У Х В А Л А

4 березня 2019 року

м. Київ

Справа № 463/5896/14-ц

Провадження № 14-90 цс 19

ВеликаПалата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача - Гудими Д. А.,

суддів: Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Золотнікова О. С. , Кібенко О. Р., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Рогач Л. І., Саприкіної І. В., Ситнік О. М., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.

ознайомилася з матеріалами справи за позовом Публічного акціонерного товариства (далі також - ПАТ) «Державний ощадний банк України» в особі філії - Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» (далі також - позивач) до ОСОБА_3 (далі також - відповідач) про визнання договору нікчемним

за касаційною скаргою позивача на рішення Апеляційного суду Львівської області від 10 листопада 2016 року і

в с т а н о в и л а:

5 листопада 2014 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати нікчемним «Договір № 1230475 на вклад «Депозитний» на ім'я фізичної особи» від 8 липня 2013 року (далі - договір банківського вкладу), укладений позивачем, від імені якого діяла ОСОБА_4, із відповідачем.

Позов мотивував такими обставинами:

- Личаківський районний суд м. Львова розглядає кримінальне провадження у справі № 463/5082/14-к щодо вчинення ОСОБА_4 і ОСОБА_5 злочинів (далі - кримінальне провадження);

- у межах кримінального провадження відповідач заявив до позивача цивільний позов про стягнення 74 710,70 грн, а підставою заявленого цивільного позову відповідач визначив саме договір банківського вкладу;

- відповідач не має доказів на підтвердження укладення договору банківського вкладу, а надана ним «заява про прихід готівки» від 8 липня 2013 року № 1230475 (далі - заява) не відповідає за формою та змістом вимогам нормативно-правових актів у сфері банківської діяльності;

- у заяві зазначені: неправильне найменування банку; неіснуючий дебетний рахунок відділення банку; номер рахунку платника відмінний від номера, зазначеного у депозитному договорі; сума вкладу відображена у графі «дебет», а не «кредит»; відсутній відбиток печатки (штампу) банку та/або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом Системи автоматизації банку (далі - САБ);

- як наслідок - заява не підтверджує укладення договору банківського вкладу;

- з наданих ОСОБА_4 і ОСОБА_5 свідчень у кримінальному провадженні слідує, що договір банківського вкладу вони виготовили вдома на власній оргтехніці без внесення коштів у касу банку;

- відповідач кошти як вклад у банк не вносив, а тому жодних зобов'язальних відносин між сторонами не виникло; з огляду на це згідно з частиною другою статті 1059 Цивільного кодексу України договір банківського вкладу є нікчемним.

14 червня 2016 року Личаківський районний суд м. Львова ухвалив рішення, яким позов задовольнив.

Мотивував рішення так :

- письмова форма договору банківського вкладу є дотриманою, якщо внесення коштів на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленими законом, іншим нормативно-правовим актами у сфері банківської діяльності і звичаям ділового обороту;

- заява, видана відповідачу на підтвердження внесення ним коштів на вкладний (депозитний) рахунок, не відповідає пункту 1.4 Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 1 червня 2011 року № 174 (далі - Інструкція № 174) і чинної на момент укладення договору банківського вкладу;

- письмова форма договору банківського вкладу не була дотримана, а отже, цей договір є нікчемним;

- рішення суд першої інстанції також мотивував висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-118цс14.

10 листопада 2016 року Апеляційний суд Львівської області ухвалив рішення, яким рішення суду першої інстанції скасував; ухвалив нове про відмову у задоволенні позову.

Мотивував рішення так :

- висновок щодо належного способу захисту вкладника банку у разі викрадення вкладу працівником банку сформулював Верховний Суд України у постанові від 6 квітня 2016 року у справі № 6-352цс16. Відповідно до цього висновку після того, як вкладник на підставі договору банківського вкладу передав гроші уповноваженій особі банку, власником грошей став банк. А тому в разі їх викрадення шкода завдана банку, а не вкладнику. Вкладник повинен вимагати від банку не відшкодування шкоди, а виконання обов'язку за договором банківського вкладу - повернення суми вкладу та процентів за користування ним;

- договір банківського вкладу має наслідком те, що готівкові гроші вкладник передає у власність банку, а безготівкові - у повне розпорядження банку. Ці дії вкладника є необхідною умовою виникнення зобов'язання за договором банківського вкладу, згідно з яким на боці вкладника з'являється право вимагати від банку повернення суми вкладу і виплати відсотків, а на стороні банку - відповідний обов'язок. З договору банківського вкладу, укладення якого зумовлене переданням коштів вкладника у власність банку, можуть виникнути лише зобов'язальні правовідносини за участю вкладника (кредитора) і банку (боржника);

- не може бути підставою для визнання нікчемним договору банківського вкладу те, що заява не відповідає вимогам Інструкції № 174, а описка чи помилка в номері рахунку не може бути підставою, яка впливає на дійсність правочину.

5 грудня 2016 року позивач подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу.

Просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Скаржиться на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Мотивує скаргу так:

- сторони не дотримали письмової форми договору банківського вкладу;

- суд апеляційної інстанції залишив поза увагою неналежне оформлення касового документа та неправильно застосував висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 6 квітня 2016 року у справі № 6-352цс16, оскільки обставини в останній стосувались розгляду позову вкладника до банку про повернення вкладу/відшкодування шкоди за умови дотримання письмової форми договору.

15 грудня 2016 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою відкрив касаційне провадження.

23 березня 2017 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою призначив справу до судового розгляду.

15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 3 жовтня 2017 року, яким Цивільний процесуальний кодекс (далі - ЦПК) України викладений у новій редакції.

17 січня 2019 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду ухвалою призначив справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

13 лютого 2019 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду ухвалою передав справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Обґрунтував ухвалу існуванням виключної правової проблеми застосування статті 1059 ЦК України в аналогічних справах, зокрема, і щодо дій тих самих посадових осіб позивача.

На підтвердження існування виключної правової проблеми Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду звертає увагу Великої Палати Верховного Суду на таке:

- у постанові Верховного Суду України від 6 червня 2012 року у справі № 6-17цс12 сформульований висновок про те, що відсутність реєстрації договору банківського вкладу та відсутність внаслідок цього обліку на рахунку банку коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу, не можна вважати недодержанням письмової форми договору банківського вкладу за наявності ощадної книжки (сертифіката) чи іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту, і є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі. Відповідні юридичні факти (відсутність банківських рахунків, відсутність обліку на них залучених на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу коштів) слід кваліфікувати як невиконання банком обов'язків за договором банківського вкладу;

- у постанові Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-118цс14 сформульований висновок про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошей на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ має містити: найменування банку, який здійснив касову операцію; дату її здійснення (у разі здійснення в післяопераційний час - час виконання операції); підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ;

- у постанові від 6 квітня 2016 року у справі № 6-352цс16 Верховний Суд України вказав, що договір банківського вкладу має наслідком те, що готівкові гроші вкладник передає у власність банку, а безготівкові - у повне розпорядження банку. Ці дії вкладника є необхідною умовою виникнення зобов'язання за договором банківського вкладу, згідно з яким на боці вкладника з'являється право вимагати від банку повернення суми вкладу та виплати відсотків, а на стороні банку - відповідний обов'язок. З договору банківського вкладу, укладення якого зумовлено переданням коштів вкладника у власність банку, можуть виникнути лише зобов'язальні правовідносини за участю вкладника (кредитора) та банку (боржника). Вкладник має право вимоги до банку про повернення вкладу за договором банківського вкладу з урахуванням нарахованих процентів згідно з умовами укладеного договору та із застосуванням наслідків, передбачених договором і законом, у разі порушення банком його зобов'язань за договором;

- у постанові від 29 листопада 2017 року у справі № 6-109цс17 за подібних обставин Верховний Суд України, не зазначаючи про відступ від висновків у наведених вище судових рішеннях Верховного Суду України, погодився з висновком суду першої інстанції про те, що заява на внесення готівки не належить до прибуткових касових документів, які передбачені Інструкцією № 174, та не засвідчує факт прийняття банком від відповідача готівки на вклад, а долучений до позовної заяви договір на вклад «Депозитний» на ім'я фізичної особи, складений за формою, яка не відповідає типовим формам договорів про вклад, що були затверджені постановою Правління ПАТ «Державний ощадний банк України» від 15 квітня 2008 року № 131 і були чинними станом на дату, яка зазначена в договорі;

- Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18 квітня 2018 року у справі № 463/6415/14-ц відмовив у задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 жовтня 2017 року з підстав неоднакового застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах в аналогічній справі. На думку колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду обставини справи № 463/6415/14-ц є подібними до тих, що виникли у справі № 463/5896/14-ц, адже стосувались визнання нікчемним Договору № __ на вклад «Депозитний» на ім'я фізичної особи, укладеного ПАТ «Державний ощадний банк України», від імені якого діяла ОСОБА_4, і ОСОБА_6 14 грудня 2015 року Апеляційний суд Львівської області у справі № 463/6415/14-ц ухвалив рішення, яким задовольнив позовні вимоги ПАТ «Державний ощадний банк України» і визнав оспорюваний договір нікчемним. Такий висновок суд апеляційної інстанції мотивував тим, що «заява про прихід готівки», яка надавалась уповноваженою особою ПАТ «Державний ощадний банк України» на підтвердження внесення ОСОБА_6 як вкладником коштів згідно з договором, не є належним і допустимим доказом, оскільки не відповідає вимогам, викладеним у пункті 1.4 Інструкції № 174. Вказане рішення Апеляційного суду Львівської області ухвалою від 11 жовтня 2017 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ залишив без змін;

- у кримінальному провадженні № 463/3982/14-к щодо обвинувачення ОСОБА_4 потерпілими вкладниками ПАТ «Державний ощадний банк України» визнані 36 осіб;

- натомість, у справах № 461/5321/14-ц за позовом ОСОБА_7 до ПАТ «Державний ощадний банк України» і № 463/2090/15-ц за позовом ОСОБА_8 до ПАТ «Державний ощадний банк України» про стягнення коштів і за зустрічними позовами банку про визнання договорів банківських вкладів недійсними суди першої й апеляційної інстанцій ухвалили рішення про задоволення позовів вкладників, стягнення коштів з банку та відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ «Державний ощадний банк України» про визнання договорів банківських вкладів недійсними. Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду постановами від 4 квітня 2018 року у справі № 461/5321/14-ц та від 28 листопада 2018 року у справі № 463/2090/15-ц вказані судові рішення залишив без змін;

- суд касаційної інстанції при вирішенні аналогічних справ по-різному застосував норми матеріального права, а саме вимоги закону до форми договору банківського вкладу, за умови виконання яких письмова форма договору вважається додержаною. Документ, виданий на підтвердження внесення коштів, має відповідати вимогам, встановленим законодавством у сфері банківської діяльності та положенням договору. А недотримання зазначених вимог закону можна кваліфікувати як невиконання банком обов'язків за договором банківського вкладу;

- на розгляді у Верховному Суді перебувають: справа № 463/2698/15-ц за позовом ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_9 про визнання правочину нікчемним і справа № 464/4749/15-ц за позовом ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_10. про визнання нікчемним договору банківського вкладу. Крім того, у судовій практиці непоодинокі випадки розгляду справ за позовами банків до вкладників щодо визнання договорів недійсними (нікчемними) та за позовами вкладників щодо стягнення коштів за договором банківських вкладів, в яких фінансова установа оспорює дійсність таких правочинів через те, що договори були укладені уповноваженими особами банку, які, зловживаючи службовим становищем, заволоділи коштами вкладників без оформлення реальних договорів банківського вкладу, без внесення договорів до електронних автоматизованих банківських систем і без обліку коштів на рахунках банку.

Відповідно до частини п'ятої статті 403 ЦПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд ВеликоїПалати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему, і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовної практики.

Згідно з усталеною практикою Великої Палати Верховного Суду виключна правова проблема має оцінюватися з урахуванням кількісного та якісного критеріїв. Оскільки Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в ухвалі від 13 лютого 2019 року навів зразки висновків Верховного Суду України та Верховного Суду щодо різного застосування у подібних правовідносинах статті 1059 ЦК України стосовно вимог до форми договору банківського вкладу, обґрунтував існування проблеми правозастосування у багатьох справах, які стосуються однакових дій посадових осіб позивача щодо різних вкладників і можливість виникнення цієї проблеми у невизначеній кількості справ, ВеликаПалата Верховного Суду приймає справу до розгляду.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Отже, Велика Палата Верховного Суду розглядатиме справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами та без проведення судового засідання (у письмовому провадженні).

ВеликаПалата Верховного Суду звертає увагу на те, що у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення (частина одинадцята статті 272 ЦПК України).

Керуючись частиною тринадцятою статті 7, частиною першою статті 402, частиною п'ятою статті 403 ЦПК України, Велика Палата Верховного Суду

у х в а л и л а :

1. Прийняти до розгляду справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_3 про визнання договору нікчемним за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Апеляційного суду Львівської області від 10 листопада 2016 року.

2. Призначити справу до розгляду Великою Палатою Верховного Суду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами на 3 квітня 2019 року у приміщенні Верховного Суду за адресою: м. Київ, вул. Пилипа Орлика, 8.

3. Надіслати учасникам справи копії цієї ухвали для відома.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Д. А. Гудима
Судді:Н. О. АнтонюкЛ. М. Лобойко
С. В. БакулінаЛ. І. Рогач
В. В. БританчукІ. В. Саприкіна
О. С. ЗолотніковО. М. Ситнік
О. Р. КібенкоО. С. Ткачук
Н. П. ЛященкоВ. Ю. Уркевич
О. Г. Яновська