ПОСТАНОВА

Іменем України

26 лютого 2019 року м. Кропивницький

справа № 390/116/18

провадження № 22-ц/4809/88/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді (суддя-доповідач): Дуковського О.Л.

суддів: Авраменко Т.М., Письменного О.А.

з участю секретаря: Демешко Л.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Державної казначейської служби України на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 14 серпня 2018 року, у складі головуючого судді Пасічника Д.І., у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Прокуратура Кіровоградської області, Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області, про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Прокуратура Кіровоградської області, Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Посилався на те, що йому було завдано шкоди незаконними діями посадових осіб органів, що здійснюють оперативно розшукову діяльність, досудового розслідування, прокуратури і суду.

Внаслідок чого він зазнав моральних страждань, які полягають у незаконному накладенні арешту на його майно і в тому числі на житло, незаконному обранні відносно нього запобіжного заходу підписки про невиїзд, незаконного предявлення обвинувачення, незаконного відсторонення від роботи, звільненням з посади, фальсифікацією доказів відносно нього.

Внаслідок душевних переживань повязаних із незаконними діями посадових осіб у позивача погіршився стан здоровя.

Просив стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 3 000 000,00 грн. та 20 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 14 серпня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державним казначейством України на користь ОСОБА_1, в рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 357 408,00 грн. та 2000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу в сумі 2 000,00 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмолено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 14 серпня 2018 року та стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державним казначейством України на його користь грошове відшкодування моральної шкоди у розмірі 3 000 000 ,00 грн. та 20 000,00 грн. на професійну правничу допомогу. Вказує, що він переніс страждання повязані із незаконним затриманням і знущанням над ним, що викликало загострення хвороб і тривале лікування, незаконним накладенням арешту на його майно і в тому числі на житло, незаконним обранням відносно нього запобіжного заходу підписки про невиїзд, незаконним предявленням обвинувачення, незаконним відстороненням від роботи, звільненням з посади, фальсифікацією доказів відносно нього.

Від Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому просить її залишити без задоволення. Зазначало, що моральна шкода у розмірі 3 000 000, 00 грн. є безпідставною та не підлягає відшкодуванню. Також не погоджується із розміром витрат на професійну правничу допомогу, яку вказує позивач.

Прокуратура Кіровоградської області також подала відзив на апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду залишити без змін, а скаргу залишити без задоволення. Вказує, що суд першої інстанції, визначаючі розмір відшкодування моральної шкоди керувався принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості та виходив з того, що розмір відшкодування має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення, та погоджується з висновком суду першої інстанції.

Державна казначейська служба України також подала апеляційну скаргу на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 14 серпня 2018 року, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Вказує, що розмір моральної шкоди, зазначений позивачем, є значно перевищеним та має бути не більш ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Покладення витрат на правову допомогу на Державну казначейську службу України вважає необгрунтованим.

Представник позивача ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу Державної казначейської служби України, в якому просить відмовити у її задоволенні. Не погоджується із посиланнями на те, що розмір моральної шкоди є значно перевищеним.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, його представника, які підтримали доводи своєї скарги та просили її задовольнити, пояснення представника Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області та прокурора, які просили відмовити у задоволенні скарги позивача, дослідивши письмові докази у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, про часткове задоволення скарги позивача та відмови у задоволенні скарги відповідача.

Суд першої інстанції ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову про стягнення з Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державним казначейством України на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 357 408,00 грн. послався на доведеність обставин про те, що внаслідок протиправних дій органів досудового розслідування, прокурори та суду, позивач впродовж тривалого проміжку часу зазнавав душевних страждань, повязаних з протиправною поведінкою щодо нього самого, членів його сімї, оскільки було порушено його право на свободу пересування та вибір місця проживання, право на володіння та розпорядження власним майном, яке перебувало під арештом, також позивача було усунуто від займаної посади. Розповсюдження органом досудового розслідування інформації відносно позивача про порушені кримінальні справи по установах та серед населення, принижувало честь та гідність ОСОБА_1, а також його ділову репутацію, що створювало перешкоди в спілкуванні з оточуючими та формувало в останніх негативну думку про нього. Вказані обставини порушили звичайний ритм життя позивача, призвели до погіршення реалізації ним своїх звичок і бажань, внаслідок чого ОСОБА_1 був вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя та спрямовувати свої зусилля на захист і відновлення попереднього становища.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтувантися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно ч. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Судом першої інстанції у відповідності до вище вказаних вимог встановлено обставини справи, але в частині відшкодування із відповідача розміру моральної шкоди на користь позивача рішення суду першої інстанції підлягає зміні, оскільки судом не в повній мірі враховані зміни, що відбулися у житті та побуті позивача внаслідок неправомірних дій посадових осіб органів дізнання, слідства та суду.

Судом першої інстанції встановлено та доведено матеріалами справи, що органами досудового розслідування, прокуратури та судом були вчинені незаконні дії щодо ОСОБА_1.

18.03.2008 року заступником начальника СУ УМВС України в Кіровоградській області ОСОБА_3 винесено постанову про порушення кримінальної справи №30-895 відносно посадових осіб ВАТ «Кіровоградрибгосп», за ознаками злочинів, передбачених ч.2 ст.190, ч.1, ч.3 ст.358 КК України на підставі заяви ОСОБА_4 (том 1 а.с. 40).

17.11.2008 року слідчим СУ УМВС України в Кіровоградській області Клімічевим О.О. порушено кримінальну справу відносно ОСОБА_1 та ОСОБА_5 за ознаками злочинів, передбачених ч.4 ст.190, ч.2, ч.3 ст.358 КК України, яку обєднано з кримінальною справою №30-895, а також затримано ОСОБА_1 в порядку ст.115 КПК України і притягнуто в якості обвинувачення (том 1 а.с.41-42).

03.02.2009 року ОСОБА_1, відсторонено від посади голови правління ВАТ «Кіровоградрибгосп» (том 1 а.с. 48 -49).

Накладено арешт на належні ОСОБА_1 акції ВАТ «Кіровоградрибгосп» та на все його майно із забороною відчудження (том 1 а.с. 61,62,63,64,65).

Згідно вироку Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 26.03.2013 року ОСОБА_1 визнано винним у вчинені злочинів, передбачених ч.4 ст.190, ч.2 ст.364, ч.2 ст.366 КК України та призначено відповідне покарання (том 1 а.с.13-34).

Вкзаний вирок скасовано та кримінальна справа направлена на новий судовий розгляд і 15.03.2016 року відомості про кримінальні правопорушення передбачені ч.4. ст.190, ч.2 ст.364, ч.2 ст.366 КК Українри та внесено відомості до єдиного реєстру досудових розслідувань.

Постановою слідчого СУ ГУНП в Кіровоградській області від 05 грудня 2016 року закрито кримінальне провадження від 15 березня 2016 року у звязку із відсутністю в діяннях складу кримінального правопорушення (том 1 а.с. 6-10).

Таким чином, судом першої інстанції правильно встановлено та доведено матеріалами справи, що органами досудового розслідування, прокуратури та суду було вчинені незаконні дії та прийняті процесуальні рішення щодо ОСОБА_1, а тому позивач має право на відшкодування йому завданої моральної шкоди.

Доведеним є факт, що позивач в період його перебування під слідством і судом зазнав значних психо-емоційних страждань, його було незаконно затримано, а надалі незаконно обмежено в пересуванні, накладення арешту на майно. Через незаконні дії посадових осіб, ОСОБА_1 було позбавлено його власності та місця роботи.

Позивач був позбавлений можливості повноцінно розпоряджатися всіма своїми правами та обовязками.

Крім того, у ОСОБА_1 значно погіршився стан здоровя, ним перенесено два інсульти, внаслідок чого він має інвалідність третьої групи.

Згідно ст.56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до вимог ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» №266/94-ВР від 01.12.1994 року (зі змінами), підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Стаття 2 зазначеного Закону України №266/94-ВР від 01.12.1994 року (зі змінами) передбачає, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення.

Право на відшкодування шкоди, завданої зазначеними у статті 1 цього Закону оперативно-розшуковими заходами, виникає у випадках, передбачених пунктом 1-1 частини першої цієї статті, або за умови, що протягом шести місяців після проведення таких заходів не було розпочате кримінальне провадження за результатами цих заходів.

Згідно вимог ст.3 Закону України №266/94-ВР від 01.12.1994 року (зі змінами), у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у звязку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.

У відповідності до ст.4 Закону України №266/94-ВР від 01.12.1994 року (зі змінами), відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір сум, які передбачені пунктом 1 статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих звязків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Як передбачено ст.12 Закону України №266/94-ВР від 01.12.1994 року (зі змінами), розмір відшкодованої шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції.

За частиною 1 статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до статті 23 ЦК України сторона має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, в тому числі, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя. Розмір компенсації моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань позивача, характеру немайнових втрат, їх тривалості, можливості відновлення, тощо. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно розяснень, викладених в пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України врегульовано, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обовязок надання доказів покладається на сторони.

Докази повинні бути не тільки належними, допустимими, достовірними, але й достатніми. Про що суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, які набрали законної сили, є обовязковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої він ухвалений, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Суд апеляційної інстанції вважає, що тривалість і характер душевних страждань потягли за собою спричинення моральної шкоди, яка має бути відшкодована в порядку визначеному законом у грошовому виразі не менше розміру втраченого ним за час слідства і суду заробітку та інших обставин справи.

Під слідством і судом ОСОБА_1 перебував з 18.03.2008 року по 05.12.2016 року, з урахуванням тривалості страждань суд апеляційної інстанції вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 500 000, 00 грн., з урахуванням мінімальної заробітної плати встановленої на січень 2019 року, у розмірі 4173,00 грн.

Висновок суду першої інстанції про стягнення на користь позивача судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2000, 00 грн. є обгрунтованим і відповідає вимогам процесуального законодавства, оскільки розрахунку щодо витрат свого часу при проведенні процесуальних дій у зазначеній справі адвокатом не надано.

Суд апеляційної інстанції згідно діючих вимог цивільно-процесуального законодавства перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та позовних вимог, що були предметом розгляду в суді першої інстанції.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині відшкодування моральної шкоди позивачу, а таким чином апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню.

Доводи апеляційної скарги відповідача, що моральна шкода стягнута на користь позивача є значно завищеною є необгрунтованими, а тому скарга підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 14 серпня 2018 року в частині відшкодування моральної шкоди - змінити.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державним казначейством України () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) в рахунок відшкодування моральної шкоди 500 000,00 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

06.03.2019 року складено постанову.

Головуючий суддя: О.Л. Дуковський

Судді: Т.М. Авраменко

ОСОБА_6