Справа № 463/6203/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Шеремета Г.І.
Провадження № 22-ц/811/2427/19 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

за участі секретаря: Фейір К.О.

без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на ухвали Личаківського районного суду м. Львова від 12 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , про визнання договорів недійсними, визнання права власності, витребування майна та зобов`язання до вчинення дій,-

ВСТАНОВИЛА:

ухвалами Личаківського районного суду м. Львова від 12 червня 2019 року в задоволенні заяв відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про компенсацію здійснених судових витрат, пов`язаних з розглядом цивільної справи №463/6203/16-ц (провадження №2/463/137/19) за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , про визнання договорів недійсними, визнання права власності, витребування майна та зобов`язання до вчинення дій - відмовлено

Вказані ухвали суду оскаржили ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

В апеляційних скаргах посилаються на те, щосудом першої інстанції прийнято ухвали, за результатами розгляду їх клопотань, з порушенням норм процесуального права, що є підставою для скасування ухвал суду першої інстанції відповідно до ст. 374 ЦПК України, і ухвалення нового рішення.

Вказують, що судом не надано оцінку тому факту, що розгляд справи тривав більш ніж два роки і весь цей час вони вимушений був нести витрати пов`язані з розглядом справи.

На думку скаржників, відмова у задоволенні клопотання про стягнення судових витрат є порушенням вимог ст. 6 та ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), ухваленої членами Ради Європи 04.11.1950 року і ратифіковано Україною 17.07.1997 року.

Просять ухвали Личаківського районного суду м. Львова від 12 червня 2019 рокускасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити клопотання про стягнення судових витрат з позивача ОСОБА_3 .

В судове засідання сторони не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 18.04.2019 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , про визнання договорів недійсними, визнання права власності, витребування майна та зобов`язання до вчинення дій залишено без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача в судові засідання по справі.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулися до суду в порядку вимог ст..142 ЦПК України із заявами про компенсацію здійснених судових витрат, пов`язаних з розглядом цивільної справи №463/6203/16-ц (провадження №2/463/137/19) за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , про визнання договорів недійсними, визнання права власності, витребування майна та зобов`язання до вчинення дій.

Постановляючи оскаржувані ухвали про відмову у задоволенні заяв про компенсацію судових витрат суд першої інстанції виходив з того, що залишення позову без розгляду з підстав повторної неявки позивача не може свідчити про необґрунтованість поданого позову.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду виходячи з наступного.

У випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

Відповідно до ч.9 ст.141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Згідно з ч.ч.5,6 ст.142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

За змістом ч. 5 ст. 142 ЦПК України для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно було довести, а суду встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується. Таких обставин матеріали справи не містять.

Звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Оцінюючи подані відповідачами заяви про стягнення судових витрат на предмет їх мотивованості та обґрунтованості заявлення, а також відповідності вищенаведеним положенням законодавства, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що залишення позову без розгляду з підстав повторної неявки позивача не може свідчити про необґрунтованість поданого позову. Пред`являючи до суду позов про визнання правочинів недійсними, витребування майна та вчинення інших дій, позивач вважала, що її права порушено, а тому з метою їх захисту звернулась до суду.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що дії позивача не можуть вважатися необґрунтованими так як вона звернулася за захистом своїх прав, відтак підстави для задоволення заяв ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвали Личаківського районного суду м. Львова від 12 червня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 18 листопада 2019 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.