Справа № 442/8057/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Нагірна О.Б.
Провадження № 22-ц/811/668/18 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2019 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.

секретаря: Фейір К.О.

з участю: представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та ОСОБА_6 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 31 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні майном, третя особа: ОСОБА_4, за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання нікчемним попереднього договору, стягнення безпідставно набутих коштів та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні майном.

Позовні вимоги мотивовано тим, що їй з 24 вересня 2008 року на праві власності належать нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1

На даний час вона не може вільно користуватись своїм майном, оскільки ним незаконно без жодної правової підстави користується ОСОБА_6, яка відкрила в даному приміщенні магазин «Магнат».

З урахуванням зазначених обставин, на підставі ст.ст.319,321,387,391 ЦК України, просила: усунути перешкоди у користуванням майном шляхом зобов»язання відповідача - ОСОБА_6 звільнити нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1

За заявою відповідача ОСОБА_6 до участі у справі було залучено третю особу, яка заявила самостійні вимоги на стороні відповідача - ОСОБА_4.

Третя особа із самостійними вимогами ОСОБА_4 23 травня 2017 року звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 23 серпня 2013 року між ним та ОСОБА_2 було укладено попередній договір купівлі-продажу, на виконання якого вони зобов»язувалися у майбутньому укласти основний договір купівлі - продажу нежитлових приміщень загальною площею 56,9 кв.м., приміщення спільного користування загальною площею 2,5 кв.м. та приміщення загального користування площею 0,394 кв.м., розміщених на першому поверсі двоповерхової цегляної будівлі (рік побудови - 1986 рік), що знаходиться по АДРЕСА_1

На підтвердження своїх зобов»язань і на забезпечення його виконання він передав суму завдатку у розмірі 140 357 гривень, що еквівалентно 17 560 дол. США.

При тому, ОСОБА_2 запевняла його, що зазначене майно не перебуває під арештом, чи іпотекою.

Також було домовлено, що основний договір купівлі-продажу повинен бути підписаний не пізніше 01 листопада 2013 року.

На виконання умов договору та підтвердження своєї платіжної спроможності він позичив у ОСОБА_6 кошти в сумі 46000 гривень, які вона перерахувала зі свого рахунку на рахунок ОСОБА_2 25 жовтня 2013 року та 29 травня 2014 року. На момент переказу зазначених коштів їх еквівалент становив 2000 та 2551 долар США відповідно.

Незважаючи на те, що він сплатив ОСОБА_2 більше 20 000 доларів США за нежитлове приміщення, остання не поспішала укладати договір-купівлі-продажу.

У подальшому він довідався про те, що спірне нерухоме майно перебуває під арештом з 2009 року.

З урахуванням зазначених обставин, на підставі ст.ст.216, 220, 629, 635, 657, 1212, 1213 ЦК України просив:

встановити нікчемність попереднього договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 23 серпня 2013 року та стягнути з неї в його користь безпідставно набуті кошти у сумі 22111 дол. США, що еквівалентно 581519,30 гривень (а.с.147-148).

Оскаржуваним рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 31 травня 2018 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні майном - задоволено.

Зобов»язано ОСОБА_6 (проживає в АДРЕСА_1) усунути ОСОБА_2 (проживає в АДРЕСА_2) перешкоди в користуванні нежитловим приміщенням по АДРЕСА_1 шляхом звільнення такого.

Стягнуто з ОСОБА_6 (проживає в АДРЕСА_1) в користь ОСОБА_2 551 гривню 30 копійок судового збору.

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання нікчемним попереднього договору, стягнення безпідставно набутих коштів та відшкодування моральної шкоди- задоволено частково.

Встановлено нікчемність попереднього договору купівлі-продажу нежитлового приміщенням по АДРЕСА_1 укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2.

Стягнуто з ОСОБА_2 (проживає в АДРЕСА_2) в користь ОСОБА_4 (проживає в АДРЕСА_1) безпідставно набуті кошти в сумі 581 519 гривень 30 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_2 (проживає в АДРЕСА_2) в користь ОСОБА_4 (проживає АДРЕСА_1) 640 гривень судового збору.

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди залишено без задоволення.

Рішення суду оскаржили представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та ОСОБА_6

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 посилається на те, що рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 31 травня 2018 року в частині зобов»язання ОСОБА_6 усунути ОСОБА_2 перешкоди в користуванні нежитловим приміщенням по АДРЕСА_1 шляхом звільнення такого незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Звертає увагу на відсутність належних доказів в підтвердження зайняття нею саме спірного житлового приміщення яке належить ОСОБА_2

Просить скасувати частково рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 31 травня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні майном.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 посилається на те, що рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 31 травня 2018 року в частині визнання попереднього договору купівлі-продажу нікчемним та стягнення безпідставно набутих коштів незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що на відносини щодо визнання договору недійсним поширюється загальна позовна давність, в зв»язку з чим суд безпідставно відмовив у задоволенні заяви про застосування строків позовної давності, тому що ОСОБА_4 повинен був звернутися до суду протягом 3 років з дня не виконання умов договору, щодо укладення основного договору, тобто до 01 листопада 2016 року він повинен був подати позов.

Звертає увагу, що ОСОБА_4 не просив поновити строк позовної давності. Це саме стосується коштів вказаних в попередньому договорі купівлі-продажу отриманих як завдаток.

Стосовно доданих квитанцій зазначає, що не відомо за що дані кошти перераховувалися, тому суд безпідставно відніс їх до платежів відповідно до попереднього договору купівлі-продажу, крім того кошти по дорученнях від 25 жовтня 2013 року та 29 травня 2014 року перераховувала ОСОБА_6, а не ОСОБА_4 який стверджує, що їх сплатив.

Також вказує, що суд незаконно відступив від вимог ОСОБА_4 (який просив стягнути 22 111 дол. США (581 519, 30 грн.)), а відповідно і відхилив їх аргументи відносно стягнення суми заборгованості в іноземній валюті, оскільки ОСОБА_4 Ю Ю. не просив стягнути заборгованість в грошовій одиниці України.

Просить скасувати рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 31 травня 2018 року в частині задоволення позовних вимог щодо визнання попереднього договору купівлі-продажу нікчемним та стягнення безпідставно набутих коштів.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 в підтримання своєї апеляційної скарги та на спростування доводів апеляційної скарги ОСОБА_6, а також пояснення представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на спростування доводів апеляційної скарги представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_6 не підлягає до задоволення, апеляційна скарга представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 підлягає до часткового задоволення, рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 31 травня 2018 року зміні з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2, суд виходив з тих обставин, що ОСОБА_2 на той час була власником спірного нежитлового приміщення, а діями ОСОБА_6 порушується її право власності та законного володіння в користуванні нежитловим приміщенням по АДРЕСА_1 оскільки між ними не існує та правочинів не укладалося.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_4 суд першої інстанції дійшов висновку про те, що попередній договір купівлі-продажу від 23 серпня 2013 року є нікчемним відповідно до ч.1 ст.220 ЦК України, у зв»яку з цим стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 581 519 гривень які були сплачені ОСОБА_4 на виконання умов попереднього договору.

Також суд, відмовляючи в стягненні з ОСОБА_2 моральної шкоди, виходив з тих обставин, що до матеріалів справи не долучено жодних документів, які б дали суду можливість встановити причино-наслідковий зв'язок між діями ОСОБА_2 та фізіологічними чи моральними стражданнями позивача ОСОБА_4

З такими висновками колегія суддів погоджується, однак не погоджується з сумою коштів, які суд вирішив стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_4, як безпідставно набуті кошти виходячи із наступних підстав.

Судом встановлено, що рішення Дрогобицького міськрайонного суду від 21 серпня 2008 року у цивільній справі за позовом учасника (засновника) Приватного підприємства «Спілка орендарів будинку побуту «Добробут»» ОСОБА_2 до Приватного підприємства «Спілка орендарів будинку побуту «Добробут»» про визнання права власності на нежитлові приміщення позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено та визнано за нею право власності на нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1

Згідно копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно 24 вересня 2008 року ОСОБА_2 зареєструвала права власності на нежитлове приміщення, що виникло на підставі рішення Дрогобицького міськрайонного суду від 21 серпня 2008 року.

Згідно відповіді від 19 жовтня 2016 Дрогобицького ВП ГУНП у Львівській області на заяву ОСОБА_2 про захоплення нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 невідомими особами вбачається, що ОСОБА_6 відкрила в даному приміщенні магазин «Магнат».

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення будь-яких порушень його прав та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Як зазначено у п. 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов»язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Так, гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Разом з тим, згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Право користування, відповідно до змісту ст. 317 ЦК України, це юридична можливість вчинення власником фактичних дій відносно речі. Право розпорядження в свою чергу полягає в юридичній можливості власника визначати юридичну і фактичну долю речі.

Верховний Суд України під час розгляду цивільної справи № 6-92цс15 від 27.05.2015р. сформулював правову позицію, згідно з якою роз'яснив, що передбачений статтею 391 ЦК України спосіб захисту усунення перешкод у здійсненні власником прав користування та розпорядження своїм майном, підлягає застосуванню у тих випадках, коли між позивачем, який є власником майна, і відповідачем, який користується спірним майном, не існує договірних відносин щодо цього майна і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі договору, укладеного з позивачем.

Судом встановлено, що жодних договірних відносин між ОСОБА_2 - власником спірного приміщення та ОСОБА_6 не існує та правочинів не укладалося. ОСОБА_6 користується спірним приміщенням на підставі договору позички нежитлового приміщення від 29 травня 2014 та акту приймання - передачі нежитлового приміщення, де позичкодавцем є ОСОБА_4, а користувачем ОСОБА_6

Оскільки ОСОБА_2 на час постановлення судом першої інстанції рішення по справі була власником спірного нежитлового приміщення, діями ОСОБА_6 порушувалося її право власності та законного володіння спірним приміщення, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині вимог про усунення ОСОБА_2 перешкод в користуванні нежитловим приміщенням по АДРЕСА_1 шляхом звільнення такого.

З врахуванням наведеного, доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 правильності висновків суду в оскаржуваній частині рішення не спростовують, в зв»язку з чим її апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Також встановлено, що згідно попереднього договору купівлі - продажу від 23 серпня 2013 про продаж нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 вбачається, що продавець ОСОБА_2 мала намір продати зазначену нерухомість ОСОБА_4.

Відповідно до умов договору, підписаного сторонами за взаємною згодою, Сторони зобов»язуються в майбутньому укласти і належним чином оформити договір купівлі - продажу нежитлових приміщень загальною площею 56,9 кв. м. (літера А-2), приміщення спільного користування загальною площею 2,5 кв. м. та приміщення загального користування площею 0,394 кв. м., розміщених на 1-у поверсі двохповерхової цегляної будівлі (рік побудови - 1986), що знаходиться по АДРЕСА_1 на умовах і в порядку, визначених цим Договором. Сторони домовилися, що істотною умовою договору купівлі - продажу (Основного договору) буде така: продаж зазначеного майна буде вчинено за ціною, еквівалентною сумі не більшій, ніж 58 000,00 (п»ятдесят вісім тисяч) доларів США (за офіційним курсом Національного банку України на день нотаріального посвідчення договору купівлі - продажу).

До підписання цього Договору, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання, з метою забезпечення реалізації своїх намірів щодо купівлі-продажу вищезазначеного майна та своєї платіжної спроможності, Покупець передав, а Продавець отримав суму завдатку в розмірі 140 357,00 (сто сорок тисяч триста п»ятдесят сім) гривень. В момент розрахунків за Основним договором зазначена сума буде зарахована у належний з Покупця платіж за Основним договором як еквівалент 17 560,00 (сімнадцять тисяч п»ятсот шістдесят ) доларів США.

Сторони домовились про те, що договір купівлі - продажу (основний договір) повинен бути підписаний та посвідчений у нотаріальному порядку не пізніше ніж до 1 листопада 2013 року.

Також встановлено, що на підтвердження свої намірів щодо укладення договору купівлі-продажу, ОСОБА_2 передала ОСОБА_4 в безперешкодне користування спірне нежитлове приміщення

Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу квартири або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Відповідно до змісту ст. 635 ЦК попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена - у письмовій формі.

Суд першої інстанції вірно звернув увагу, що попередній договір з приводу купівлі-продажу нерухомого майна має бути складений у письмовій формі, бути нотаріально посвідченим та мати відповідну державну реєстрацію.

Частина 1 ст. 220 ЦК України передбачає, що уразі недодержання сторонами правочину вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Отже такі правочини (договори) відповідно до положень ч.2 ст. 215 ЦК України є недійсними в силу закону, та відповідно не створюють жодних юридичних наслідків, крім тих, що пов»язані з їх недійсністю.

Кореспондуючі роз»яснення були надані судам у п.2.5.2 Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України №11 від 29 травня 2013 року: за змістом ч.2 статті 215 ЦК України нікчемний правочин є недійсним незалежно від наявності чи відсутності відповідного рішення суду.

Аналогічна правова позиція, щодо застосування наведених правових положень при розгляді цивільних справ вбачається з ухвали Верховного Суду України від 28 січня 2016 року по справі №6-84ц16, з якої слідує, що оцінка судами попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна, що укладено без додержання вимог положень ст. 220 ЦК України, як нікчемного та такого що не створює жодних юридичних наслідків є правильною.

З врахуванням наведеного, оскільки попередній договір купівлі продажу нежитлового спірного приміщення не був посвідчений нотаріального колегія суддів погоджується з висновками суду в частині визнання нікчемним попереднього договору.

Вимогами ст..635 ЦК України передбачено, що Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.

Згідно ч. 3 ст.635 ЦК України, зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Разом з тим, пунктом 15 зазначеного Договору передбачено, що Договір діє до виконання усіх зобов"язань.

Зобов»язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Належним є виконання зобов»язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов»язання.

За загальним правилом зобов»язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом (ст. 598 ЦК України, ст. 202 ГК України). Ці підстави наведено у ст. ст. 599 - 601, 604-609 ЦК України.

Як встановлено судом, жодних письмових доказів про пред»явлення покупцем оферти продавцеві щодо укладення основної угоди купівлі-продажу.

Представник третьої особи ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що такий неодноразово звертався з усними вимогами про укладення договору, крім цього в рахунок виконання такого зобов'язання ОСОБА_2 передавались кошти.

Крім цього, судом достовірно встановлено , що спірне приміщення по АДРЕСА_1 відповідно до інформаційної довідки від 09 вересня 2016 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів майна перебуває під обтяженням, а саме накладено арешт на нерухоме майно 15 вересня 2009 року.

Отже, перебування спірного майна в арешті свідчить про те, що ОСОБА_2, укладаючи попередній договір купівлі-продажу приміщення, в подальшому не мала наміру укладати договір купівлі-продажу в належній формі, отримавши кошти, ввела в оману покупця, оскільки достовірно знала про те, що вказане приміщення не може бути продане, так як перебуває під арештом.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що отримані ОСОБА_2 кошти за попереднім договором купівлі-продажу від 23 серпня 2013 року в сумі 17560 доларів США, що еквівалентно 475524 гривень станом на 21 лютого 2019 року є безпідставно набутими нею коштами, отриманими в результаті недобросовісних дій з її боку, та підлягають стягненню з неї в користь ОСОБА_4

Кошти сплачені ОСОБА_6 в користь ФОП ОСОБА_2 25 жовтня 2013 року в сумі 16000 грн. та 29 травня 2014 року в сумі 30000 грн. з відмітками в графі призначення платежу «Оплата за надані послуги згідно усної домовленості Без ПДВ» не підлягають стягненню з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_4 оскільки відсутні належні докази в підтвердження того, що такі сплачувалися від імені ОСОБА_4 на виконання умов попереднього договору купівлі-продажу з метою укладення договору купівлі-продажу спірного нежитлового приміщення.

За таких обставин, рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 31 травня 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 безпідставно набутих коштів в сумі 581519 гривень 30 коп. підлягає зміні, шляхом стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 безпідставно набуті кошти в сумі 17560 доларів США, що еквівалентно 475 524 гривень.

Відповідно до правової позиціі ВСУ у справі за № 6-284цс17, Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні.

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим частина друга статті 524 та частина друга статті 533 ЦК України допускають, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Оскільки зобов' язання між сторонами визначено в іноземній валюті - доларах США, та всі розрахунки проводились в національній валюті - гривні відповідно до офіційного курсу НБУ, то, відповідно, стягненню підлягають суми в іноземній валюті за курсом НБУ на день винесення рішення суду.

Щодо заяви ОСОБА_2, про застосування строків позовної давності до зазначених вище вимог, то суд прийшов до вірного висновку про звернення до суду в межах строку позовної давності виходячи з наступних обставин.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Втім, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч. ч. 4, 5 ст. 267 ЦК України). Отже, фактично сплив позовної давності є підставою для відмови у позові лише коли про її застосування заявлено стороною у спорі і суд не визнає поважними причини пропущення позовної давності.

Про застосування позовної давності щодо заявленої позивачем вимоги відповідачем та її представником було заявлено в ході судового розгляду.

Згідно з ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом наведеної норми закон пов»язує початок перебігу позовної давності не лише з днем коли особа достовірно довідалася про порушення свого права, а й з днем, коли вона в силу очевидних причин та факторів могла довідатись про таке порушення.

Судом встановлено, на підтвердження свої намірів щодо укладення договору купівлі-продажу, ОСОБА_2 передала ОСОБА_4 в безперешкодне користування спірне нежитлове приміщення, сторонами до грудня 2014 року, моменту звернення до суду з первісним позовом до ОСОБА_6, матері ОСОБА_4, сторони попереднього договору купівлі продажу вважали такий договір дійсним, на підставі якого ОСОБА_4 мав намір його придбати.

Оскільки ОСОБА_4 звернувся до ОСОБА_2 з даним позовом в травні 2017 року, колегія суддів вважає, що ним не пропущено строк позовної давності

Також слід зазначити, що рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 31 травня 2018 року в частині позовних вимог ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди сторонами не оскаржує, в зв»язку з чим таке колегією суддів не перевіряється.

Оскільки доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - знайшли своє часткове підтвердження, рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 31 травня 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 безпідставно набутих коштів в сумі 581 519 гривень 30 коп. підлягає зміні, шляхом стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 безпідставно набуті кошти в сумі 17560 доларів США, що еквівалентно 475 524 гривень.

В решті рішення суду підлягає залишенню без змін, оскільки таке ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст., 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 31 травня 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 безпідставно набутих коштів в сумі 581 519 гривень 30 коп. - змінити.

Стягнути ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 безпідставно набуті кошти в сумі 17560 доларів США, що еквівалентно 475 524 гривень.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 07 березня 2019 року.

Головуючий : Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.