Постанова
Іменем України

13 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 369/5699/18

провадження № 618458 св 19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б .І., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.

учасники справи:
позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі: військова частина НОМЕР_1 , Київське квартирно-експлуатаційне управління Міністерства оборони України,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 грудня 2018 року у складі судді Дубас Т. В.

та постанову Київського апеляційного суду від 26 березня 2019 року у складі колегії суддів: Мазурик О. Ф., Кравець В. А., Махлай Л. Д.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.
В обґрунтування позовних вимог зазначав, що він є власником земельної ділянки площею 0,1 га, кадастровий номер :01:006:5070, розташованої у с. Віта-Поштова Києво-Святошинського району Київської області, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.

Вказував, що працівники військової частини НОМЕР_1 унеможливили йому доступ до власної земельної ділянки, так як встановили заборону проходу на земельну ділянку та звели паркан (огорожу). Через такі дії військової частини НОМЕР_1 він не може використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням, чим порушується його право власності.
З урахуванням наведеного ОСОБА_1 просив суд усунути перешкоди

у користуванні вказаною земельною ділянкою шляхом зобов`язання військової частини НОМЕР_1 знести самовільно встановлену огорожу й не чинити перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні ним земельною ділянкою.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області

від 14 грудня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що військова частина НОМЕР_1 не є належним відповідачем у справі, оскільки не є відповідальною особою перед позивачем за вчинені перешкоди у користуванні земельної ділянки. Вимоги про зобов`язання іншого відповідача (Київське квартирно-експлуатаційне управління Міністерства оборони України) вчинити певні дії на користь позивача, останнім не заявлялися.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 26 березня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення

Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 грудня

2018 року залишено без змін.
Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що судом першої інстанції вірно з`ясовані фактичні обставини справи та дана їм належна правова оцінка, а його висновки підтверджуються матеріалами справи

та ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Крім того, апеляційний суд зазначив, що відповідальною особою перед позивачем за вчинення перешкод у користуванні земельною ділянкою є Міністерство оборони України, за якою обліковується спірна земельна ділянка, а суд апеляційної інстанції не має повноважень на стадії апеляційного провадження щодо залучення належного відповідача або співвідповідача. За військовою частиною земельна ділянка знаходиться лише у постійному користуванні.

Разом з цим, позивач не позбавлений права звернутися до суду з позовом безпосередньо до особи, на балансі якої знаходиться земельна ділянка та яка є відповідальною за вчинення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2019 року до Верховного Суду,

ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області

від 14 грудня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду

від 26 березня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Надходження касаційної скарги до Верховного Суду

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду

від 13 травня 2019 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, витребувано цивільну справу № 369/5699/18 із Києво-Святошинського районного суду Київської області та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
У травні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 жовтня 2019 року справу призначено до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не враховано, що постійним користувачем земельної ділянки військового містечка НОМЕР_2 у АДРЕСА_1 , загальною площею 31,7 га, до складу якої входить також земельна ділянка, яка належить позивачу на праві приватної власності, є військова частина НОМЕР_1 . При цьому доказів законності набуття та реєстрації права постійного користування вказаною земельною ділянкою за військовою частиною НОМЕР_1 матеріали справи не містять.
Зазначає, що суди не взяли до уваги той факт, що фонди військових містечок закріплюються на праві оперативного управління за військовими частинами, а тому позовні вимоги заявлені саме до військової частини НОМЕР_1 , а не до Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України. При цьому роботи по огородженню земельної ділянки виконувалися працівниками військової частини НОМЕР_1 , тому саме вона є відповідальною за позовом.

Доводи осіб, які подали відзив на касаційну скаргу

У червні 2019 року військова частина НОМЕР_1 та Київське квартирно-експлуатаційне управління Міністерства оборони України подали до суду відзиви на касаційну скаргу, в яких вказують на законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень, просять залишити їх без змін, а касаційну скаргу без задоволення.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Рішенням Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 30 листопада 2017 року № 30-35 ОСОБА_1 передано безкоштовно у власність, у межах норм безоплатної передачі, земельну ділянку з кадастровим номером :01:006:5070, площею 0,1 га для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться

у с. Віта-Поштова Києво-Святошинського району Київської області.
Листом від 08 травня 2018 року № 02-26/389 Віта-Поштова сільська рада Києво-Святошинського району Київської області повідомила ОСОБА_1 , що спірна земельна ділянка належить останньому на праві приватної власності, однак загороджена військовою частиною № НОМЕР_1 з метою вжиття заходів недопущення сторонніх осіб на територію військової частини.
Факт встановлення огорожі військовою частиною № НОМЕР_1 підтверджується листом Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України від 08 травня 2018 року.

Згідно листа Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України від 08 травня 2018 року, відповідно до Протоколу проведення наради під головуванням заступника Міністра оборони України від 16 березня 2018 року щодо розгляду питання оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку військового містечка № НОМЕР_2 , Головному квартирно-експлуатаційному управлінню Збройних Сил України спільно з Головним управлінням оперативного забезпечення Збройних Сил України визначено завдання розпочати топогеодезичні роботи щодо формування земельних ділянок та визначення (уточнення) меж та площ частини земельної ділянки зазначеного військового містечка. На ПвК «Центр» покладено завдання невідкладно вжити заходів щодо поновлення огорожі військового містечка № НОМЕР_2 (с. Віта-Поштова).
З урахуванням вказаного, роботи щодо встановлення стовпів та натяжкою на них дротів на земельній ділянці, розміщеній в с. Віта-Поштовій виконувались представниками військової частини НОМЕР_1 .
Із листа Управління Держземагенства у Києво-Святошинському районі Київської області від 18 червня 2015 року встановлено, що відповідно до державної статистичної звітності (форма 6-зем) станом на 01 січня

2015 року в межах Києво-Святошинського району Київської області за Міністерством оборони України обліковується серед інших і Віто-Поштова сільська рада, площею 32,0 га (а. с. 69).
Згідно з актом інвентаризації земель оборони, проведеної у 1993 році інститутом землеустрою Української Академії аграрних наук, за військовою частиною НОМЕР_1 рахувалося 33,6 га земель по Віто-Поштовій сільській раді Києво-Святошинського району Київської області, у тому числі 32,7 га

у постійному користуванні військової частини.
За висновками комісії, затвердженими постановою спільного засідання колегії Міністерства оборони України та державного комітету України по земельних ресурсах від 23 листопада 1993 №8/11, запропоновано залишити у постійному користуванні Міністерства оборони України по цьому військовому містечку земельну ділянку площею 32,0 га, та 1,6 га (а. с. 66-67).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Згідно з частиною першою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Статтею 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Пунктом 3 частини другої статті 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право.
Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном.
За правилами частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Частиною першою статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Положеннями статті 152 ЗК Українизакріплено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав,

і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 вказував на те, що встановлення військовою частиною № НОМЕР_1 огороджувального паркану з колючого дроту на земельній ділянці, яка зареєстрована за ним на праві власності, порушують його право користування та володіння такою земельною ділянкою, а тому, саме військова частина має усунути перешкоди у користуванні та володінні земельною ділянкою шляхом знесення огорожі з колючого дроту.
Суд апеляційної інстанції, залишаючи в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на норми Закону України «Про використання земель оборони», зробив висновок, що відповідальною особою перед позивачем за вчинення перешкод у користуванні земельною ділянкою є Міністерство оборони України, тобто військова частина № НОМЕР_1 та Квартирно-експлуатаційне управління є неналежними відповідачами у справі.

Колегія суддів не погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, оскільки оскаржувані судові рішення не відповідають фактичним обставинам справи та змісту заявлених позовних вимог, чим порушують права власника на користування та розпорядження своєю земельною ділянкою.

Згідно з частиною другою статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Так, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, фактично переплутав підстави та зміст позовних вимог, які стосуються не спору щодо права власності на земельну ділянку, яка належить військовій частині чи відноситься до земель Міністерства оборони України, а стосуються усунення перешкод у користуванні спірною земельною ділянкою, яка належить на праві власності позивачу і ці перешкоди, за твердженням позивача, чинить не Міністерство оборони України, а працівники відповідача, спорудивши на його земельній ділянці огорожу, що не оспорюється.

Відповідачем за цим позовом є саме та особа, яка перешкоджає власнику вільно користуватись та чинить перешкоди у користуванні власністю.
При цьому, заперечуючи проти позову, відповідачі не просили залучити до участі у справі Міністерство оборони України (статті 53 ЦПК України), самостійно здійснюючи захист у справі.

При новому розгляді справи суду першої інстанції необхідно звернути увагу на те, що постійним користувачем земельної ділянки військового містечка НОМЕР_2 у АДРЕСА_1 загальною площею 31,7 га, до складу якої входить також земельна ділянка, яка належить позивачу на праві приватної власності, є військова частина НОМЕР_1 , яка, на думку позивача, має усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, оскільки роботи по огородженню земельної ділянки виконувалися працівниками військової частини НОМЕР_1 .
Крім того, суду першої інстанції необхідно звернути увагу та надати оцінку тому, що наказом Міністерства оборони України від 03 липня 2013 року №488 «Про затвердження Положення про організацію квартирноексплуатаційного забезпечення Збройних Сил України» затверджено Положення про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України (далі Положення).

Пунктом 1.3. Положення визначено основні завдання квартирно-експлуатаційного забезпечення серед яких є забезпечення військових частин фондами військового містечка, територією та земельними ділянками.
Пунктом 4.4. Положення визначено, що військовим частинам для виконання покладених на них функцій та завдань земельні ділянки надаються в постійне користування в порядку,визначеному ЗК України та Законом України «Про використання земель оборони». Фонди військових містечок закріплюються на праві оперативного управління за військовими частинами, про що видаються відповідні накази Міністерства оборони України. Фонди і територія військового містечка, а також земельні ділянки передаються військовим частинам на утримання і експлуатацію через квартирно-експлуатаційні органи за Актом приймання (передачі) для утримання та експлуатації будівель, споруд і території військового містечка (додаток 2), який затверджується начальником територіального квартирно-експлуатаційного управління.
Пунктом 4.5 Положення визначено, що командир військової частини зобов`язаний, забезпечувати утримання і експлуатацію за призначенням переданих військовій частині фондів та території військового містечка, квартирного майна й земельних ділянок, вживати заходів щодо охорони навколишнього природного середовища і раціонального використання природних ресурсів у районі розташування військової частини, забезпечувати економічне використання комунальних послуг та енергоносіїв.
Оскільки суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанції, збирати та надавати оцінку доказам, порушення норм процесуального права допущені обома судами, то справу необхідно

передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд

є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з частиною четвертою статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області

від 14 грудня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду

від 26 березня 2019 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді: І. А. Воробйова
Б. І. Гулько
Р. А. Лідовець
Ю. В. Черняк