Ухвала

19 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 554/11506/15-ц

провадження № 61-45589св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

треті особи: ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Полтавської області від 12 вересня 2018 року у складі колегії суддів: Лобова О. А., Дорош А. І., Триголова В. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі -

ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» (далі - ТОВ «Укрпромбанк»), про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 26 серпня 2008 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_2 укладений кредитний договір № 730-0061006/ФКВ-08, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 105 000,00 доларів США з розрахунку 11,20 % річних на строк з 26 серпня 2008 року по 25 серпня 2028 року.

На виконання зобов`язань за кредитним договором між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_1 укладений договір поруки від 26 серпня 2008 року

№ 730-0061006/2фпор-08, відповідно до умов якого поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником зобов`язань за кредитним договором

від 26 серпня 2008 року № 730-0061006/ФКВ-08. Відповідальність поручителя настає у випадку невиконання (неналежного виконання) боржником зобов`язань за договором. Поручитель і боржник несуть перед кредитором солідарну відповідальність, а поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник. Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, про що неодноразово повідомлявся в тому числі й шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобов`язань згідно з умовами кредитного договору. Проте зобов`язання не виконуються, у зв`язку з чим, у позичальника виникла заборгованість, у ОСОБА_1 , у свою чергу виникли зобов`язання щодо погашення такої заборгованості, через що банк звернувся до суду з цим позовом.

Посилаючись на вказані обставини, ПАТ «Дельта Банк» просило стягнути з

ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі

2 005 869,01 грн, з яких: тіло кредиту - 1 648 324,04 грн, відсотки - 229 685,60 грн, комісія за ведення кредиту - 34 752,72 грн; пеня - 87 761,05 грн; сума 3 % від простроченої заборгованості за тілом - 2 003,99 грн, сума 3 % від простроченої заборгованості за відсотками - 3 341,61 грн.

27 липня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічним позовом до

ПАТ «Дельта-Банк» про визнання поруки припиненою.

Зустрічний позов мотивовано тим, що 26 серпня 2008 року між ним та

ТОВ «Укрпромбанк» укладений договір поруки № 730-0061006/Zфпор-08, відповідно до якого ОСОБА_1 поручився перед ТОВ «Укрпромбанк» за виконання

ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором від 26 серпня 2008 року

№ 730-0061006/ФКВ-08, до 25 серпня 2028 року повернути кредит у розмірі

105 000,00 доларів США, сплатити проценти та штрафні санкції у розмірі і у випадках, передбачених кредитним договором при порушенні позичальником зобов`язань з погашення кредиту у розмірі 11,2 % річних на дату сплати процентів. З позовної заяви ПАТ «Дельта Банк» вбачається, що тіло кредиту складає - 1 648 324,04 грн, а відсотки - 229 685,60 грн. За підрахунками позивача, застосовуючи формулу розрахунку, яку було використано ТОВ «Укрпромбанк», виникнення цієї суми боргу не співвідноситься з розміром відсоткової ставки 11,2 % річних та щомісячного платежу, зазначених в договорі поруки та є суттєво збільшеним. Таким чином, з наведених вище показників, визначивши залишок невиплаченої суми основного боргу в періоді з 01 липня

2010 року та суму відсоткового платежу в період з 01 липня 2010 року встановлено невідповідність розрахунку заборгованості за кредитним договором. Так, сума заборгованості за договором кредиту є значно більшою від суми, яка визначається за формулою, при попередньому розрахунку виплати кредиту та складання графіку платежів за кредитом. Під час укладення додаткового договору від 16 липня

2011 року щодо зміни кредитора з третьою особою до кредитного договору, не зважаючи на законодавче закріплення, не надав ні позичальнику, ні поручителю повну та об`єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту для здійснення позичальником свідомого вибору схеми кредитування. Ціна договору та розмір фактичного подорожчання кредиту в кінці періоду кредитування не відповідають істотним умовам договору та графіку погашення заборгованості. Саме з моменту отримання позовної заяви ПАТ «Дельта Банк» поручителю стало відомо про заміну кредитора та виникнення заборгованості у позичальника перед новим кредитором; ОСОБА_2 та третьою особою укладений додатковий договір до кредитного договору від 16 липня 2011 року № 730-0061006/ФКB. Відповідно до умов додаткового договору повернення кредиту та сплата процентів за його користування здійснюється виключно у безготівковій формі, а у випадку іншого порядку повернення кредиту положення договору втрачають свою юридичну силу; наданий до позовної заяви відповідачем розрахунок заборгованості до кредитного договору не містить формули або методики за якою здійснювались ці розрахунки (заборгованість за кредитом, нарахування комісії, розрахунок пені), що унеможливлює позивача впевнитися в їх достовірності; наданий до позовної заяви розрахунок заборгованості є неповним, оскільки кредитний договір укладено 26 серпня 2008 року, а розрахунок здійснено лише з 01 липня 2010 року без урахування платежів, здійснених третьою особою в період з 26 серпня 2008 року по 01 липня 2010 року. ОСОБА_1 не надавав згоди на збільшення розміру відсотків за користування кредитом та не укладав жодних додаткових угод про зміну чи доповнення договору поруки як того вимагає пункт 9 договору поруки від 26 серпня 2008 року. Згідно з розрахунками заборгованості за кредитним договором, сума поточної заборгованість у третьої особи в період з 01 червня 2014 року по 30 червня 2014 року почала складати

414,23 доларів США та поступово з урахуванням коефіцієнту збільшувалась. Повідомлення про суму боргу, що виникла у позичальника банк надсилав лише позичальнику, а не поручителю, а отже поручитель не знав та не міг знати про збільшення своїх зобов`язань. З моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням, який не був сплачений, тобто з 20 червня

2014 року, упродовж шести місяців банк мав пред`явити у судовому порядку вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором. Проте такої вимоги банком пред`явлено не було, отже, банк звернувся до суду з позовом про стягнення з поручителя заборгованості з пропуском строку для пред`явлення вимоги до поручителя, тому порука припинилася. ОСОБА_1 не погоджується з вимогами ПАТ «Дельта Банк» та вважає, що порушені його права як поручителя, внаслідок: збільшення зобов`язань за кредитним договором, а як наслідок і договором поруки без його згоди; неповідомлення про заборгованість позичальника за кредитним договором протягом 6 місяців з дня виникнення такої заборгованості.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просиввизнати поруку укладену між ТОВ «Укрпромбанк» та ним припиненою починаючи з 20 січня 2015 року.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 14 грудня 2017 року у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано поруку, укладену між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_1 за договором поруки від 26 серпня 2008 року № 730-0061006/Zфпор-08 припиненою починаючи з 20 січня 2015 року. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення мотивоване тим, що банк не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження розміру заборгованості ОСОБА_2 перед ПАТ «Дельта Банк». ОСОБА_1 стало відомо лише з позовної заяви ПАТ «Дельта Банк» від 17 серпня 2015 року, тобто фактично пред`явлення вимоги банком до поручителя відбулось

17 серпня 2015 року, тобто з пропуском шестимісячного строку з дня виникнення заборгованості (20 червня 2014 року). Неповідомлення відповідачем позивача про заборгованість третьої особи за кредитним договором протягом 6 місяців з дня виникнення такої заборгованості є порушенням, а як наслідок порука вважається такою, що припинена з 20 січня 2015 року (зі спливу 6 місяців починаючи з 20 червня 2014 року), отже, порушені права ОСОБА_1 як поручителя, внаслідок збільшення зобов`язань за кредитним договором, а як наслідок і за договором поруки без його згоди та неповідомлення про заборгованість позичальника за кредитним договором протягом 6 місяців з дня виникнення такої заборгованості.

Постановою Апеляційного суду Полтавської області від 12 вересня 2018 року апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» задоволено частково. Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 14 грудня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову ПАТ «Дельта Банк». Стягнуто з

ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 780 702,95 грн, з яких: 1 511 952,16 грн - заборгованість за тілом кредиту, що стягується достроково; 13 454,38 грн - заборгованість за процентами, що стягується достроково; 180 948,69 грн - прострочена заборгованість за шість місяців, яка включає платежі за тілом кредиту, проценти, плату на користь банку за управління кредитом і страхову суму на користь третіх осіб; 74 347,72 грн - пеня за прострочені платежі у межах шести місяців. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ПАТ «Дельта Банк», ТОВ «Укрпромбанк» про визнання поруки припиненою відмовлено за недоведеністю. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Апеляційний суд мотивував своє рішення тим, що банк змінивши достроково кінцевий строк виконання основного зобов`язання, отримав право на стягнення з поручителя прострочені боржником платежі за шість місяців до пред`явлення позову до суду, тобто за період з 25 лютого 2015 року по 25 серпня 2015 року. Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову апеляційний суд виходив із недоведеності вимог ОСОБА_1 .

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Апеляційного суду Полтавської області від 12 вересня 2018 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що позичальник з червня 2014 року припинила виконання зобов`язань з повернення кредитних коштів та 19 січня 2015 року приватним нотаріусом вчинено виконавчий напис та звернуто стягнення на предмет іпотеки, отже, висновки суду про те, що шестимісячний строк повідомлення поручителя про зміну виконання зобов`язань починає рахуватися з 17 серпня

2015 року, не відповідає змісту частини четвертої статті 559 ЦК України, тому що кредитор змінив порядок виконання основного зобов`язання не з моменту направлення повідомлення про дострокове його виконання та пред`явлення позову, а з моменту отримання виконавчого напису нотаріуса. Крім того, апеляційним судом безпідставно поновлено строк на апеляційне оскарження судового рішення, яке набрало законної сили, що є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність, адже апелянт своєчасно отримав рішення суду і мав можливість дотриматись строків, визначених законом для подання апеляційної скарги.

Станом на час розгляду вказаної справи у Верховному Суді від інших учасників справи не надходило відзивів на касаційну скаргу ОСОБА_1

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 12 листопада 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною п`ятою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку. Про призначення справи до судового розгляду постановляється ухвала, яка підписується всім складом суду.

Позиція Верховного Суду

Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, суд вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Керуючись статтями 401, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк», про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» про визнання поруки припиненою, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Полтавської області від 12 вересня 2018 року призначити до судового розгляду на 04 грудня 2019 року колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

І. Ю. Гулейков

Г. І. Усик