Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" лютого 2019 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Матвєєвої Ю. О. , за участю секретаря судового засідання Чорноусова В.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що рішенням Іллічівського райсуду м.Маріуполя від 22 квітня 2010 року з нього на користь ОСОБА_3 було стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Крім того, з позивача на користь ОСОБА_2 рішенням того ж суду від 03 серпня 2015 року було стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Таким чином, оскільки позивач має зобовязання щодо сплати аліментів на утримання дітей загальним розміром 1/2 частини з усіх видів його заробітку, його матеріальний стан значно погіршився. На підставі викладеного, просив суд зменшити розмір аліментів, які утримуються з нього на кожну дитину з 1/4 частини з усіх видів доходів щомісячно, на 1/6 частину з усіх видів доходу щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 судовому засіданні не визнала позовні вимоги, оскільки вважає, що позивач має фінансову можливість сплачувати аліменти в присудженому судом розмірі. Окрім офіційного місця роботи, позивач має додаткову роботу без офіційного працевлаштування, отже має додатковий заробіток. Просила відмовити позивачу в задоволенні позову.

Відповідачка ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримала доводи відповідачки ОСОБА_2 та просила відмовити позивачу в задоволенні позову.

Суд вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог виходячи з такого.

Судом встановлено, що батьками дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

Батьками дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, є ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Відповідно до рішення Іллічівського райсуду м.Маріуполя від 22 квітня 2010 року з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, були утримані аліменти в 1/4 частини з усіх видів доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

На підставі рішення Іллічівського райсуду м.Маріуполя від 03 серпня 2015 року з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, стягнуті аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Судом досліджено довідку № АИ000000001 від 26 лютого 2019 року, відповідно до якої, ОСОБА_1 працює в ТОВ «Авис-Восток» з 24 січня 2019 року на посаді лицювальника-плиточника з місячним окладом згідно штатного розкладу 4200 грн. За період з 24 січня 2019 року по 26 лютого 2019 року заробіток склав 3510 грн.

Також, суду було надано розрахунковий листок за серпень 2018 року, виданий на імя ОСОБА_1, відповідно до якого останній працював в ПрАТ «ММК ім.Ілліча» на посаді складача поїздів. Згідно наданих відомостей, з ОСОБА_1 утримано аліментні виплати в розмірі 4084,71 грн. та 4084,71 грн. Фактично отримано заробітну в розмірі 5158,05 грн.

За повідомленням державного виконавця Кальміуського відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області №55911468 від 27 лютого 2019 року, на виконанні знаходиться виконавче провадження № 55911468, щодо примусового виконання виконавчого листа № 264/4865/15-ц від 01 березня 2018 року, виданого Іллічівським районним судом м.Маріуполя про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_6, на утримання малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, у розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходів, починаючи з 24 липня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття. 03березня 2018 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та того ж дня звернуто стягнення на заробітну плату боржника, направлено на виконання в ПАТ «ММК ім. Ілліча». 14серпня 2018 року ОСОБА_1 звільнився за власним бажанням з ПАТ «ММК ім. Ілліча» та згідно звіту про здійснені відрахування та виплати, аліменти утримані по 14 серпня 2018 року. 12вересня 2018 року ОСОБА_1 з'явився за викликом державного виконавця до Кальміуського ВДВС м.Маріуполь ГТУЮ у Донецькій області, в ході якого його було ознайомлено з заборгованістю по аліментам. 15 жовтня 2018 року надійшла довідка від ТОВ «Альфа-Гранд» щодо працевлаштування ОСОБА_1 до підприємства та 17 жовтня 2018 року державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату боржника та направлено на виконання у ТОВ «Альфа- Гранд». 29 січня 2019 року згідно відповіді з ТОВ «Альфа-Гранд», ОСОБА_1 звільнений за власним бажанням 18 січня 2019 року, а 22 лютого 2019 року надійшла довідка від ТОВ «Авис-Восток» щодо працевлаштування ОСОБА_1 до даного підприємства. 26 лютого 2019 року державним виконавцем було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату боржника та направлено на виконання до ТОВ «Авис- Восток». Станом на 27 лютого 2019 року виконавчі дії тривають.

Відповідно до відповіді державного виконавця Кальміуського відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 28 лютого 2019 року, згідно вхідної кореспонденції, книг обліку, виконавчих документів, переданих державним виконавцям, даних АСВП станом на 28 лютого 2019 року на примусовому виконанні в Кальміуському відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції виконавчий лист про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на виконанні не перебуває.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За змістом ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Як роз'яснено у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду і пов'язує таку заміну із способом їх присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на наявність імперативного дозволу змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. ст.183, 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

З урахуванням встановлених обставин, які сторонами визнані, приймаючи до уваги, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, імперативну норму про можливість зміни саме способу стягнення аліментів, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги ґрунтуються на положеннях Сімейного кодексу України, відповідають інтересам дитини, її рівню життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, і визначення указаного позивачем способу та розміру стягнення аліментів призведе до рівності прав дитини на утримання від батька відповідно до положень Закону.

Відповідно до ч.3 ст.70 ЗУ «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Так, дана норма діє у випадку відбування особою покарання у вигляді виправних робіт з одночасним відрахуванням на користь держави грошових коштів разом з виплатою аліментів на утримання дитини, тому з метою захисту прав останньої, законодавцем підвищено рівень відрахувань із заробітної плати до 70 відсотків.

Отже, в даному випадку вірним є посилання на встановлені норми, передбачені ст.161 ЦПК України, відповідно до яких вимоги про стягнення аліментів на одну дитину повинні складати 1/4 частину, на двох дітей 1/3, на трьох і більше дітей 1/2.

Доводи відповідачів щодо наявності додаткового заробітку у ОСОБА_1 судом не можуть бути прийняті, оскільки не підтверджені жодним документом.

З огляду на викладене та дослідивши надані сторонами письмові докази, слід дійти висновку про наявність підстав задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 180, 181, 182, 183, 192 СК України, ст. ст. 4, 12, 13, 161,263-265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей - задовольнити.

Зменшити розмір аліментів, які утримуються за рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької від 22 серпня 2010 року з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_1, на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 1/4 частини з усіх видів доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на 1/6 частину з усіх видів доходу щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, починаючи утримання з дня набрання рішенням законної сили.

Зменшити розмір аліментів, які утримуються за рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької від 03 серпня 2015 року з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_1, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 1/4 частини з усіх видів доходів щомісячно, на 1/6 частину з усіх видів доходу щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, починаючи утримання з дня набрання рішенням законної сили.

Виконавчий лист, виданий на підставі рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 22 квітня 2010 року № 2-3707/2010 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3, на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 1/4 частини з усіх видів доходів щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму, до досягнення дитиною повнолітнього віку, починаючи утримання з 09 квітня 2010 року - відкликати.

Виконавчий лист, виданий на підставі рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 03 серпня 2015 року № 264/4865/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2, на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 1/4 частини з усіх видів доходів щомісячно, до досягнення дитиною повнолітнього віку, починаючи утримання з 24 липня 2015 року - відкликати.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Ю. О. Матвєєва