Справа №693/602/17
Номер провадження2/701/16/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2019 року Маньківський районний суд, Черкаської області

в складі: головуючого судді - А. І. Костенка

за участю секретаря - Н. В. Філіпчак

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Маньківка справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа: приватний нотаріус Жашківського нотаріального округу ОСОБА_6 про визнання заповіту недійсним, суд, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачі звернулися в суд з позовом до відповідачки про визнання заповіту недійсним.

На підставу своїх вимог спираються на те, що 14 листопада 2016 року помер ОСОБА_7, про що виконавчим комітетом Баштечківської сільської ради Жашківського району Черкаської області 05 липня 2017 року (повторно) видано свідоцтво серії І-СР №305198, актовий запис №9. Після смерті ОСОБА_7, залишились спадкоємці за законом першої черги: дружина ОСОБА_1, відповідно до свідоцтва про шлюб від 13 лютого 1977 року, виданого Баштечківською сільською радою Жашківського району Черкаської області, актовий запис №6, дочка ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до свідоцтва про народження виданого 30.03.1978 року Дніпровським РАГСом м. Києва, актовий запис №1010, син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідно до свідоцтва про народження виданого 22.08.1981 року Баштечківською сільською радою Жашківського району Черкаської області, актовий запис №98, дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 відповідно до свідоцтва про народження виданого 19.05.1984 року Баштечківською сільською радою Жашківського району Черкаської області, актовий запис №9. Вказані спадкоємці прийняли спадщину після смерті ОСОБА_7, подавши до Жашківської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. У зв'язку із смертю чоловіка та батька позивачів, внаслідок чого відповідно до ст. 1220 ЦК України відкрилась спадщина. 13.04.2017 року ОСОБА_1 звернулась до Жашківської державної нотаріальної контори із листом відповідно до якого просила нотаріуса повідомити, чи складались покійним чоловіком будь-які заповіти. Після такого звернення позивачам стало відомо, що від імені спадкодавця (їхнього чоловіка та батька) було складено та посвідчено заповіт, яким ніби-то ОСОБА_1. О. П. заповів земельну ділянку (пай) розміром 2,15 га., яка розташована на території Баштечківської сільської ради Жашківського району Черкаської області та майновий пай члена КСП ім. Суворова зовсім сторонній особі ОСОБА_5 Позивачі вивчивши заповіт вважають, що він невідповідає внутрішній волі спадкодавця оскільки ОСОБА_7 на момент посвідчення заповіту неміг розуміти значення своїх дій те керувати ними, так як систематично зловживав алкогольними напоями, через що перебував на обліку в лікаря-нарколога Жашківської ЦРЛ з 03.06.2008 року та лікуватись відмовлявся, лікар зазначив, що ОСОБА_7 через зловживання алкоголем мав психічні та поведінкові розлади та мав алкогольну залежність, у звязку з чим позивачі вимушені звертатись до суду з даним позовом.

Позивачі та представник позивача в судовому засіданні позов підтримали та наполягали на його задоволенні.

Відповідачка та її представник позов не визнали та заперечували проти його задоволення.

Третя особа приватний нотаріус Жашківського нотаріального округу ОСОБА_6 в судове засідання не зявилася, але направила на адресу суду заяву, згідно якої просила справу слухати без її участі.

Суд, вислухавши позивачів та представника позивача, відповідачку та її представника, свідків, експертів, вивчивши матеріали справи встановив наступні обставини та відповідні правовідносини: 14 листопада 2016 року помер ОСОБА_7, про що виконавчим комітетом Баштечківської сільської ради Жашківського району Черкаської області 05 липня 2017 року (повторно) видано свідоцтво серії І-СР №305198, актовий запис №9. Після смерті ОСОБА_7, залишились спадкоємці за законом першої черги: дружина ОСОБА_1, відповідно до свідоцтва про шлюб від 13 лютого 1977 року, виданого Баштечківською сільською радою Жашківського району Черкаської області, актовий запис №6, дочка ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до свідоцтва про народження виданого 30.03.1978 року Дніпровським РАГСом м. Києва, актовий запис №1010, син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідно до свідоцтва про народження виданого 22.08.1981 року Баштечківською сільською радою Жашківського району Черкаської області, актовий запис №98, дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 відповідно до свідоцтва про народження виданого 19.05.1984 року Баштечківською сільською радою Жашківського району Черкаської області, актовий запис №9. Вказані спадкоємці прийняли спадщину після смерті ОСОБА_7, подавши до Жашківської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. У зв'язку із смертю чоловіка та батька позивачів, внаслідок чого відповідно до ст. 1220 ЦК України відкрилась спадщина. 13.04.2017 року ОСОБА_1 звернулась до Жашківської державної нотаріальної контори із листом відповідно до якого просила нотаріуса повідомити, чи складались покійним чоловіком будь-які заповіти. Після такого звернення позивачам стало відомо, що від імені спадкодавця (їхнього чоловіка та батька) було складено та посвідчено заповіт, яким ОСОБА_1. О. П. заповів земельну ділянку (пай) розміром 2,15 га., яка розташована на території Баштечківської сільської ради Жашківського району Черкаської області та майновий пай члена КСП ім. Суворова зовсім сторонній особі ОСОБА_5 Позивачі вивчивши заповіт вважають, що він невідповідає внутрішній волі спадкодавця оскільки ОСОБА_7 на момент посвідчення заповіту не міг розуміти значення своїх дій те керувати ними, так як систематично зловживав алкогольними напоями, через що перебував на обліку в лікаря-нарколога Жашківської ЦРЛ з 03.06.2008 року та лікуватись відмовлявся, лікар зазначив, що ОСОБА_7 через зловживання алкоголем мав психічні та поведінкові розлади та мав алкогольну залежність. Як вбачається із матеріалів справи, позивачі звернулися до суду з позовом про визнання заповіту недійсним, на підставі ч. 1 ст. 1257 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1257 ЦК України за рішенням суду заповіт може бути визнаний недійсним, якщо буде встановлено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення. Згідно ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається. Згідно ст. 225 ЦК України і п. 16 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.2009 р.«Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання право чинів недійсними», правочин, який дієздатна особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, яких цивільні права або інтереси порушені.

Допитані в судовому засіданні в якості свідків: гр. ОСОБА_4, гр. ОСОБА_3, гр. ОСОБА_2, гр. ОСОБА_8Д, гр. ОСОБА_9, гр. ОСОБА_10, гр. ОСОБА_11, гр. ОСОБА_12, гр. ОСОБА_13, в судовому засіданні, суду пояснили, що ОСОБА_7, зловживав алкоголем заходив в запої. З будику в якому він проживав виносив гроші, продукти для того щоб придбати алкоголь. Працював на тимчасових роботах, оскільки через постійні запої його з роботи звільняли. Діти ОСОБА_7, стверджували, що їх батько був неадекватний під час складання заповіту, оскільки на дату складання заповіту в нього був запій, також що він з 2008 року лікувався в Жашківській лікарні та був поставлений на диспансерний облік, але ОСОБА_7, від лікування відмовився.

Свідок ОСОБА_14, суду показав, що він працює лікарем наркологом Жашківської центральної районної лікарні , ОСОБА_7П, зустрічав коли працював в реанімації 2010 році та коли ОСОБА_7, був на амбулаторному лікуванні з приводу алкогольної залежності у 2014 році. Останнє зверненя у 2015 році потрапив з гострою алкогольною інтоксикацією у реанімацію. З 2015 року ОСОБА_7, не бачив із записів медичної сестри, зазначено, що алкоголь не вживав. Під час його спілкування з ОСОБА_7, глибоких порушень які б впливали на розумову діяльність не було, психічних розладів, психозів, галюцинацій, марень у ОСОБА_7, не було.

Свідок ОСОБА_15, суду показав, що він працює лікарем психіатром та наркологом Жашківської центральної районної лікарні, 3 червня 2008 році вперше побачив, ОСОБА_7, якому він дав направлення на лікування до Уманської психіатричної лікарні. Також пояснив, що у ОСОБА_7, психатичних розладів не було, він був дієздатний. З 2008 року до нього ні ОСОБА_7, ні його рідні за допомогою не зверталися.

Свідок ОСОБА_16, суду пояснила, що вона є працівником "ПриватБанку" в якому працює з 1 січня 2001 року. З ОСОБА_7, в неї було дві зустрічі, перша зустріч це 21.04.2009 року, коли ОСОБА_7, прийшов до банку та запитував чи може третя особа по кредитній картці сплати кредит. Друга зустріч 22.04.2009 року коли ОСОБА_7, до банку прийшов з ОСОБА_5, де було оформлено договір поруки. При зустрічі ОСОБА_7, не був у стані алкогольного спяніння, на людину яка постійно вживає алкоголь ОСОБА_17, схожий не був, завжди охайно одягнений, вічливий.

Свідок ОСОБА_18, та ОСОБА_19П, суду пояснили, що працюють в приватного нотаріуса ОСОБА_6, ОСОБА_7, не памятають, але зазначила, що якщо особа перебуває в стані алкогольного спяніння, то ні які нотаріальні дії здійснюватися не будуть.

Свідок ОСОБА_20, суду пояснив, що спілкувався з ОСОБА_7, коли останній приходив до його дружини на роботу. ОСОБА_7, описував як розумного, поміркованого чоловіка, який завжди приходив охайно одягнений та не перебував в стані алкогольного сп?яніння. Коли він приходив, то повідомим що хоче передати пай у платне користування, щоб хтось за ОСОБА_7, сплатив кредит, оскільки в нього тяжке матеріальне становище, не має постійної роботи. Потім на нього було видано довіреність і вони з дружиною сплатили кредит за ОСОБА_7, за це по довіреності отримували орендну плату з ФОП "Сузіря".

Експерти ОСОБА_21, та ОСОБА_22, суду пояснили, що проводили судово-психіатричну експертизу по матеріалах наданих судом. По даних судом матеріалах, вони прийшли до висновку, що у ОСОБА_7, був синдром залежності, емоційне огрубіння, особистісні зміни по алкогольному типу. Прийшли до висновку, що ОСОБА_7, був під час складання заповіту психічно хворим. Дані розлади істотно впливали на дії ОСОБА_7, але він не був недієздатним.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд повинен достовірно встановити, чи усвідомлювала особа значення своїх дій та чи міг він керувати ними, що має суттєве значення для правильного вирішення спору. Відповідно до змісту ст. 225 ЦК України, такий правочин належить до правочинів, в яких воля особи на його вчинення відсутня, а внутрішнє волевиявлення відображає не її волю, а волю іншої особи, яка здійснила вплив на цього учасника правочину.

Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) також мають значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Підставою для визнання правочину недійсним по ст. 225 ЦК України може бути неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними і в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновки, які ґрунтуються на припущеннях.

У обгрунтування позову позивачі посилаються на висновок судово-психіатричного експерта № 47 від 17.01.2018 р. Суд, вважає, що цей висновок експерта не є належним, допустимим і достатнім доказом у справі.

Так, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази (параграф 34 рішення у справі Тейксейра де Кастро проти Португалії від 09.06.1998 р., параграф 54 рішення у справі Шабельника проти України від 19.02.2009 р.). У п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.1997 р. №8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» розяснено, що при перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен зясувати: чи було додержано вимоги законодавства при призначенні та проведенні експертизи; чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі; компетентність експерта і чи не вийшов він за межі своїх повноважень; достатність поданих експертові обєктів дослідження; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; обгрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи. Жашківським районним судом Черкаської області не було додержано вимоги законодавства при призначенні та проведенні посмертної судово-психіатричної експертизи, оскільки ухвалою від 08.09.2017 р. Жашківського районного суду було зупинено провадження у справі на час проведення експертизи. Провадження у справі було поновлено згідно ухвали Жашківського районного суду 28.02.2018 р., (а.с. 122 т. 1). Але після 08.09.2017 р. суддя Жашківського районного суду проводила процесуальні дії, викликала сторони на 25.10.2017 р., допитувала свідків позивача, постановила ухвалу 25.10.2017 р. про задоволення клопотання представника позивача і витребування медичних документів (а.с. 103 т. 1). У матеріалах справи є лист голови амбулаторної судово-психіатричної експертизи ОСОБА_23 від 28.09.2017 р. про неможливість вирішення експертних питань. Запропоновано надати додаткові матеріали (а.с. 57 т. 1). У судове засідання було викликано громадян, яких позивачі заявили як свідків (ОСОБА_9, ОСОБА_12, ОСОБА_8, ОСОБА_11, ОСОБА_13, ОСОБА_2О.) (а.с. 27 т. 1). Ці громадяни 25.10.2017 р. у залі судового засідання давали пояснення щодо суті спору, що підтверджується складеним журналом судового засідання 25.10.2017 р. (а.с. 99 т. 1). Відповідно до ст. 181 ЦПК України у редакції від 2004 р. свідок, даючи показання, може користуватися записами в тих випадках, якщо його показання пов'язані з будь-якими обчисленнями та іншими даними, які важко зберегти в пам'яті. Ці записи подаються судові та особам, які беруть участь у справі, і можуть бути приєднані до справи за ухвалою суду. У п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. № 2 розяснено, що неможуть бути використані як показання свідків їх письмові пояснення, тому у відповідних випадках (наприклад, якщо пояснення таких осіб мають значення для справи і допитати їх неможливо) вони приймаються судом як письмові докази (стаття 64 ЦПК). Заяви, які є у матеріалах справи (а.с. 86-91 т. 1) є письмовими поясненнями, а не обчисленнями і даними, які важко зберегти у памяті. Експерт ОСОБА_23 просив надати роздруковані покази свідків. Це могло бути здійснено лише із дотриманням належної процедури. Відповідно до ч. 3 ст. 197 ЦПК України 2004 р. повне або часткове відтворення технічного запису судового засідання здійснюється на вимогу особи, яка бере участь у справі, або за ініціативою суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Висновок судово-психіатричного експерта № 47 від 17.01.2018 р. грунтується на матеріалах, які Жашківський районний суд Черкаської області здобув із порушенням процесуальних норм, бо показання гр. ОСОБА_9, ОСОБА_12, ОСОБА_8, ОСОБА_11, ОСОБА_13, ОСОБА_2, їх письмові заяви, характеристики ОСОБА_7, отримані судом і долучені до матеріалів справи після зупинення провадження без відновлення провадження. Посилання експертів на ці матеріали зроблено у п. 22 експертного висновку, що називається "Обгрунтування та пояснення даних про психічний стан особи та фактів, які встановлені і виявлені при дослідженні об'єктів експертизи" (а.с. 119 на звороті т. 1). Експерти дійшли висновку, що у ОСОБА_7 на момент посвідчення ним заповіту 24.04.2009 р. відмічалися прояви психічного розладу у формі психічних і поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю з синдромом залежності з проявами емоційного огрубіння, особистісними змінами по алкогольному типу, зміненими соціальними і моральними орієнтирами, втратою етичних принципів і емоційної прив'язаності, розладами мотиваційної регуляції поведінки, що істотно впливало на здатність ОСОБА_7 усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними. Експерти визначили, що психічні і поведінкові розлади істотно впливали на здатність ОСОБА_7 усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними. У п. 21 "Відомості, отримані при досліджені поданих на експертизу поданих об'єктів, що стосуються психічного стану особи" у Анамнезі життя і Анамнезі хвороби експерти першими вказують дві характеристики ОСОБА_24, складені ОСОБА_25 і ОСОБА_26 Потім вказано копію трудової книжки, довідку психоневрологічного кабінету Жашківської ЦРЛ, медичну картку амбулаторного хворого за №274. Після цього експерти наводять зміст заяв, поданих до суду 25.10.2017 р. ОСОБА_9, ОСОБА_12, ОСОБА_8, ОСОБА_11, ОСОБА_13, ОСОБА_2 При цьому експерти керувалися саме письмовими заявами вказаних осіб, бо записали аркуші справи, що відповідають цим письмовим заявам.

У заяві ОСОБА_11 записано: «24 квітня 2009 р. не памятаю» (а.с. 89 т. 1 на звороті). У заяві ОСОБА_13 записано: «24.04.2009 р. цей день не памятаю» (а.с. 90 т. 1 на звороті). Натомість експерти послалися на заяви ОСОБА_11 і ОСОБА_13 (а.с. 118 т. 1), але не вказали про те, що вказані особи не надали відомостей про стан ОСОБА_7 24.04.2009 р. Відсутність інформації про стан ОСОБА_7 саме у момент вчинення заповіту не надає експертам ніякої можливості для виведення висновку про якусь істотність впливу на здатність усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. У позовній заяві висловлені сумніви, що ОСОБА_7 24.04.2009 р. підписав довіреність і заповіт, посвідчені приватним нотаріусом ОСОБА_6 У позовній заяві вказано, що позивачі заявлять клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи з цього приводу (а.с. 248 т. 1). Предметом доказування у справі № 693/602/17 є обставини та факти про стан ОСОБА_7 у момент вчинення заповіту. Третя особа приватний нотаріус ОСОБА_6 пояснила, що 24.04.2009 р. до неї звернувся ОСОБА_7 щодо складення заповіту і довіреності. Нотаріус посвідчила заповіт і довіреність. У поведінці ОСОБА_7 не було ознак сп'яніння, він розумів усе, що йому роз'яснила нотаріус щодо наслідків вчинення заповіту і довіреності і висловив бажання їх вчинити. Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі нотаріальна дія з посвідчення заповіту зареєстрована 24.04.2009 р. о 12 год. 32 хв. (а.с. 47 т. 1). Згідно витягу з Єдиного реєстру довіреностей довіреність ОСОБА_7 була зареєстрована 24.04.2009 р. о 12 год. 43 хв. Сторона позивачів не доказує те, що ОСОБА_7 24.04.2009 р. не був у м. Жашкові, де знаходиться нотаріальна контора приватного нотаріуса ОСОБА_27 Зі свідків сторони позивача ніхто не бачив ОСОБА_7 24.04.2009 р. у м. Жашкові. Ніхто із них не сказав, що бачив, як ОСОБА_7 їхав із села Баштечки, де він мешкав, до м. Жашков 24.04.2009 року. Свідок ОСОБА_20 пояснив, що бачив ОСОБА_7 зранку 24.04.2009 року ОСОБА_7 висловив бажання скласти довіреність на ім'я цього свідка щодо отримання дивідендів за земельну ділянку і пай. Цьому передувало кілька зустрічей із ОСОБА_7, на яких той був у тверезому стані. Після зустрічі зранку 24.04.2009 р. ОСОБА_7 склав нотаріально посвідчену довіреність на ОСОБА_20Я і ОСОБА_5 і передав її вказаним особам. Ознак сп'яніння у ОСОБА_7 вказаний свідок не помітив. Після 24.09.2009 р. свідок неодноразово бачив ОСОБА_7, який не повідомляв про бажання скасування довіреності. ОСОБА_7 повідомив відповідачці про складений 24.04.2009 р. на її ім'я заповіт щодо земельної ділянки і земельного паю. Оскільки ОСОБА_7 у подальшому не скасував складену 24.04.2009 р. довіреність, визнав право ОСОБА_28 на отримання за нього дивідендів у ТОВ «Сузір'я» протягом двох років, то у таких діях був прояв його волі. Така позиція викладена в ухвалі Верховного Суду України від 06.05.2010 p.: «в юридичному розумінні поняття волі означає цілеспрямоване регулювання суб'єктом правовідносин своєї поведінки, спрямованої на досягнення свідомо обраної мети, шляхів і засобів її здійснення та подолання перешкод для її досягнення. Елементами волі є усвідомлення, передбачення і прагнення. Складовою частиною дефініції волі як зовнішнього її прояву є умисні дії і вчинки особи, спрямовані на досягнення свідомо поставленої мети». Прояви волі щодо усвідомленої видачі довіреності на ім'я ОСОБА_5П і ОСОБА_20 доводять і те, що ОСОБА_7 не мав підстав скасовувати і складений 24.04.2009 р. заповіт. А отже складення цього заповіту також було усвідомленими діями ОСОБА_7 ОСОБА_7 також був дієздатною особою і вів самостійний спосіб життя. Позивачі не мали впливу на прийняття хоч якогось рішення ОСОБА_7 Посилання позивачів на відсутність волі ОСОБА_7 на складання спірного заповіту спростовуються діями позивачки ОСОБА_1, які вони вчиняла за життя ОСОБА_7 Дії позивачки ОСОБА_1 свідчать про те, що вона визнавала за життя ОСОБА_7 його як дієздатну особу, яка самостійно могла розпоряджатись своїм майном. Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», справи про визнання правочину недійсним із підстав ст. 225 ЦК України вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів. Показання допитаних судом 09.11.2018 р. усіх свідків сторони позивачів, а також показання свідків сторони відповідача не були об'єктом дослідження Висновку судово-психіатричного експерта № 47 від 17.01.2018 р. Клопотання про проведення іншої судово-психіатричної експертизи сторона позивачів не заявляла. Вказаний висновок експерта не є доказом абсолютної неспроможності ОСОБА_7 в момент складення ним заповіту усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Відповідно до ст. 1233, 1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до роз'яснень, викладених у пунктів 16, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочини, якщо у книзі шостій ЦК України немає відповідного правила. Заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із частиною першою статті 1257 ЦК України є нікчемним, тому на підставі ст. 215 ЦК визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається. Відповідно до п.п. 4, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Статтею 1247 ЦК України визначено загальні вимоги до форми заповіту, зокрема заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 1248 ЦК України, нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу). Відповідно до п. п. 1, 2, 5 Глави 1 Розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджено наказом Міністерства Юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року, зареєстрований у МЮ України 22.02.2012 року за №282/20595, (в редакції чинній на час складання заповіту), (далі - Порядок), нотаріальні дії можуть вчинюватися будь-яким нотаріусом на всій території України, за винятком обмежень у праві вчинення нотаріальних дій, установлених статтями 9, 53, 55, 60, 66, 72, 73, 94 Закону України „Про нотаріат" та іншими актами законодавства України. Нотаріальні дії вчиняються у приміщенні державної нотаріальної контори, у державному нотаріальному архіві, приміщенні, яке є робочим місцем (конторою) приватного нотаріуса. В окремих випадках, коли фізична особа не може з'явитися в зазначене приміщення, а також коли того вимагають особливості посвідчуваного правочину, такі нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаними приміщеннями, але в межах нотаріального округу. Приватний нотаріус має право мати лише одне приміщення для розміщення робочого місця (контори), яке повинно знаходитись у межах нотаріального округу, в якому здійснюється нотаріальна діяльність. Відповідно до п.п. 1, 2 Глави 3 Розділу І Порядку, при вчиненні нотаріальної дії нотаріус установлює особу, що звернулась за вчиненням нотаріальної дії. Встановлення особи здійснюється нотаріусом за документами, передбаченими Законом. Відповідно до п.1 Глави 4 Розділу І Порядку, дієздатність громадянина, що звернувся за вчиненням нотаріальної дії, перевіряється нотаріусом на підставі наданих документів, передбачених статтею 43 Закону, що підтверджують його вік, а також на підставі переконаності нотаріуса в результаті проведеної розмови та роз'яснення наслідків вчинення нотаріальної дії у здатності цієї особи усвідомлювати значення цієї нотаріальної дії, її наслідків та змісту роз'яснень нотаріуса, а також відповідності волі і волевиявлення особи щодо вчинення нотаріальної дії. Відповідно до п.п.1, 2, 3, 4 Глави 6 Розділу І Порядку, нотаріус зобов'язаний установити волевиявлення особи, яка звернулась за вчиненням нотаріальної дії. Нотаріус зобов'язаний встановити дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину, який він посвідчує, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину. Установлення дійсних намірів кожного з учасників правочину здійснюється шляхом встановлення нотаріусом однакового розуміння сторонами значення, умов правочину та його правових наслідків для кожної із сторін. Установлення дійсних намірів однієї із сторін правочину може бути здійснено нотаріусом за відсутності іншої сторони. Правочин посвідчується нотаріусом, якщо кожна із сторін однаково розуміє значення, умови правочину та його правові наслідки, про що свідчать особисті підписи сторін на правочині. Глава 3 Порядку визначає правила та порядок посвідчення заповіту, внесення змін до нього та його скасування. 1.1. Нотаріус посвідчує заповіти фізичних осіб з повною цивільною дієздатністю, у тому числі подружжя, які складені відповідно до вимог статей 1233-1257 Цивільного кодексу Українита особисто подані нотаріусу. 1.2. Посвідчення заповіту через представників не допускається. 1.3. У заповіті зазначаються місце і час складення заповіту, дата та місце народження заповідача. 1.4. Заповіт особисто підписує заповідач. 1.5. При посвідченні заповіту від заповідача не вимагається подання доказів, які підтверджують його право на майно, що заповідається. 1.6. Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. 1.7. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається перед його підписом. 1.8. Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою. 1.9. Фізична особа, на користь якої заповідається майно, не вправі підписувати заповіт за заповідача. 1.10. Нотаріус при посвідченні заповіту зобов'язаний роз'яснити заповідачу зміст статті 1241 Цивільного кодексу України про право на обов'язкову частку у спадщині та зміст статті 1307 Цивільного кодексу України щодо нікчемності заповіту на майно, яке є предметом спадкового договору. Вимоги до змісту заповіту. 2.1. Заповіт має бути складений так, щоб розпорядження заповідача не викликало незрозумілостей чи суперечок після відкриття спадщини. 2.2. Нотаріус перевіряє, чи не містить заповіт розпоряджень, що суперечать вимогам законодавства. 2.3. За заповітом майно може бути заповідане тільки у власність.

Державна реєстрація заповіту. Відомості про заповіти підлягають обов'язковій державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, установленому Положенням про Спадковий реєстр, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 07.07.2011 № 1810/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 11.07.2011 за № 831/19569. Частиною першою статті 1257 ЦК визначено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. В даному випадку вбачається, що приватним нотаріусом ОСОБА_6, дотримано вимоги щодо посвідчення заповіту, визначеними ЦК України та Порядку, що також підтвердила в судовому засіданні приватний нотаріус, яка безпосередньо склала заповіт та посвідчила його, зазначивши, що заповіт був складений зі слів заповідача, в його присутності і повністю відповідає волевиявленню останнього, а заповідачем, після складення заповіту за допомогою загальноприйнятих технічних засобів, його було прочитано особисто вголос та власноручно підписано заповіт саме заповідачем. Заповіт зареєстровано в спадковому реєстрі. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи досліджені докази по справі в сукупності з висновками, до яких дійшов суд при системному і детальному аналізі матеріалів справи, в сукупності також із проаналізованими положеннями законодавчих актів, суд приходить до висновку, що позивачами не доведено тих обставин нікчемності спірного заповіту, на які позивачі посилаються у обґрунтуванні пред'явленого цивільного позову, тому в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 76-78, 81, 89, 263, 265 ЦПК України, ст. ст. 16, 215, 225, 1220, 1233-1234, 1241, 1248, 1257, 1307 ЦК України, Постановою Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання право чинів недійсними», Пленумом Верховного Суду України від 30.05.1997 р. №8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах», Законом України „Про нотаріат", Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджено наказом Міністерства Юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року, зареєстрований у МЮ України 22.02.2012 року за №282/20595, Положенням про Спадковий реєстр, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 07.07.2011 № 1810/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 11.07.2011 за № 831/19569, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволені позову ОСОБА_1 (жительки вул. Дружби, 53, с. Баштечки Жашківського району Черкаської області, іпн НОМЕР_1), ОСОБА_2 (жительки вул. Ярошука, 100, с. Баштечки Жашківського району Черкаської області, іпн НОМЕР_2) ОСОБА_3, (жителя ІНФОРМАЦІЯ_4, НОМЕР_3) ОСОБА_4, (жительки АДРЕСА_1, НОМЕР_4) до ОСОБА_5, (жительки АДРЕСА_2), третя особа: приватний нотаріус Жашківського нотаріального округу ОСОБА_6 (м. Жашків, вул. Соборна, 27/3, Черкаської області) про визнання заповіту недійсним - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Черкаської області через Маньківський районний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження.

Суддя А. І. Костенко