Справа № 640/3551/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2019 року Київський районний суд м. Харкова у складі

головуючого - судді - Сенаторова В.М.,

при секретарі - Явнюк К.Р.,

позивачки - ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

треті особи - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

представників - ОСОБА_5 , ОСОБА_17

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Треті особи; ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку набувальної давності, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою, у якій просила визнати за неї право власності на 7/16 частки житлового будинку з надвірними будівлями у АДРЕСА_1 в порядку набувальної давності.

Ухвалою суду в судовому засіданні залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_4 .

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що на підставі свідоцтва про право власності на будівлі від 21.11.1960 року виданого виконкомом Велпко - Данилівської райради, ОСОБА_6 належав житловий будинок АДРЕСА_1 .

ОСОБА_6 , був одружений із ОСОБА_7 . Факт реєстрації шлюбу між ними встановлено Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 27.03.2016 року. (справа № 640/1184/16-ц ).

У подружжя ОСОБА_8 народився син - ОСОБА_9 , 1940 року народження.

11.10.1967 року був укладений шлюб між позивачкою та ОСОБА_9 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер.

Після смерті ОСОБА_6 житловий будипок за адресою: АДРЕСА_1 у спадок прийняли в рівних частках - дружина ОСОБА_7 та син ОСОБА_9

Чоловік позивачки ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На час смерті ОСОБА_6 , його дружина та син проживали разом, були зареєстровані у вказаному будинку.

Після смерті ОСОБА_10 спадщину - 1/2 частки будинку у рівних частках прийняли 4 спадкоємця: мати ОСОБА_7 , позивачка - його дружина ОСОБА_1 , два енна ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Вказні особи проживали та були зареєстровані у спірному будинку.

ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

На день смерті ОСОБА_7 спадщину - 1/2 частки . + 1/8 частки спірного будинку фактично прийняли онуки, сини позивачки ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у рівних частках.

З 1991 року син ОСОБА_2 перебував па строковій службі у лавах ВСУ до 1993 року. По закінченню строку служби він не повернувся додому у м. Харків, нереїхав проживати у Любомільський р- н, Волинської області.

Своєю 7/16 частки спірного будинку ОСОБА_2 ніколи не інгересувався.

У 1993 році ОСОБА_2 перебував у шлюбі та з с сім`єю постійно проживав та був зареєстрований у с. Підгородно Любомільського р-ну, Волинської області.

Син, невістка пиячили, тому з дозволу служби у справах дітей Любомільської райдержадміністраиії 28.11, 2006 року позивачка забрала до себе у м. Харків онуку ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на проживання та навчання.

У 2007 року служба у справах дітей звернулася з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_13 про позбавлення батьківських прав, щодо дочки ОСОБА_14 . Позов був задоволений.

Один раз за усі роки з 1991 року ОСОБА_2 приїжджав до спірного будинку.

У 1995 році позивачка побудувала гараж, сарай, навіс, душову, колодязь, зливну яму, сплачивала послуги за надання газопостачання в будинок, з позивачкою був укладений договір на надання комунальних послуг.

На даний час у будинку зареєстровані та проживають позивачка, син ОСОБА_15 , його дружина - ОСОБА_16 , усього 6 осіб.

Позивачка та син ОСОБА_15 30.11.2016 року одержали у 8-ій ХДНК свідоцтво про спадщину за законом після смерті ОСОБА_9 , ОСОБА_7

Відповідач ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину після смерті батька та бабусі не одержував.

За ОСОБА_3 зареєстровано 5/16ч. та І/8ч. спірного будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 , за позивачкою - ОСОБА_1 зареєстровано 1/8 частки.

Вартість 7/16 частки будинку, які прийняти у спадок ОСОБА_2 згідно звіту фахівця становить 86348 грн.

Позивачка вважає, що вона добросовісно володіє з 1991 року 7/16 частки спірного будинку за адресою: АДРЕСА_1 , на які формально має право власності в порядку спадкування син ОСОБА_2 після смерті батька та бабусі.

ОСОБА_1 вважає, що є усі законні підстави для визнання за неї права власності за набувальною давністю на житловий будинок з надвірними побудовами згідно вимог ст. 344 ЦК України,оскільки вона безперервно, добросовісно, відкрито володіє та на свій розсуд користується зазначеним нерухомим майном.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 з представником підтримали позовні вимоги в повному обсязі, просили їх задовольнити з підстав, вказаних в позові.

Відповідач ОСОБА_2 з представником в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували.

Треті особи: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підтримали позовні вимоги, просили суд задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши учасників процесу, які були присутні в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи та надані суду докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 12 ч. 3, 13 ч. 3, 76 ч. 1, 77 ч.ч. 1, 2, 78 ч. 2, 81 ч. 6, 82 чч. 1, 3, 89 ч.ч. 1, 2, 95 ч.1, 263 ч.1, 264 ч. 1 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.?

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід в позові відмовити.

Як зазначено позивачем у позовній заяві, на підставі свідоцтва про право власності на будівлю від 21.11.1960 року виданого виконкомом Велико-Данилівської райради ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , належав житловий будинок АДРЕСА_1 .

Після його смерті житловий будинок по АДРЕСА_1 фактично у спадок прийняли у рівних частках, але свідоцтво про право на спадщину не отримали, його дружина ОСОБА_7 та син ОСОБА_9

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 помер.

Після його смерті спадщину прийняли у рівних частках, але свідоцтво про право на спадщину не отримали, його мати ОСОБА_7 , дружина ОСОБА_1 та сини: ОСОБА_3 , 1968 року народження, та ОСОБА_2 , 1973 року народження.

ІНФОРМАЦІЯ_6 померла ОСОБА_7 .

Після її смерті спадщину прийняли у рівних частках, але свідоцтво про право на спадщину не отримали, онуки: ОСОБА_3 , 1968 року народження, та ОСОБА_2 , 1973 року народження.

З 1991 року відповідач ОСОБА_2 перебував на строковій службі у лавах збройних сил.

В період з 10.01.2012 року та по 14.12.2017 року відповідач ОСОБА_2 перебував в місцях позбавлення волі.

Згідно пояснень третіх осіб і показів свідків, позивачу було добре відомо, що відповідач фактично спадщину прийняв та ніколи від неї не відмовлявся.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Верховний Суд у Постанові від 27.09.2018 року по справі № 571/1099/16-ц від 27.09.2018 року зауважив, що при зверненні до суду з вимогами про визнання за набувальною давністю права власності на нерухоме майно, позивачем має бути доведено факт існування такого нерухомого майна, відкритість та безперервність, володіння ним без правової підстави; добросовісність заволодіння майном, факт володіння спірним майном протягом строку, який складає не менше 10 років.

Визнаючи поняття «умови набуття права власності на чужі речі», Верховний Суд у постанові по справі № 201/12550/16-ц від 04.07.2018 року визначив, що набуття права власності на чужі речі можливе лише за наявності наступних умов: законний об`єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння). Тобто, набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх вказаних умов у сукупності.

Добросовісність заволодіння майном, згідно висновків Верховного Суду у постанові по справі № 571/1099/16-ц від 27.09.2018 року та постанові по справі № 683/2047/16-ц від 31.10.1018 року, передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

Верховний Суд у Постанові по справі № 205/1178/16-ц від 06.09.2018 року, прийшов до висновку, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна, тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

У Постанові по справі № 296/6949/17 від 19.09.2018 року Верховний Суд звернув увагу, що позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

Узагальнюючи судову практику Верховний Суд прийшов до висновку, що виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи, і які повинен довести позивач, є такі: майно може бути об`єктом набувальної давності; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність; відсутність інших осіб, які претендують на це майно, відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності.

Згідно висновків Верховного Суду в узагальненнях «Аналіз деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ», використовуються судами при розгляді справ, право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувсиїьною давністю з моменту державної реєстрації. Отже, при зверненні до суду з вимогами про визнання за набувальною давністю права власності на нерухоме майно, позивачем має бути доведено факт існування такого нерухомого майна, відкритість та безперервність володіння ним без правової підстави; добросовісність заволодіння майном, факт володіння спірним майном протягом строку, який складає не менше 10 років.

Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду викладеного у Постанові по справі № 910/17274/17 від 14.05.2019 року, однією з умов набуття права власності на нерухоме майно за набувальною давністю є добросовісність особи саме на момент заволодіння нею чужим майном.

При цьому володілець майна в момент заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном.

Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевненим у

тому, що на це майно не претендують інші особи й він отримав його за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для права власності.

Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, унеможливлює набуття майна у власність за набувальною давністю, адже в цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Таким чином, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що після заволодіння чужим майном подальше володіння особою ним має бути безтитульним, тобто фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності.

З урахуванням наведеного, під час розгляду справи не знайшов свого підтвердження факт відкритого, добросовісного, безперервного протягом строків, встановлених чинним законодавством володіння позивачем житловим будинком з надвірними побудовами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а тому суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 13 квітня 2017 року порядку забезпечення позову заборонено Восьмій Харківській державній нотаріальній конторі видавати свідоцтво на право спадщини, У зв`язку з розглядом даної справи, ухвала Київського районного суду м. Харкова від 13 квітня 2017 року про забезпечення позову підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 335, 344 ЦК України, п. 5, 9, 11, 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав » № 5 від 07.02.2014 року, ст.ст. 2, 6, 12, 17, 43, 49, 76-80, 95, 263, 264 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Треті особи; ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку набувальної давності відмовити.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 13 квітня 2017 року про забезпечення позову скасувати.

Рішення може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Харківського апеляційного суду апеляційної скарги.

Відповідно до п. 15.5 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя -