РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2019 року Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Сенаторова В.М.,

при секретарі - Явнюк К.Р.,

позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

представників - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Харкові у залі суду позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності на частину земельної ділянки, що відповідає розміру частки у спільному майні подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, у якій просив визнати житловий будинок із надвірними будівлями і спорудами, що складається з: житлового будинку літ. «А-1» загальною площею 109,90 кв. м, житловою площею 65,70 кв. м, тераси літ. «а», ганку літ. «а1», малої очисної споруди літ. «К1», сараю літ. «Б», вбиральні літ. «В», навісу літ. «Г», свердловини, огорожі № 1-3, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю подружжя, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , здійснити поділ спільного майна подружжя а саме:

- визнати за ОСОБА_1 в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частину житлового будинку із надвірними будівлями і спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та складається з: житлового будинку літ. «А-1» загальною площею 109,90 кв. м, житловою площею 65,70 кв. м, тераси літ. «а», ганку літ. «а1», малої очисної споруди літ. «К1», сараю літ. «Б», вбиральні літ. «В», навісу літ. «Г», свердловини, огорожі № 1-3;

- визнати за ОСОБА_2 в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частину житлового будинку із надвірними будівлями і спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та складається з: житлового будинку літ. «А-1» загальною площею 109,90 кв. м, житловою площею 65,70 кв. м, тераси літ. «а», ганку літ. «а1», малої очисної споруди літ. «К1», сараю літ. «Б», вбиральні літ. «В», навісу літ. «Г», свердловини, огорожі № 1-3.

- визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,1500 га, розміщеної за адресою: АДРЕСА_1 ( колишня адреса АДРЕСА_1 ), кадастровий номер земельної ділянки: :00:035:0208, що відповідає розміру його частки у спільному майні подружжя - житловому будинку АДРЕСА_1 , який розташований на даній земельній ділянці, та стягнути з відповідача судові витрати у справі.?

В обгрунтуванняя позовний вимог ОСОБА_1 вказав, що 06.02.2004 року між ним та відповідачкою, ОСОБА_2 , було зареєстровано шлюб.

Під час шлюбу нами було набуте у спільну сумісну власність наступне нерухоме майно:

1/ земельну ділянку, площею 0,15 та, з цільовим призначенням «для будівництва та обслуговування житлового будинку», розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ; після перейменування та зміни меж міста Харкова - АДРЕСА_1 .

Вказана земельна ділянка набута нами у власність на підставі договору купівлі- продажу від 28.02.2004 року, укладеного між ОСОБА_5 . (продавцем) та ОСОБА_1 (покупцем).

2/ житловий будинок, загальною площею 113,40 кв. м., житловою площею 63,90 кв. м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний житловий будинок набутий ними у власність на підставі вищевказаного договору купівлі-продажу. Право власності зареєстровано за ОСОБА_1

3/ житловий будинок із допоміжними будівлями і спорудами, що складається з: житлового будинку літ. «А-1» загальною площею 109,90 кв. м, житловою площею 65,70 кв. м, тераси літ. «а», ганку літ. «а1», малої очисної споруди літ. «К1», сараю літ. «Б», вбиральні літ. «В», навісу літ. «Г», свердловини, огорожі № 1-3, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказаний житловий будинок набутий сторонами по справі у власність на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 06.08.2010 року у справі № 2-5270/10 та зареєстрований 08.09.2010 року за ОСОБА_2 .

Крім того, під час шлюбу ОСОБА_2 на підставі рішення Циркунівської сільскої ради XIX сесії у скликанні від 28 березня 2008 року отримана у власність земельна ділянка, площею 0,1500 га, призначена для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розміщена за адресою: АДРЕСА_1 ; після перейменування та зміни меж міста Харкова - АДРЕСА_1 .

07.11.2017 року заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова у справі 640/12157/17 шлюб між нами розірвано.

28.09.2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом про поділ спільного майна подружжя до Київського районного суду м. Харкова, та просив поділити спільне з ОСОБА_2 майно, а саме: визнати за ним право особистої приватної власності на будинок за адресою: АДРЕСА_1 , на автомобіль «Mercedes Sprinter», визнати за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на: будинок за адресою: АДРЕСА_1 ; на автомобіль «Кіа Rio».

ОСОБА_2 у зазначеній справі звернулася із зустрічним позовом де просила поділити майно, яке є предметом спільної сумісної власності подружжя шляхом визнання за неї права спільної часткової власності на 1/2 частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 та визнання права спільної часткової власності на 1/2 частку земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова у справі № 640/15103/17 від 23.05.2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 залишені без розгляду.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова у справі № 640/15103/17 від 23.05.2018року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено в повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 257 ЦПК України особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Керуючись наданим правом, а також беручи до уваги те, що позивач не мог повною мірою володіти, користуватись та розпоряджатись спірним нерухомим майном, добровільно домовитись із відповідачкою не вбачається можливим, а тому ОСОБА_1 вимушений звернутись до Київського районного суду м. Харкова з даним позовом про поділ спільного майна подружжя і визнання права власності на частину земельної ділянки.

Позивач вважає, що що спірний житловий будинок АДРЕСА_1 є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, що підлягає поділу по 1/2 частині кожному із подружжя та земельна ділянка також належить позивачу відповідно до розміру його частки права власності у спільному житловому будинку, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Разом з тим, відповідно до ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є:

1/майно, набуте нею, ним до шлюбу;

2/майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування;

3/майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто;

4/житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України « Про приватизацію державного житлового фонду »;

5/.земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Щодо поділу спільного майна подружжя - спірного житлового будинку АДРЕСА_1 , позивач вважає, що він набутий у власність на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 06.08.2010 року у справі № 2-5270/10 та зареєстрований 08.09.2010 року за ОСОБА_2 .

Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_2 у вказаній справі: «...за спільні кошти, на вказаній земельній ділянці, яка призначена для будівництва та обслуговування житлого будинку, господарських будівель і споруд, самовільно збудувала, без належного дозволу, житловий будинок АДРЕСА_4 ...».

Проте у мотивувальній частині вищевказаного судового рішення вказано (абз. 10, с.35): «...реалізуючи свої правомочності власника земельної ділянки, позивач з метою поліпшення умов життя, за власні кошти, із власних матеріалів збудувала на земельній ділянці житловий будинок...».

При цьому, жодного доказу зазначеного факту, у вищезазначеній справі суду не надано.

Предметом спору у вищезазначеній справі було не визнання житлового будинку особистою приватною власністю подружжя, а лише визнання права власності на самочинно збудований житловий будинок в порядку ч.5 ст. 376 ЦК України.

Вищенаведене свідчить про те, що правова оцінка, надана Харківським районним судом Харківської області вказаному факту не є обов`язковою для суду при розгляді даної справи та не може вважатися преюдиціальною обставиною, оскільки фактичні обставини у даній справі свідчать про те, що вказаний житловий будинок набутий сторонами по справі під час шлюбу та є спільною сумісною власністю подружжя, а отже підлягає поділу.

Відповідно до ч. 7 ст. 82 ЦПК України, правова оцінка, надана судом певному факту лрн розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Згідно ч. 1-2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому ц: слідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює - належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують.

Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 03 жовтня 2018 року у справі № 755/1525/15-ц.

Щодо визнання права власності на частину земельної ділянки

позивач вважає, що під час шлюбу ОСОБА_2 на підставі рішення Циркунівської сільскої ради XIX сесїї у скликанні від 28 березня 2008 року отримана у власність земельна ділянка, площею 0, 1500 га, розміщена за адресою: АДРЕСА_1 , на якій за час шлюбу позивачем та відповідачкою побудовано спірний житловий будинок АДРЕСА_1 .

У зв`язку з тим, що 1/2 частки спірного житлового будинку належить позивачу на праві спільної сумісної власності подружжя, то він як учасник спільної часткової власності на будинок, набуває і право на земельну ділянку, на якій він розташований, пропорційно розміру його частки у спільній власності на вказаний будинок, тобто на 1/2 часткину земельної ділянки.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав заявлені вимоги.

Відповідач в судовому засіданні проти заявлених позовних вимог заперечував.

Суд, вислухав думку сторін, перевірив матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.?

В порядку ст.60 СК України статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками:

1)час набуття майна:

2)кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо майна відповідає цим чинникам.

Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за

кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної с власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя.

Відповідна правова позиція узгоджується з висновками Верховного суду викладеними у постанові від 05.04.2017 р. (справа№ 367/5390/14-ц)

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 та позивачка уклали шлюб 06.02.2014 року, шлюб розірвано 07.11.2017 року заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова / справа 640/12157/17 / а.с. 32 /

Згідно Державного акту ОСОБА_2 є власником земельної ділянки 0,15 га за адресою: АДРЕСА_1 / а.с.38 /

На вказаній зімельній ділянці ОСОБА_2 , побудувала житловий будинок / буд.АДРЕСА_1 /

Після цього, ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про визнання за неї права власності на збудований житловий будинок АДРЕСА_1 . / а.с. 48, 49 /

На підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 06.08.2010 року (справа № 2-5270/10) ОСОБА_2 набула права власності на буд. АДРЕСА_1 .

Рішення суду набуло законної сили.

В ході розгляду вищевказаної справи № 2-5270/10 судом було встановлено ряд фактичних обставин, що до ухвалення відповідного рішення.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 за власні кошти із власних матеріалів з метою поліпшення умов життя збудувала на власній земельній ділянці спірний житловий будинок / будинок АДРЕСА_1 /

ОСОБА_1 маючи статус відповідача по вказаній справі, позовні вимоги визнав.

Згідно п.1 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрано законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи.

За таких обставин спірний житловий будинок, що належить відповідачу на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 06.08.2010 року (справа № 2-5270/10) є її особистою приватною власністю у розумінні п.3 ч.1 ст. 57 СК України і не підлягає поділу оскільки не може бути предметом спільної сумісноївоасності подружжя.

Згідно роз`ясень п.24 Постанови № 11 Пленум Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (далі за текстом. - Постанова) передбачено, що до складу майна. що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те. що знаходиться у третіх осіб. Не належить до спільної сумісної власності манно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одно з подружжя особисто.

Згідно ч.3 ст. 368 ЦКУ майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи норми п.5 ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є земельна ділянка, одержана із земель державної і комунальної якісності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Відповідно на земельну ділянку, як і на житловий будинок не розповсюджується режим спільної сумісної власності передбачений ст. 60 СК України.

Згідно роз`яснень викладених у п.18-2 Постанови №7 від 16.04.2004 Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді цивільних справ» відповідно до положень статей 'І (- 68-14) окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу у власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям, у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.

Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда. що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала прана власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі,споруди у відповідності до статей 120 ЗК, 377 ЦК ( 435-15).

Отже існуюча судова практика застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ носить диспозитивний характер та передбачає можливість переходу права власності на частину земельної ділянки, на яку не поширюється режим спільної сумісної власності подружжя, лише за умови одночасного виконання низки вимог, зокрема:

- земельна ділянка виділена в приватну власність одного із подружжя приватизації:

- на відповідній земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, спільною сумісною власністю подружжя.

- будинок, будівля, споруда поділена між подружжям та виділені частини.

Таким чином, вимоги позивача про визнання права власності на частину земельної ділянки, що відповідає розміру частки у спільному майні подружжя є похідними від вимог про визнання житлового будинку спільним майном подружжя та його поділу і не підлягають задоволенню у разі відсутності права власності у відповідача на частину житлового будинку.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

На підставі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, і не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

На підставі викладеного, суд вважає, що житловий будинок АДРЕСА_1 та земельна ділянка, на якій цей будинок розташований /буд.АДРЕСА_1 / не може бути визнаним спільним майном подружжя та поділеним, а тому у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 12, 13, 81, 89, 258, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, ст. 319, 321, 368, 377 ст. 57 СК України, суд, -

ВИРІШИВ :

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності на частину земельної ділянки, що відповідає розміру частки у спільному майні подружжя - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Харківського апеляційного суду апеляційної скарги.

Відповідно до п.15.5 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя -