Справа № 500/404/19
Провадження № 2/500/1556/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 березня 2019 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого - судді Пащенко Т.П.,

при секретарі - Топтигіній О.М.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м.Ізмаїлі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Утконосівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, третя особа - ОСОБА_2 , про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним, -

ВСТАНОВИВ:

В січні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме, житлового будинку АДРЕСА_2 , укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , діючої від імені ОСОБА_4 , посвідчений Одеською товарною біржею 15.04.1997 року, реєстровий номер №1825. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до даного договору позивач придбав у ОСОБА_3 , діючої від імені ОСОБА_4 , житловий будинок АДРЕСА_2 та став його власником. Сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, розрахунок проведено, про що свідчить п.5 Договору, правочин був виконаний обома сторонами. Позивач зареєстрував договір у КП «Ізмаїльське МБТІ» 15.04.1997 року. Оскільки позивач позбавлений можливості розпоряджатися вищевказаним майном, просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна №1825 від 15.04.1997 року.

Позивач в судове засідання не з`явився, сповіщений належним чином про час та місце судового розгляду, причини неявки суду не повідомив. Представник позивача надала суду заяву, в якій підтримала позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні, просила розглядати справу у відсутність її та позивача.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, сповіщений про час та дату судового розгляду належним чином, надав суду заяву, в якій позовні вимоги визнав у повному обсязі, не заперечував проти їх задоволення, просив суд розглядати справу у його відсутність.

Третя особа в судове засідання не з`явилася, сповіщена про час та дату судового розгляду належним чином, надала суду заяву, в якій позовні вимоги визнала у повному обсязі, не заперечувала проти їх задоволення, просила суд розглядати справу у її відсутність.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Частиною 4 ст.206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна №1825 від 15.04.1997 року - а саме, житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_2, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , діючої від імені ОСОБА_4 , власником житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_2 є ОСОБА_1 (а.с.9-10).

Дане також підтверджується Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №98272796 від 25.09.2017 року, №150639085 від 21.12.2018 року (а.с.11, 13) та довідкою КП «Ізмаїльське МБТІ» від 13.12.2018 року №1871 (а.с.12).

Всі зобов`язання за договором сторонами виконані в повному обсязі, а саме, відповідно до п.5 договору житловий будинок проданий за 8887,00 грн., які отримані продавцем до підписання даного договору, та належить новому власнику - ОСОБА_1

На теперішній час вказаний договір не оскаржений та не скасований.

Договір купівлі продажу нерухомого майна від 15.04.1997 року посвідчений Одеською товарною біржею, реєстровий №1825, право власності зареєстровано КП «Ізмаїльське МБТІ», про що свідчить реєстраційний напис (а.с.10 зворот).

Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК 2003 року передбачено, що положення зазначеного Кодексу застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК 2003 року положення цього Кодексу застосовується до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Оскільки правовідносини виникли до набрання новим Кодексом чинності, так як договір купівлі-продажу нерухомого майна був укладений до вступу в законну силу Цивільного Кодексу України в редакції 2003 року, і не мають подовжувального характеру, тому суд при розгляді справи керується положеннями ЦК 1963 року.

Згідно ст.ст.128,224,227 ЦК УРСР (1963 рік), діючого на час розгляду справи, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності визнається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону або договору. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває у податковій заставі.

Відповідно до роз`яснень, даних в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28.04.78 р., із змінами від 25.05.98 р. «Про судову практику у справах про визнання угод недійсними» угоди купівлі-продажу (зокрема при придбанні на біржових торгах) житлового будинку (квартири) або його (її) частини підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню.

При цьому, якщо така угода виконана повністю або частково однією із сторін, а інша сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд на підставі ч.2 ст.47 ЦК на вимогу сторони, що виконала угоду має право визнати її дійсною.

На час укладення зазначеного договору діяла ст.15 Закону України «Про товарну біржу», згідно якої не вимагалось подальше нотаріальне посвідчення угоди, укладеної на біржі.

Відповідно до пунктів 1.1., 1.4., 1.7., 1.9 Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, які знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету України з житлово-комунального господарства від 09.06.98 року № 121, Інструкція визначала порядок здійснення державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна в Україні. Державній реєстрації в бюро технічної інвентаризації підлягають об`єкти нерухомості, розташовані на всій території України. Реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна здійснюється на підставі правовстановлюючих документів за рахунок коштів власників нерухомого майна. Пунктом 2 Інструкції визначений порядок здійснення державної реєстрації, підпунктом 2.1.д) якого зазначено, що на оригіналі правовстановлюючого документу робиться реєстраційний напис.

Додатком 1 до вказаної Інструкції визначений перелік правовстановлюючих документів, на підставі яких здійснюється державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна. Відповідно до пункту 9 Переліку зазначено: «Договори купівлі-продажу, обміну, зареєстровані біржею».

Відповідно до п.49 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18.06.1994 року і чинної на момент укладення договору між сторонами (15.04.1997 року), - договір купівлі - продажу, зареєстрований на біржі є документом, що підтверджує право власності на житловий будинок, що відчужується.

Згідно зі ст.220 ч.2 ЦК України якщо сторони домовились відносно всіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне чи часткове виконання договору, проте одна зі сторін ухиляється від нотаріального його посвідчення, суд може визнати цей договір дійсним. В цьому разі подальше нотаріальне посвідчення договору не потрібне.

При укладенні договору всі вимоги, передбачені ст.15 Закону України «Про товарні біржі», між сторонами виконано належним чином, про що свідчить сам договір.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_2 здійснено відповідно до діючого на той час законодавства.

З огляду на вищевказане, враховуючи, що сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне виконання договору, суд визнає вищевказаний договір дійсним.

У відповідності зі ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до роз`яснень п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Відповідно до вимог ст.ст.12,13,77,78,79,80,81,82 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Керуючись ст.ст.12,13,76,81,83,200,206,223,258,259,263,265,268,272,273,354,355 ЦПК України, ст.47, 224, 227 ЦК України в редакції 1963 року, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , до Утконосівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, адреса місцезнаходження: вул.Миру,17а, с.Утконосівка Ізмаїльського району Одеської області, третя особа - ОСОБА_2 , про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним - задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме, житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , діючої від імені ОСОБА_4 , посвідчений Одеською товарною біржею 15 квітня 1997 року, реєстровий номер № 1825 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: Т.П.Пащенко