Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №338/1499/18

01 березня 2019 року Богородчанський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого - судді Шишка О.А.,

з участю: секретаря Cіщук Г.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Богородчани цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору від 14.08.2018 року № 14/08-18/1 про надання правової допомоги,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся в суд із позовом до відповідачів про визнання недійсним договору №14/08-18/1 від 14.08.2018 року про надання правової допомоги.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_3 на підставі договору № 14/08-18/1 від 14.08.2018 року про надання правової допомоги звернувся до суду як представник ОСОБА_2 із скаргою на дії Богородчанського районного відділу ДВС.

Вважає, що такий договір слід визнати недійсним, оскільки ОСОБА_2 з 22.03.2013 року перебуває за межами України і не міг його підписувати в місті Івано-Франківвську.

Також стверджує, що під час укладення вищевказаного договору були порушені встановлені ст.203 ЦК України загальні вимоги, додержання яких є необхідним для дійсності правочину, право відповідача ОСОБА_2 на вільне волевиявлення не було додержано та не відповідало його внутрішній волі, а також не було спрямоване на реальне настання правових наслідків, що обумовлені укладенням договору. Просить визнати вказаний договір недійсним.

Позивач в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, направив суду відзив у якому вимоги позивача не визнав, та вказав, що договір про надання правової допомоги між ним та ОСОБА_3 укладено відповідно до вимог чинного законодавства, Підтвердив, що даний договір підписано ним, він укладений добровільно і відповідає його волевиявленню.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні вимоги позову не визнав з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Зазначив, що між ним та відповідачем ОСОБА_2 у телефонному режимі було досягнуто домовленості щодо укладення договору про надання правової допомоги. Тому він 14.08.2018 року на електронну адресу ОСОБА_2 направив проект договору № 14/08-18/1 про надання правової допомоги, який був підписаний останнім і відправлений йому кур'єром. Вважає, що позов є безпідставним і задоволенню не підлягає.

Суд, заслухавши пояснення відповідача ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Стаття 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" визначає, що договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі і до нього застосовуються загальні вимоги договірного права.

Згідно з ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Стаття 215 ЦК України встановлює підстави недійсності правочину. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Судом встановлено, що 14.08.2018 року між адвокатом ОСОБА_3 (надалі- Виконавець) та ОСОБА_2 (надалі - Замовник) укладено договір № 14/08-18/1 про надання правової допомоги, відповідно до якого Виконавець бере на себе зобов'язання надавати необхідну правову допомогу Замовнику у справі № 338/1440/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, а Замовник зобов'язується виплатити Виконавцю винагороду за надання правової допомоги.

Твердження позивача про порушення відповідачами під час укладення договору вимог ст.203 ЦК України спростовуються дослідженими матеріалами справи та поясненнями відповідача ОСОБА_2, що викладені у відзиві на позов, в якому він стверджує, що особисто підписав вказаний договір і укладення цього договору відповідає його волевиявленню, даний правочин спрямований на реальне настання правових наслідків, а саме: представництво в суді щодо захисту порушених прав.

Відповідно до положень ч.1 ст.3 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати участь у судовому процесі особисто чи через представника.

За таких обставин суд приходить до переконання, що договір про надання правової допомоги між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено з дотриманням загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, що визначені в ст.203 ЦК України, тому підстави для задоволення позову відсутні.

На підставі наведеного, ст.ст. 202, 203, 207, 215 ЦК України, ст.27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" , керуючись ст.ст.3, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору від 14.08.2018 року № 14/08-18/1 про надання правової допомоги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення рішення через суд першої інстанції.

Головуючий О.А.Шишко