Ухвала

22 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 668/3612/15-ц

провадження № 61-3233ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Лесько А. О. розглянув касаційну скаргу Департаменту містобудування та землекористування Херсонської міської ради на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 04 жовтня 2018 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 31 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Херсонської міської ради, Департаменту містобудування та землекористування Херсонської міської ради про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та різниці між заробітною платою та виплатою по безробіттю,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2015 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Виконавчого комітету Херсонської міської ради, Департаменту містобудування та землекористування Херсонської міської ради, в якому просила стягнути на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в зв'язку з затримкою виконання рішення суду про працевлаштування за період з 06 грудня 2011 року до 31 січня 2012 року, з урахуванням збільшення мінімальної заробітної плати, в сумі 2 958,51 грн та за період з 01 квітня 2014 року до 04 березня 2015 року, з урахуванням збільшення мінімальної заробітної плати в сумі 12 639,89 грн.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 04 жовтня 2018 року, залишеним без змін постановою Херсонського апеляційного суду від 31 січня 2019 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з Департаменту містобудування та землекористування Херсонської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01 квітня 2014 року до 04 березня 2015 року в сумі 10 672,88 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання судового збору.

11 лютого 2019 року (відповідно до відмітки на поштовому конверті) Департамент містобудування та землекористування Херсонської міської ради направив касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Згідно зі статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2019 року визначено в розмірі 1 921,00 грн.

Ціна позову у даній справі становить 15 598,40 грн (2 958,51 грн + 12 639,89 грн), що станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921,00 грн Х 100 = 192 100,00 грн).

Отже, зазначена справа є малозначною в силу вимог закону.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

При цьому Верховним Судом також перевірено, чи мають місце обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, та зазначених обставин не встановлено.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки Департамент містобудування та землекористування Херсонської міської ради подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Департаменту містобудування та землекористування Херсонської міської ради на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 04 жовтня 2018 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 31 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Херсонської міської ради, Департаменту містобудування та землекористування Херсонської міської ради про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та різниці між заробітною платою та виплатою по безробіттю.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя А. О. Лесько