693/107/19
2-о/693/18/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.2019 м. Жашків

Жашківський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Шимчика Р.В.,

за участю секретаря судового засідання Середюк О.А.,

розглянувши у порядку окремого провадження у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м. Жашків цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту народження дитини в порядку статті 317 ЦПК України, заінтересована особа Жашківський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головне територіальне управління юстиції у Черкаській області,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту народження дитини в порядку 317 ЦПК України.

Заявник зазначила, що є матірю громадянки України ОСОБА_2 та бабусею її доньки ОСОБА_3, яка народилася 27.04.2018 року у м. Ялта Автономної Республіки Крим. Факт народження підтверджується медичним свідоцтвом про народження дитини серії 35 № 025172 від 28.04.2018 року, виданим закладом міністерства охорони здоровя і соціального розвитку Російської Федерації. На її звернення до Головного територіального управління юстиції у Черкаській області вона отримала письмову відмову у державній реєстрації народження № 1539/16.11-04.3 від 13.09.2018 року.

ОСОБА_1 просила встановити факт народження її онуки ОСОБА_3, яка народилася 27.04.2018 року у м. Ялта Автономної Республіки Крим.

У судове засідання ОСОБА_1 не зявилася, через канцелярію суду надала заяву про розгляд заяви про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України у її відсутності, вимоги заяви просила задовольнити.

Представник заінтересованої особи - Головного територіального управління юстиції у Черкаській області - у судове засідання не зявився, при цьому подав заявупро розгляд справи встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України у його відсутності, в задоволенні позову заяви не заперечує.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Згідно п.7 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

Відповідно до ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника; у рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків.

З матеріалів справи вбачається, що заявниця є бабушкою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, а тому є уповноваженою особою для звернення до суду із заявою про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України.

27.04.2018 року у місті Ялта Автономної Республіки Крим народилася онука заявниці ОСОБА_3, що підтверджується медичним свідоцтвом про народження серії 35 № 025172 від 28.04.2018 року, виданим закладом міністерства охорони здоровя і соціального розвитку Російської Федерації; в графі мати записана ОСОБА_2.

13.09.2018 року Головним територіальним управлінням юстиції у Черкаській області дочці заявниці ОСОБА_2 було відмовлено у державній реєстрації народження її дочки, оскільки для підтвердження факту народження нею пред'явлено документ, виданий на території, де органи державної влади України не здійснюють свої повноваження .

Згідно ч. 2 ст. 319 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 9 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом; Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсними і не створює правових наслідків.

Разом з тим, оцінюючи надані заявником докази, суд враховує те, що народження особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації особою своїх прав.

Відповідно до ст. ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Згідно з приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру. Стаття 13 Конвенції гарантує кожному, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, право на ефективний спосіб юридичного захисту в національному органі.

Практикою Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Таким чином, під час розгляду даної категорії справ необхідно враховувати висновки Європейського суду з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці, зокрема, у справах ЄСПЛ « Кіпр проти Туречиини » ( Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» ( Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). Зокрема, ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документу про народження особи, виданого закладом, що знаходиться на окупованій території, як доказу, оскільки розуміє, що можливості збору доказів народження особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини.

На підставі вищевикладеного, суд вважає факт народження 27.04.2018 року у місті Ялта Автономної Республіки Крим у громадянки України ОСОБА_1 онуки ОСОБА_3, встановленим.

На підставі викладеного та керуючись ст. 17 Закону України «Про реєстрацію актів цивільного стану», ч.1, п.5 ч. 2 ст. 293, ст. 317, ст. 319 ЦПК України

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту народження дитини в порядку статті 317 ЦПК України, заінтересована особа Жашківський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головне територіальне управління юстиції у Черкаській області - задовольнити.

Встановити факт народження 24.04.2018 року ОСОБА_3, в м. Ялта Автономної Республіки Крим, батьками якої є: батько ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_3, мати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженка м. Жашків Черкаської області, громадянка України.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Апеляційного суду Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п. 15.5 п. 5 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Головуючий суддя: Роман Васильович Шимчик