент виникнення спірних правовідносин. Крім того, підтвердженням факту належності житлового будинку за адресою вул. Довга 20, с. Стоянів, Радехівського району Львівської області на праві власності спадкодавцю є наявність свідоцтва про право власності на будівлі від 21 вересня 2001 року.

Судом встановлено, що єдиним спадкоємцем, що прийняв спадщину шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є позивач ОСОБА_1. Факт прийняття спадщини позивачем шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини підтверджується рішенням Радехівського районного суду Львівської області у справі № 451/734/17 від 22 вересня 2017 року.

Згідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відсутність у спадкодавця оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, унеможливлює реалізацію майнових прав заявника, як спадкоємця за законом у позасудовому порядку.

Приймаючи до уваги вищевикладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони позивача, щодо визнання права власності на спадкове майно є підставними та підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст.4,12,13,81,141,200, 206,258-259,263-265 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування після смерті 08 листопада 2006 року ОСОБА_4 право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою вул. Довга , буд. 20, с. Стоянів, Радехівський район, Львівська область.

Стягнути з ОСОБА_2 сільської ради Радехівського району Львівської області на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1) судові витрати в розмірі 908 (дев'ятсот вісім) гривень 67 (шістдесят сім) копійок.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання через Радехівський районний суд Львівської області апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

ГоловуючийОСОБА_5