Дата документу 13.03.2019 Справа № 336/2373/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/2373/18 Головуючий у 1 інстанції: Суркова В.П.
провадження № 22-ц/7807/1067/19 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В., суддів Гончар М.С., Кочеткової І.В.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02 листопада 2018 року про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності в порядку спадкування за законом та витребування майна,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності в порядку спадкування за законом та витребування майна, в якому зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 р. померла його бабуся ОСОБА_6, після смерті якої відкрилася спадщина на квартиру за адресою: АДРЕСА_1. Він 27 квітня 2018 року звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, на підставі чого було заведено спадкову справу № 45/2018. Постановою нотаріуса від 02 травня 2018 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, так як документи на право власності на квартиру у позивача були відсутні, а відповідно до інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на спадкову квартиру зареєстровано за іншою особою - ОСОБА_4. Отже, йому стало відомо, що 25.11.2016р. після смерті бабусі ІНФОРМАЦІЯ_1 року було укладено договір купівлі - продажу спірної квартири між ОСОБА_5, який діяв за довіреністю від імені ОСОБА_6, та ОСОБА_4 Посилаючись на вказані обставини, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

31 липня 2018 року від ОСОБА_2 до суду надійшла заява, в якій, посилаючись на те, що позивач у справі помер, просила зупинити провадження по справі, вважаючи себе його спадкоємцем.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02 листопада 2018 року

провадження у справі закрито.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_2 як особа, що не приймала участі у справі, на підставі ст. 352 ЦПК України подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 вказує, що вона є правонаступником померлого ОСОБА_3, який був позивачем по справі. На підтвердження вказаних доводів до апеляційної скарги додано копію заповіту, складеного ОСОБА_3 на її користь, копію свідоцтва про смерть ОСОБА_3, копію витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі спадкової справи, відкритої за її заявою.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали не встановлено коло спадкоємців, та не взято до уваги, що відповідно до заповіту від 27.04.2018 року ОСОБА_3 заповів ОСОБА_2 усе своє майно, зокрема, право на яке відстоював в суді у цій справі. Тому, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення апелянта ОСОБА_2, яка підтримала свою апеляційну скаргу, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що позивач ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1, виданим Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 4689.

27.04.2018 року ОСОБА_3 було складено заповіт, яким він заповів ОСОБА_2 усе своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, і взагалі все, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право (а.с. 52).

Постановляючи ухвалу про закриття провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його таким, що не ґрунтується на матеріалах справи та вимогах законодавства, з огляду на наступне.

Так, ч. 1 ст. 55 ЦПК України визначено, що у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов'язаний зупинити провадження у справі, зокрема, у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, яка була стороною у справі, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України визначено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, зокрема, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Процесуальне правонаступництво, як і заміна неналежної сторони, означає зміну персонального складу учасників спору. Процесуальне правонаступництво можна визначити як заміну сторони чи третьої особи у спірних або встановлених судом правовідносинах внаслідок зміни суб'єктів права або обов'язку в матеріальних правовідносинах.

Смерть фізичної особи як підстава для процесуального правонаступництва має універсальний характер. У тих випадках, коли матеріальні правовідносини тісно пов'язані з особою суб'єкта, правонаступництва матеріального, а відтак, і процесуального не може бути.

Статтею 1219 ЦК України визначено перелік прав та обов'язків, які не входять до складу спадщини. Зокрема, згідно даної норми, не входять до складу спадщини права та обов'язки, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця, а саме: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об'єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов'язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Аналіз наведеної норми закону приводить до висновку, що право спадкоємця на спадкове майно, не є таким, що нерозривно пов'язане з особою спадкоємця, та може бути предметом подальшого наслідування у випадку його смерті.

Однак, закриваючи провадження, судом першої інстанції не враховано, що в тому разі, коли спадкоємцем пред'явлено до суду позов про визнання права власності на квартиру, смерть позивача до вирішення справи не може бути підставою для застосування правил п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, якою передбачено закриття провадження у справі, якщо у позивача є спадкоємці за законом або заповітом.

Предметом позовних вимоги є захист права на нерухоме майно, яке в разі обґрунтованості позову може бути успадковано.

З матеріалів справи вбачається, що апелянт ОСОБА_2 є спадкоємцем за заповітом, а тому в зазначених правовідносинах, згідно з положеннями ст. 55 ЦПК України, допускається процесуальне правонаступництво.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції наведених обставин та положень закону не врахував, внаслідок чого дійшов передчасного висновку про закриття провадження у справі, оскільки є особа, яка вважає себе спадкоємцем.

Колегія суддів зазначає, що за вказаних вище обставин суд першої інстанції повинен був діяти у відповідності до вимог п. 1 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, якою передбачено обов'язок суду зупинити провадження у справі у разі смерті особи, яка була стороною у справі, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво.

Враховуючи наведене, доводи, викладені в апеляційній скарзі, що ухвала суду першої інстанції про закриття провадження у справі є помилковою та перешкоджає подальшому провадженню у справі, колегія суддів вважає обґрунтованими.

Відповідно до ч. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України порушення норм процесуального права, яке призвело до помилковості ухвали є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 268, 374, 379, 383, 389 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02 листопада 2018 року у цій справі скасувати та передати справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складений 14 березня 2019 року.

Головуючий:

Судді:

.