УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 404/8507/18

провадження № 61-19924ск19

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Стрільчука В. А., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Служба у справах дітей Кіровоградської міської ради,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 15 січня 2019 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 16 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Служба у справах дітей Кіровоградської міської ради, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 15 січня 2019 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Служба у справах дітей Кіровоградської міської ради, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів.

Не погоджуючись із ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 15 січня 2019 року, ОСОБА_2 оскаржив її у апеляційному порядку.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 10 вересня 2019 року підстави пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 15 січня 2019 року визнані неповажними, апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без руху та надано десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення зазначених у ній недоліків.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 16 жовтня 2019 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 15 січня 2019 року відмовлено.

Не погоджуючись із ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 15 січня 2019 року та ухвалою Київського апеляційного суду від 16 жовтня 2019 року, ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати зазначені судові рішення.

Згідно зі статтею 25 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України Верховний Суд переглядає у касаційному порядку судові рішення, ухвалені судами першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до змісту пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки, відповідно до матеріалів касаційної скарги та відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвала Святошинського районного суду м. Києва від 15 січня 2019 року не переглядалася в апеляційному порядку, вона не підлягає касаційному оскарженню.

За таких обставин касаційний суд відмовляє у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 у частині оскарження ним ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 15 січня 2019 року у цій справі.

Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 у частині оскарження ним ухвалиКиївського апеляційного суду від 16 жовтня 2019 року, суд дійшов наступних висновків.

З аналізу статті 389 ЦПК України убачається, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Касаційну скаргу заявник обґрунтовує тим, що судом апеляційної інстанції порушено норми процесуального права. Вважає, що строк на апеляційне оскарження судового рішення ним пропущено з поважних причин.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до змісту пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно з частиною п`ятою статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач. Якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга заявника є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного судового рішення.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, Київський апеляційний суд виходив із того, що на виконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху ОСОБА_2 надав заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження із наведенням інших підстав для його поновлення, проте вказані заявником підстави апеляційний суд визнав неповажними, а тому у відкритті провадження вважав за необхідне відмовити, відповідно до вимог статті 358 ЦПК України.

Суд апеляційної інстанції за матеріалами справи установив, що апеляційну скаргу на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 15 січня 2019 року заявником подано 21 серпня 2019 року.

У заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення ОСОБА_2 послався на те, що він є юридично необізнаною особою і не володіє відповідною фаховою підготовкою в галузі права.

Відповідно до частини третьої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження Київський апеляційний суд визнав неповажними у розумінні статті 354 ЦПК України.

Касаційний суд зазначає, що особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії для виконання процесуального обов`язку дотримання вимог процесуального закону стосовно форми і змісту касаційної скарги, у тому числі щодо доведення поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження.

Вирішуючи питання про поновлення пропущеного строку, суд має виходити з того, що підстави пропуску строків можуть бути визнані поважними лише у тому випадку, якщо таке недотримання строків касаційного оскарження було зумовлене діями (бездіяльністю) суду, наявністю інших об`єктивних перешкод, що безумовно перешкоджали своєчасному зверненню зі скаргою.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення може бути визнано порушенням права на справедливий судовий розгляд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (стаття 44 ЦПК України).

Апеляційна скарга подана до Київського апеляційного суду після закінчення строків, установлених законодавцем, і підстави, наведені у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження, не можна визнати поважними, оскільки вони не свідчать про існування об`єктивних перешкод у своєчасному поданні заявником апеляційної скарги і не виправдовують значний пропуск процесуального строку на її подання.

Верховний Суд вважає, що апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що вказані заявником підстави пропуску строку не є поважними і обґрунтовано залишив апеляційну скаргу ОСОБА_2 без руху.

З оскаржуваної ухвали апеляційного суду вбачається, що 24 вересня 2019 року від ОСОБА_2 надійшла заява про усунення недоліків, в якій заявник просив поновити пропущений строк з огляду на отримання копії оскаржуваної ухвали суду першої інстанції не ним, а іншою особою.

Встановивши, що ОСОБА_2 копію ухвали суду першої інстанції отримано особисто 30 січня 2019 року, суд апеляційної інстанції зробив обґрунтований висновок про визнання вказаної підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження неповажною.

Крім того, апеляційний суд з матеріалів справи установив, що 13 лютого 2019 року заявник направив до суду зустрічний позов, у якому послався на отримання ним 30 січня 2019 року позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Служба у справах дітей Кіровоградської міської ради, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів.

Касаційний суд зауважує, що право на апеляційне оскарження судового рішення особа може реалізувати шляхом подання процесуального документа до суду відповідної інстанції.

При цьому звернення заявника з апеляційною скаргою на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 15 січня 2019 року, яку він отримав 30 січня 2019 року, зі значним пропуском строку на апеляційне оскарження судового рішення, є прикладом зловживання процесуальними правами та полягає у їх недобросовісному використанні, яке можна кваліфікувати через критерій відсутності серйозного законного інтересу, тобто легітимного прагнення до отримання певних переваг, передбачених процесуальним законом. Правовідносини суду з кожним учасником процесу підпорядковані досягненню головної мети - ухвалення законного та обґрунтованого рішення, а також створення особам, які беруть участь у справі, процесуальних умов для забезпечення захисту їх прав, а також прав та інтересів інших осіб. Щоразу, коли сторона у справі вчиняє будь-яку процесуальну дію не з метою захисту своїх прав, а задля досягнення сторонніх цілей, вона виходить за межі дійсного змісту свого права, тобто зловживає ним.

Такі дії суперечать основним засадам (принципам) цивільного судочинства, а також його завданню.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Апеляційний суд, встановивши, що ОСОБА_2 у заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення наведено підстави для поновлення такого строку, які у розумінні статті 354 ЦПК України не є поважними, правильно застосував положення статті 358 ЦПК України та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 15 січня 2019 року.

Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення суду апеляційної інстанції, касаційна скарга ОСОБА_2 на ухвалу Київського апеляційного суду від 16 жовтня 2019 року є необґрунтованою, правильне застосовування норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судового рішення.

Оскільки оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим із додержанням норм процесуального права й підстави для його скасування відсутні, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Київського апеляційного суду від 16 жовтня 2019 року колегія суддів відмовляє.

Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 15 січня 2019 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 16 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Служба у справах дітей Кіровоградської міської ради, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Карпенко

В. А. Стрільчук

М. Ю.Тітов