Справа № 664/2747/17
Провадження №2/664/37/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2019 року м. Олешки

Цюрупинський районний суд Херсонської області у складі:

головуючого судді - Сіденка С. І.,

секретарі - Скорик Н. С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Цюрупинського районного суду Херсонської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя і зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просить поділити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, виділивши у власність відповідача ОСОБА_2 та їй по Ѕ частці квартири АДРЕСА_1 . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 05.11.2011 р. вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 Шлюб було розірвано рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 24.12.2015 р. За час перебування у шлюбі 28.05.2014 р. за спільні кошти вони придбали двокімнатну квартиру за адресою АДРЕСА_1 , яку за взаємною згодою подружжя було оформлено на відповідача ОСОБА_2

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 , в якому просить визнати за ним право особистої приватної власності на вказану спірну квартиру. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що спірна квартира була придбана за особисті кошти, які він заробив до укладення шлюбу з ОСОБА_1 , працюючи моряком на іноземних суднах. Заощаджені кошти поклав на депозитний рахунок. Частину коштів, в розмірі $5000 йому повернув його брат в погашення заборгованості за договором позики. Крім того вказує на те, що ОСОБА_1 до укладення шлюбу з ним та в період перебування у шлюбі не мала доходів, не працювала, тому власних коштів чи спільно нажитих не вклала на придбання даної нерухомості.

Ухвалою суду від 13.02.2018 року Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя і об`єднано вимоги за зустрічним позовом в одне провадження (а. с. 37 - 38).

Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 подала до суду заперечення проти зустрічного позову, у якому просить суд відмовити у задоволенні вимог за зустрічним позовом, оскільки відповідачем ОСОБА_2 не доведено розмір його доходу від праці моряком, не доведено, той факт, що саме зароблені ним кошти не були витрачені на проживання в період між морськими рейсами. Не заперечує той факт, що на ім`я ОСОБА_2 був відкритий депозитний рахунок в банку, але вона була довіреною особою по даному вкладу. Договір, за яким ОСОБА_2 набув у власність спірку квартиру був укладений за її згодою, як його дружиною.

В судовому засіданні позивач за первісним позовом ОСОБА_1 позов підтримала, в своїх поясненнях посилався на обставини, викладені у позові.

Представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним - адвокат Харченко Д. М. в судовому засіданні в задоволенні первісного позову просив суд відмовити та задовольнити зустрічний позов, визнавши за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на спірну квартиру.

В судовому засіданні допитана в якості свідка ОСОБА_3 суду пояснила, що вона продала належну їй квартиру ОСОБА_2 за договором куплі-продажу 28.05.2014 року, який був посвідчений у нотаріуса. До укладення договору ОСОБА_1 передала їй завдаток за дану квартиру та повідомила, що коли її чоловік повернеться з морського рейсу, їй передадуть всю суму коштів. Перед укладенням договору огляд квартири проводили ОСОБА_1 зі своїм чоловіком ОСОБА_2 Коли чоловік ОСОБА_1 повернувся з рейсу, договір у нотаріуса здійснювався за її присутності та присутності ОСОБА_1 та її чоловіка ОСОБА_2

Свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що вона знає ОСОБА_1 . У неї були нормальні шлюбні відносини з її чоловіком ОСОБА_2 Повідомила, що вони разом збирали гроші на покупку квартири. Після покупки квартири вони там проживали разом, вона до них часто заходила в гості. Після розлучення у квартирі залишилася проживати сама ОСОБА_1 разом з спільною дитиною. До покупки квартири ОСОБА_2 ходив в морські рейси. ОСОБА_1 була працевлаштована, але не офіційно. Розмір її доходу свідку невідомий. Зі слів ОСОБА_1 їй відомо, що ОСОБА_1 передавала продавцю квартири завдаток. Походження коштів завдатку свідку не відоме.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснив, що він є братом ОСОБА_2 , який ходив в морські рейси у 2010-11 роках та відкладав гроші. Йому відомо, що брат у 2014 р. купив спірну квартиру, кошти на яку він заощадив на депозитному рахунку і зняв їх перед покупкою квартири. До купівлі цієї квартири його брат та ОСОБА_1 проживали у його батьків. Повідомив, що ОСОБА_1 нігде не працювала та доходів не мала, а його брат ходив в морські рейси та заробляв гроші.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши докази, які наявні в матеріалах справи, приходить до наступного висновку.

Згідно ст. ст.4,5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст. ст.13,81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 05 листопада 2011 року між сторонами по справі укладено шлюб, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб (а. с. 4) та сторонами не оспорюється та не спростовується.

Рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано. Рішення набрало законної сили 15.01.2016 р. (а. с. 5)

Згідно договору купівлі-продажу від 28.05.2014 року (а.с. 6), тобто за час перебування у шлюбі сторони придбали у власність квартиру АДРЕСА_1 ), яка оформлена на ім`я ОСОБА_2 , про що також свідчить копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а. с. 29).

Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, квартира придбана в період перебування сторін у шлюбі, тобто вона є спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Оскільки спірне майно є спільною сумісною власністю сторін по справі, то частки кожного з них є рівними.

За роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статями 69, 72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Відповідно до ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Таким чином, частки майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є їх спільною сумісною власністю, є рівними.

Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними), та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст.63, ч. 1 ст.65 СК (п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя").

За змістом ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Частиною 3 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Таким чином, враховуючи, що набута сторонами в період шлюбу квартира є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, суд дійшов висновку про її поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, по 1/2 частині.

Суд критично ставиться до заперечень сторони відповідача за первісним позовом, про те, що спірна квартира була придбана за його особисті кошти, які ним отримані до реєстрації шлюбу, виходячи з наступного.

Відповідачем за первісним позовом не доведено походження коштів, за рахунок яких було відкрито депозитні рахунки в банку. Депозитні рахунки в банку були відкриті на ім`я ОСОБА_2 в період його перебування у шлюбі, а саме 15.11.2011 р., 16.05.2012 р. та 18.09.2013 р. (а. с. 20, 21, 24).

Суд також не погоджується з твердженням сторони ОСОБА_2 про те, що $ 5000 були повернуті його братом ОСОБА_9 як позика, оскільки наявна в матеріалах справи копія розписки про отримання даних коштів в борг (а. с. 25) не підтверджує самого факту повернення даних особистих коштів, а квитанція від 18.09.2013 року (а. с. 23) свідчить про те, що ОСОБА_9 лише поповнив депозитний рахунок рахунок ОСОБА_2 (призначення платежу: поповнення банківського вкладу ОСОБА_2 № SAMDN2794).

Судом свстановлено, що у 2010 - 2011 роках ОСОБА_2 поповнював свої депозитні рахунки, поряд з тим, з даних рахунків кошти були зняті матір`ю відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 - ОСОБА_10 , подальша доля даних коштів невідома.

В період шлюбу відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 виїздив за кордон на роботу на суднах, і отримував за це кошти, про що сторони в судовому засіданні не заперечували.

Сторони по справі мають спілього сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з матір`ю за адресою спірної квартири. З даним фактом сторони погоджуються та його не оспорюють.

Також суд звертає увагу, що сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 02.07.21014 року мають спільне зареєстроване місце проживання за адресою спірного нерухомого майна (а. с. 8, 9). Доводи, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 втратила право користування даною квартирою учасники справи суду не надали.

Сторони по справі не посилались на наявність фактів зі сторони будь-кого з них щодо не дбання про матеріальне забезпечення сім`ї, приховування, знищення чи пошкодження спільного майна, в тому числі спірного, витрачаня його на шкоду інтересам сім`ї, що могло б зменшити частику одного з них у спірному майні в контексті ч. 2 ст. 70 СК України.

Відповідно до посвідченої нотаріально заяви ОСОБА_1 (а. с. 61) вона дає згоду на укладення її чоловіком ОСОБА_2 договору про купівлю спірної квартири, підтверджує, що гроші, які витрачаються на її придбання є спільною сумісною власністю, зміст договору про купівлю квартири їй відомий та укладається її чоловіком в інтересах сім`ї та відповідає їх спільному волевиявленню.

Відповідно до договору купівлі-продажу спірної квартири (п. 9), за яким ОСОБА_2 набув її у власність, даний правочин вчинений за згодою його дружини та засвідчений його підписом. (а. с. 59).

Інших доказів, які б мали істотне значення для вирішення спору, сторонами не надано.

З урахуванням встановлених обставин справи, суд прийшов до висновку про можливість задоволення позову ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, набутого за час перебування у шлюбі та відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про визнання за ним права особистої приватної власності на спірну квартиру.

Керуючись ст. ст.4,5,11-13,76-81,133,141,258,259,263-265,289,352-355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) право власності на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 801,00 (вісімсот одна) грн.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до Херсонського апеляційного суду через Цюрупинський районний суд Херсонської області протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 18 листопада 2019 року.

Суддя підпис С.І. Сіденко

Згідно з оригіналом

Суддя С.І. Сіденко