РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2019 року

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:
головуючого судді Тимощука О.Я.,
при секретарі Кирийчук Н.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація про встановлення факту, що має юридичне значення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просить суд встановити факт загибелі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , при виконанні обов`язку військової служби 01.09.2014 року поблизу м. Лутугине Лутугинського району Луганської області України внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.

В обґрунтування вимог заяви вказує, що з 18.01.2012 року її син - ОСОБА_2 на підставі контракту розпочав військову службу у Збройних Силах України. З червня 2014 року він проходив службу у складі 5-ї механізованої роти 2-го механізованого батальйону 30 ОМБр (військова частина - польова пошта НОМЕР_1 ) на посаді старшого стрільця. В період з 03.07.2014 року по 01.09.2014 року ОСОБА_2 безпосередньо брав участь в захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України на території Донецької та Луганської областей.
22.06.2014 року ОСОБА_2 в складі нового підрозділу взяв участь у першому бою з окупантами поблизу населеного пункту Рубіжне Луганської області, давши гідну відсіч ворогові. Також 26.06.2014 року по 27.06.2014 року ОСОБА_2 захищав територіальну цілісність України від російської агресії в населеному пункті Луганської області Мостки. 28.06.2014 - 25.07.2014 р.р. - ніс службу на блокпостах поблизу населених пунктів Щастя, Шишкова, Мостки Луганської області. З кінця липня по 30.08.2014 року в складі підрозділу приймав участь в боях за населені пункти Лутугине, Красний Луч, Красний Яр.
01.09.2014 року біля с. Круглик Лутугинського району Луганської області підрозділ, в якому перебував ОСОБА_2 , потрапив в оточення і прийняв бій з переважаючими силами ворога. Підрозділ зайняв кругову оборону. Олександр з групою військовослужбовців утримував один з головніших напрямків, від утримання якого залежала боєздатність 5-ї механізованої роти. 01.09.2014 року близько 12 год. 00 хв. дня, відбиваючи напад розвідувально-диверсійної групи незаконних збройних формувань, ОСОБА_2 отримав важке поранення, несумісне з життям. Саме завдяки його хоробрості, мужності, незламності духу його підрозділ вийшов з оточення з мінімальними втратами.
В той же час, як свідчать засоби масової інформації та офіційні джерела, зокрема Інформаційно-аналітичний центр Ради національної безпеки і оборони України станом на 01.09.2014 року, протягом останньої доби українські військові 37 разів вступали у вогневий контакт з російськими найманцями у 24 населених пунктах Донецької та Луганської областей. Зважаючи на точність ударів, обстріл ведуть професійні артилеристи Збройних Сил Російської Федерації. Крім того, зафіксована велика концентрація російських сил навколо райцентру Лутугине й на підступах до міста Щастя на північному березі Сіверського Дінця. Також повідомляється, що російські військові продовжують обстрілювати позиції українських бійців, зокрема з території РФ з систем «Ураган» було обстріляно українських військових в районі села Весела Гора Слов`яносербського району Луганської області. Як результат - поранено 4 військовослужбовців. Також окупанти обстріляли території поблизу міста Щастя та селища Петрівка Станично-Луганського району, є загиблі серед цивільного населення (http://mediarnbo.org/2014/09/01/zvedeni-dani-informatsiyno-analitichnogo-tsentru-rnbou-na-12-00-01-veresnya-2014-roku/).

Згідно повідомлення Інформаційно-аналітичного центру Ради національної безпеки і оборони України станом на 02.09.2014 року, збройні сили РФ продовжують концентрувати живу силу та військову техніку в захоплених населених пунктах. Зокрема російські підрозділи зафіксовані у м. Донецьк, Амвросіївка, Старобешеве, Гусельщикове, Новоазовськ та Маркіно Донецької області; у селищі Побєда, Новосвітлівці, Хрящуватому Луганської області та у самому Луганську. Протягом доби українські військові 22 рази вступали у вогневий контакт з окупантами у районах 11 населених пунктів Георгіївка, Лутугіно, Мар`їнка, Вергунський Роз`їзд, Шишкове, Верхньоторецьке, Адріанополь, Жовте, Тоненьке, Леніно, Побєда та аеропорту Донецьк. На північному напрямі російськими військовими з території РФ були обстріляні позиції ЗСУ поблизу с. Побєда Луганської області із застосуванням систем залпового вогню «Смерч». Також з російської території обстріляні населені пункти Станично-Луганського району (http://mediarnbo.org/2014/09/02/zvedeni-dani-iats-rnbou-na-12-00-02-veresnya-2014-roku/).
Зі статті під назвою «Після танкової атаки бійці АТО відступають від Лутугине - волонтер» від 01.09.2014 року вбачається, що українські військові, витримавши серйозний бій, відбиваючи атаки російських танків, були вимушені відступити з м. Лутугине Лутугинського району Луганської області. При відході їх безперервно обстрілювали артилерією, внаслідок чого - багато поранених. Разом з тим, у статті повідомляється, що штурм Луганського аеропорту вела посилена танкова бригада Збройних сил Російської Федерації. Причому в РФ продовжують заявляти, що російських військ в Україні немає (http://news.liga.net/news/politics/3142564-posle_tankovoy_ataki_boytsy_ato_otstupayut_ot_lutugino_volonter.htm).

Дані статті, як і ціла низка іншої інформації, що міститься на сторінках офіційних джерел та Інтернет-видань, підтверджують участь у бойових діях регулярних військ Російської Федерації поблизу міста Лутугине Лутугинського району Луганської області і саме цим військам протистояли українські військовослужбовці, що відносились до складу військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , де зокрема проходив військову службу старший солдат ОСОБА_2 .

Згідно довідки про причину смерті від 04.09.2014 року №2865-Дм.14, свідоцтва про смерть від 05.09.2014 року серії НОМЕР_2 , «Множинні кульові поранення тіла», отримані під час виконання бойового завдання старшим солдатом ОСОБА_2 , послужили причиною його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06.09.2014 року №119, старшого солдата контрактної служби ОСОБА_2 , старшого стрільця 1-го механізованого відділення 2-го механізованого взводу 5-ї механізованої роти 2-го механізованого батальйону військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , який загинув 01.09.2014 року в службовий час під час виконання бойового завдання в районі м. Лутугине Лутугинського району Луганської області, було виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення у зв`язку зі смертю.
Відповідно до витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень контузій, травм, каліцтв від 21.10.2014 року №3233, поранення старшого солдата контрактної служби ОСОБА_2 : «Множинні кульові поранення тіла» послужили причиною його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 . Крім того, даний витяг з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії встановлює, що таке поранення і вищевказана причина смерті пов`язані з виконанням обов`язків військової служби.
26.09.2014 року Рівненський ОВК видав їй - ОСОБА_1 , посвідчення «члена сім`ї загиблого» військовослужбовця серії НОМЕР_3 , що дає право користуватися відповідними пільгами, встановленими законодавством України, як для сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби.
Указом Президента України «Про відзначення державними нагороди України» від 15.05.2015 року №270/2015 «за особисту мужність і високий професіоналізм, виявлені у захисті державного суверенітету та територіальної цілісності України, вірність військовій присязі» солдата ОСОБА_2 було нагороджено орденом «За мужність» ІІІ ступеня (посмертно).
Саме в результаті збройної агресії та воєнного конфлікту, який був розпочатий Російською Федерацією, її син, ОСОБА_2 , загинув поблизу міста Лутугине Лутугинського району Луганської області України 01.09.2014 року.

Вважає, що внаслідок саме військової агресії Російської Федерації проти України на території Луганської області було порушено невід`ємне право на життя її сина, передбачене статтею 27 Конституції України, ст. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року.

Заявник в судове засідання не з"явилася, повідомлялася про час та дату розгляду справи належним чином, подала 28.02.2019 року через канцелярію Рівненського міського суду Рівненської області заяву, в якій вимоги заяви підтримує в повному обсязі, просить її задоволити та розгляд заяви проводити у її відсутність.

Заінтересовані особи - Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація в судове засідання не з"явилися, повідомлялися про час та дату розгляду заяви належним чином, причину неявки суду не повідомили. Заяв чи клопотань про відкладення розгляду заяви до суду не надходило.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність заінтересованих осіб, на підставі наявних доказів, так як це не суперечить вимогам закону.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції 05.09.2014 року (а.с. 87), ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Лутугине Луганської області помер ОСОБА_2 , який, в свою чергу, являвся сином заявниці, що підтверджується копією свідоцтва про народження від 14.04.1993 серії НОМЕР_4 (а.с. 25).

18.01.2012 року ОСОБА_2 було підписано контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України (а.с. 26) та був виключений зі списків згідно витягу із наказу командира військової частини пп НОМЕР_1 №119 від 06.09.2014 у зв`язку зі смертю (а.с. 88).

З копії довідки № 5833 від 17.09.2014 року вбачається, що солдат ОСОБА_2 в період з 03 липня 2014 року по 01 вересня 2014 року виконував завдання у складі сил АТО, загинув 01 вересня 2014 року внаслідок участі в Антитерористичній операції (а.с. 80).

Згідно копії довідки про причину смерті № 2865-Дм.14 від 04.09.2014 року, причиною смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 є множинні кульові поранення тіла (86).

Згідно копії витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв № 3233 від 21.10.2014 року, встановлено, що поранення старшого солдата контрактної служби ОСОБА_2 , 1993 року народження: «Множинні кульові поранення тіла», яке стало причиною його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 поранення та причина смерті, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби (а.с. 89).

Як вбачається із копії витягу із наказу командира військової частини польова пошта- НОМЕР_1 № 119 від 06.09.2014 року, старшого солдата контрактної служби ОСОБА_2 , старшого стрільця 1 механізованого відділення 2 механізованого взводу 5 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини-польова пошта НОМЕР_1 , який загинув 01.09.2014 року в службовий час під час виконання бойового завдання у ході проведення антитерористичної операції в районі м. Лутугине Лутугинського району Луганської області, виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 02.09.2014 року у зв`язку зі смертю. Смерть настала внаслідок ушкодження внаслідок військових дій, передбачених законом та воєнних операцій та пов`язана з виконанням обов`язків військової служби. Причина смерті: множинні кульові поранення тіла.

Указом Президента України №270/2015 від 15.05.2015 "Про відзначення державними нагородами України", солдата ОСОБА_2 посмертно нагороджено орденом Богдана Хмельницького ІІІ ступеня.

Заявник, як мати загиблого, отримала посвідчення серії НОМЕР_3 від 26.09.2014 року члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісті під час проходження військової служби, що підтверджується копією даного посвідчення (а.с. 90).

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту загибелі її сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , при виконанні ним обов`язку військової служби 01.09.2014 поблизу м. Лутугине Лутугинського району Луганської області України внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.

Метою встановлення такого факту є визначення статусу ОСОБА_2 , як особи, яка перебувала під захистом Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях, яка ратифікована Україною 03.07.1954 року, тобто жертви міжнародного збройного конфлікту, що обумовлює виникнення прав та обов`язків, передбачених цією конвенцією, іншими нормами міжнародного права.
У статті 55 Конституції України визначено, що права та свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно ст. 1 Закону України "Про оборону України", збройна агресія - це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій, зокрема: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України.

За наслідками військової агресії Російської Федерації прийнято Постанову Верховної Ради України від 17.03.2015 № 254-VІІІ "Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями", якою визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України "Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей" запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.

Відповідно до абз. 2 постанови Верховної Ради України «Про Заяву Верховної Ради України про визнання Україною юрисдикції Міжнародного кримінального суду щодо скоєння злочинів проти людяності та воєнних злочинів вищими посадовими особами Російської Федерації та керівниками терористичних організацій «ДНР» та «ЛНР», які призвели до особливо тяжких наслідків та масового вбивства українських громадян» від 04.02.2015 року №145-VІІІ, з 20.02.2014 року проти України триває збройна агресія Російської Федерації та підтримуваних нею бойовиків-терористів, під час якої було анексовано Республіку Крим та місто Севастополь, які є частиною території незалежної та суверенної держави Україна, окуповано частину Донецької та Луганської областей України, загинуло тисячі громадян України, серед яких діти, поранено тисячі осіб, зруйновано інфраструктуру цілого регіону, сотні тисяч громадян вимушені були покинути свої домівки.

Крім того, постановою Верховної Ради України від 27.01.2015 року №129-VІІІ законодавчий орган України затвердив Звернення до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Ради Європи, Парламентської Ради НАТО, Парламентської Ради ОБСЄ, Парламентської асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором.

Силові дії Російської Федерації, що тривають з 20.02.2014 року, є актами збройної агресії відповідно до пунктів «а», «b», «c», «d» та «g» статті 3 Резолюції 3314 (ХХIХ) Генеральної Ради ООН «Визначення агресії» від 14.12.1974 року.

Військові дії Російської Федерації на території України були визнані та засуджені рядом міжнародних інстанцій.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що факт збройної (військової) агресії Російської Федерації відносно України є загальновідомим, встановленим на законодавчому рівні законами та нормативно-правовими актами України, а тому згідно з приписами ч. 3 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає.

З урахуванням викладеного, загибель сина заявниці ОСОБА_1 при виконанні ним обов`язку військової служби поблизу м. Лутугине Лутугинського району Луганської області підтверджено матеріалами справи.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення: заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не повязується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи те, що під час збройної агресії Російської Федерації, яка визнана на законодавчому рівні, було порушено право ОСОБА_2 на життя і здоров`я, передбачене ст. 27 Конституції України, ст. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд дійшов до висновку про доведеність факту про встановлення якого просить заявник.

Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених вимог ОСОБА_1 в заявлених нею межах та про існування правових підстав для їх задоволення.

На підставі викладеного, керуючись п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року, ст.ст. 4, 13, 81, 263-265, 294, 315 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація про встановлення факту, що має юридичне значення - задовольнити.

Встановити юридичний факт загибелі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , при виконанні обов`язку військової служби 01.09.2014 року поблизу м. Лутугине Лутугинського району Луганської області України внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Рівненського
міського суду Тимощук О.Я.