Житомирський апеляційний суд
Справа №288/1267/15-ц Головуючий у 1-й інст. Зайченко Є. О.
Категорія 57 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

з участю секретаря судового засідання Пеклін Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №288/1267/15-ц за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фортеця-К", про захист прав споживача

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 05 грудня 2018 року, яке ухвалене під головуванням судді Зайченка Є.О. в смт Попільня,

в с т а н о в и в:

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 Із урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 30 серпня 2016 року, з підстав, передбачених ст.ст.673,675,678,680 ЦК України, ст.ст.4,6,8,22 Закону України «Про захист прав споживачів», просив зобов'язати відповідача замінити продані ним неналежної якості металопластикові вироби на аналогічні вироби належної якості, а саме: дверний блок розміром 2350х2440 мм - 2 шт., дверний блок розміром 1045х2100 мм - 2 шт., дверний блок розміром 785х2060 мм - 2 шт., дверний блок розміром 775х2045 мм - 2 шт., віконний блок (глухий) розміром 1190х2440 мм - 2 шт., віконний блок (тристулковий) розміром 1590х1500 мм - 2 шт., віконний блок (тристулковий) розміром 1555х1485 мм - 4 шт., віконний блок (одностулковий) розміром 1055х1495 мм - 2 шт., віконний блок (одностулковий) розміром 1060х1340 мм - 2 шт., віконний блок (двостулковий) розміром 2130х1890 мм - 2 шт., віконний блок (одностулковий глухий) розміром 740х1890 мм - 2 шт., віконний блок (тристулковий) 1555х1480 мм - 2 шт.; а у відшкодування моральної шкоди стягнути 10 000 грн.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що в листопаді 2013 року придбав у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 металопластикові вікна і двері та повністю розрахувався за товар. До кінця 2013 року вікна та двері були встановлені у його новозбудованому будинку, який знаходиться в АДРЕСА_1. Проте згодом виявилося, що товар неналежної якості, у зв'язку з чим він направив відповідачу претензію від 09 червня 2015 року. У відповіді на претензію ФОП ОСОБА_2 заперечив продаж товару з істотними недоліками, повідомив, що гарантійний термін закінчився та запропонував йому усунути недоліки за власні кошти. Вважає, що відповідач незаконно відмовився усунути недоліки проданого товару, чим порушені його права, як споживача.

Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 05 грудня 2018 року позов задоволено частково. Зобов'язано фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 замінити продані ОСОБА_1 неякісні металопластикові вироби на аналогічні вироби належної якості по всім позиціям. У відшкодуванні моральної шкоди відмовлено та вирішено питання судових витрат.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу. Посилається на те, що не доведені обставини, які мають значення для справи та, як наслідок, зроблені неправомірні висновки. Просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити. Зокрема зазначає, що позивач не надав суду належних письмових доказів - договору підряду чи договору купівлі-продажу виробів, або платіжних документів. Підставою ж для звернення споживача до виконавця з вимогою про усунення недоліків є наявність та умови договору між ними, надані гарантійні зобов'язання, визначені обов'язки споживача та виконавця. При замовленні виробів позивач був попереджений про необхідність дотримуватися умов експлуатації ламінованих виробів із ПВХ матеріалів. Неможливо встановити й умови зберігання виробів, оскільки позивач не надав документів про час їх встановлення, а звернувся із претензією більше ніж через рік після продажу. Недоліки металопластикових виробів не є гарантійним випадком через те, що виникли внаслідок монтажних робіт при встановлені, які ним не проводилися, та при замовленні виробів позивач не надав йому робочого проекту будинку для врахування навантаження на віконні блоки. На думку апелянта висновок експерта не є належним доказом через те, що у ньому міститься посилання на п.5.2.6 та 5.2.7, яких у ДСТУ Б В.2.6-79:2009 немає. Окрім того, позивач сам проводив доставку, транспортування та монтаж виробів, отже посилання на порушення відповідачем норм ДСТУ Б.В. 2.6-79:2009 є безпідставними. Задоволення вимог позову виходить за межі продажу виробів, оскільки роботи по зберіганню, монтажу та налаштуванню для експлуатації позивачем не замовлялися та є оплатними видами робіт, які не мають бути виконані лише за рахунок відповідача. Після самостійного встановлення проданих виробів та їх експлуатації упродовж понад одного року позивач змінив їх першочерговий товарний вигляд та вартість, що не дає підстав для їх заміни на аналогічний товар.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач наголошує на тому, що рішення суду першої інстанції є законним та справедливим, а підстав для її задоволення немає. Відсутність договірних відносин між сторонами щодо продажу товару спростовується його реальним виконанням. Так, відповідачем не заперечується факт відпуску ним товару та отримання за нього грошей, а гарантійні зобов'язання відповідача встановлені законом. Змістом спірних правовідносин є купівля-продаж товару.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що рішення суд першої інстанції в частині відмови у відшкодуванні моральної шкоди не оскаржується, а тому суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в фактично оскарженій частині, тобто в частині задоволення позову - зобов'язання про заміну товару. В межах доводів апеляційної скарги відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних міркувань.

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

За визначенням пункту сьомого ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншим документом.

Товарними чеками від 26 листопада 2013 року та від 13 січня 2014 року, які надані суду позивачем, підтверджується, що фізична особа-підприємець ОСОБА_2 продав 24 металопластикових вікна на суму 30 000 грн. та металопластикові конструкції в кількості 5 шт. на суму 11 000 грн. (а.с.7 т.1). Окрім того, у відповіді від 01 липня 2015 року на претензію позивача від 09 червня 2015 року відповідач зазначив, що продав ОСОБА_1 металопластикові вироби (а.с.9 т.1). Отже, допустимими доказами позивач довів виникнення між сторонами договірних відносин, зокрема, договору купівлі-продажу, чим спростовуються доводи апеляційної скарги про не надання позивачем належних письмових доказів у підтвердження відповідних обставин.

Укладення між сторонами усного договору не виключило обов'язку відповідача, як продавця, передати позивачу, тобто покупцеві, товар придатний для мети, з якою металопластикові вікна та двері звичайно використовуються, що відповідає приписам частини другої ст.673 ЦК України.

Товар, який ФОП ОСОБА_2 передав ОСОБА_1, повинен був відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання позивачу (зміст частини першої ст.675 ЦК України).

Окрім того, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що відповідач надав споживачу, тобто позивачу, необхідну та достовірну інформацію про товар та попередив про необхідність дотримуватися умов перевезення, зберігання, встановлення (монтажу) та експлуатації ламінованих виробів із ПВХ матеріалів, на чому наполягає відповідач у апеляційній скарзі.

Оскільки між сторонами укладений договір в усній формі, то достовірно встановити, чи сторони встановлювали строк, протягом якого відповідач гарантував якість металопластикових вікон та дверей, не видається можливим. За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із положень чинного законодавства на час виникнення спірних правовідносин. Так, нормами розділу третього ДСТУ Б В.2.6-15:2011 «Блоки віконні та дверні полівінілхлориді» врегульовано, що гарантій строк експлуатації не менше трьох років.

Гарантійний строк - строк, протягом якого виробник (продавець, виконавець або будь-яка третя особа) бере на себе зобов'язання про здійснення безоплатного ремонту або заміни відповідної продукції у зв'язку з введенням її в обіг. Гарантійний строк починається з моменту передання товару покупцеві. Іншого учасниками справи не доведено.

Отож, товар був проданий у листопаді 2013 року, а з претензією споживач звернувся до продавця у червні 2015 року, тобто у гарантійний строк (а.с.8 т.1).

У разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов'язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявлялися неодноразово чи з'явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм виробом:1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару (частина друга ст.678 ЦК України). Аналогічна норма міститься у абзаці другому частини першої ст.8 Закону України «Про захист прав споживачів», зміст якої передбачає, що у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: 1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар.

Істотний недолік - недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених однак: а) він взагалі не може бути усунутий; б) його усунення потребує понад чотирнадцяти календарних днів; в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором.

У висновку судової будівельно-технічної експертизи від 15 червня 2016 року №679/04.16 зазначено, що металопластикові вікна та двері в індивідуальному житловому будинку №19 по вул. Горького в АДРЕСА_1 виготовлені з відхиленням від вимог нормативних документів у галузі будівництва, чинних на території України. Відхилення від вимог нормативних документів, а саме технічних умов на блоки віконні та дверні, призвели до порушення якості металопластикових віконних та дверних блоків (встановлений причинний зв'язок). Подальша експлуатація металопластикових дверних та віконних блоків, при наявності істотних недоліків (неусувних дефектах), не можлива. Металопластикові віконні та дверні блоки мають істотні недоліків (неусувні дефекти). Виявлені недоліки (дефекти) металопластикових віконних та дверних блоків відносяться, у тому числі, і до прихованих недоліків.

Суд апеляційної інстанції вважає висновок судової будівельно-технічної експертизи належним доказом, оскільки він ґрунтується також на ДСТУ Б В.2.6-15:2011.

Отже, позивач довів належними та допустимими доказами, які оцінені судом першої інстанції у сукупності, що істотні недоліки (неусувні дефекти) металопластикових вікон та дверей виникли до передання товару позивачу. Доводи апеляційної скарги відносно того, що істотні недоліки виникли внаслідок монтажних робіт при встановлені вікон та дверей, тобто після їх передання позивачу, ґрунтуються лише на переоцінці доказів та припущеннях, враховуючи, що не підтверджуються доказами. Та обставина, що при купівлі виробів позивач не надав відповідачу робочого проекту будинку для врахування навантаження на віконні блоки не звільняє останнього від відповідальності, бо не спростовує його вини, приймаючи до уваги, що не доведено причинного зв'язку між появою істотних недоліків та транспортуванням, збереженням, монтажем або експлуатацією конструкцій. Натомість виготовлення металопластикових вікон та дверей з відхиленням від вимог нормативних документів у галузі будівництва потягло виникнення істотних недоліків (встановлено причинний зв'язок саме із такими обставинами).

Задоволення вимог позову не виходить за межі продажу виробів із огляду на те, що суд першої інстанції зобов'язав відповідача лише замінити продані неякісні вироби на аналогічні вироби належної якості, при цьому не зобов'язав ФОП ОСОБА_2 проводити роботи по транспортуванню, зберіганню, монтажу або налаштуванню вікон та дверей для експлуатації.

Посилання в апеляційній скарзі на зміну товарного вигляду та вартості проданого товару за період його експлуатації не звільняє відповідача від відповідальності, передбаченої законом та обраного позивачем способу захисту його порушеного права. Всі сумніви тлумачаться на користь споживача, а відповідач не довів свою невинуватість.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги не змінюють висновків суду першої інстанції, рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому відповідно до норм ст.375 ЦПК України залишається без змін. Окрім того, завданням цивільного судочинства є, у тому числі, справедливий розгляд і вирішення цивільної справи з метою захисту порушеного права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони гуртуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення в справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року).

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 05 грудня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 11 березня 2019 року.