Провадження №2/748/40/19
Єдиний унікальний № 748/2787/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" лютого 2019 р.м. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області

в складі:

головуючого - судді: Меженнікової С.П.,

при секретарі: Решітько А.Д.,

з участю позивача ОСОБА_1, представника позивача - ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернігові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про звільнення від сплати заборгованості за аліментами, третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Деснянський відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, -

В С Т А Н О В И В :

18 жовтня 2018 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив суд, в період з січня 2012 року по 04 жовтня 2016 року звільнити його від сплати заборгованості по аліментах, нарахованої державним виконавцем за рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 13 листопада 2009 року внаслідок не пред'явлення без поважних причин виконавчого листа до виконання ОСОБА_3 на користь якої присуджено аліменти. До того ж зазначає, що йому не було відомо про наявність рішення про стягнення з нього аліментів , заборгованість утворилася за той період коли він відбував покарання в місцях позбавлення волі, вказує, що заборгованість була б значно меншою, якби відповідачка пред"явила виконавчий лист раніше, а не після того коли він звільнився з місць позбавлення волі.

У поданому відзиві на позовну заяву відповідач ОСОБА_3 просила в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на відсутність підстав для звільнення від сплати заборгованості по аліментах, зазначаючи, що позивач знав про прийняте Чернігівським районним судом Чернігівської області рішення про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітніх дітей, а тому міг сплачувати аліменти перебуваючи в місцях позбавлення волі, оскільки він мав там роботу і стабільний заробіток.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Додатково позивач пояснив, що про розгляд справи про стягнення аліментів йому було відомо, але яке було прийнято рішення йому повідомлено не було, копію рішення він не отримував.

Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні позов не визнали. Просили в задоволенні позову відмовити.

Третя особа - Деснянський відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області в судове засідання явку свого представника не забезчила, надала заяву про розгляд справи у відсутності їх представника, при вирішенні позову послалася на розсуд суду (а.с.79).

Суд, вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, матеріали цивільної справи №748/1050/18, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 13 листопада 2009 року рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітніх дітей доньки Марії, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15 вересня 2009 року і до досягнення старшою дитиною повноліття.

19 листопада 2009 року ОСОБА_3 було видано виконавчий лист № 2-952/09.

27 січня 2015 року на підставі ухвали Чернігівського районного суду Чернігівської області ОСОБА_3 було видано дублікат виконавчого листа про стягнення аліментів, на підставі якого 17 жовтня 2016 року постановою державного виконавця Чернігівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції відкрито виконавче провадження.

У відповідності до розрахунків, за період з 01.01.2012 року по 01.11.2016 заборгованості по аліментах по виконавчому листу № 2-952/09, виданому 27.12.2015 року, склала 22092,69 грн (а.с. 27-31).

Вказаний розрахунок сторонами виконавчого провадження не оскаржувався.

27 вересня 2017 року постановою головного державного виконавця Чернігівського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, виконавчий лист №2-962 виданий 27 січня 2015 року Чернігівським районним судом Чернігівської області, був переданий до Деснянського відділу ДВС м. Чернігова ГУЮ у Чернігівській області, в зв»язку з перебуванням боржника на обліку у Чернігівському районному центрі зайнятості, як безробітного.

Також судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 08 лютого 2007 року був засуджений Чернігівським районним судом Чернігівської області за ст.ст. 156 ч.2, 152 ч.4, 152 ч.3, 129 ч.1, 263 ч.1, 263 ч.2, 70 КК України до 13 років позбавлення волі та відбував покарання в установах Державної кримінально- виконавчої служби з 12 жовтня 2008 року по 04 жовтня 2016 року. Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 26 вересня 2016 року був звільнений з Домницького виправного центру № 135 умовно достроково.

Позивач ОСОБА_1 просить частково звільнити його від сплати заборгованості по аліментах в період з січня 2012 року по 04 жовтня 2016 року, посилаючись на те, що він перебував в місцях позбавлення волі і не знав про наявність судового рішення про стягнення з нього аліментів.

Відповідно до ст. 197 СК України, з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Таким чином, повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише у випадку, коли заборгованість виникла у зв'язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.

Дослідивши обставини справи, суд вважає, що позивачем ОСОБА_1 не наведено обставин, що мають істотне значення, які б могли слугувати достатньою підставою для звільнення його повністю або частково від сплати заборгованості за аліментами.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Як вбачається з копії рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 13.11.2009 року по справі №2-952/2009 (а.с.88), позивач ОСОБА_1 не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини, а отже знав про розгляд справи про стягнення з нього аліментів і не був позбавлений можливості, в разі не отримання судового рішення, звернутися до суду та отримати рішення суду. З довідок ДУ «Домницький виправний центр», Сумської виправної колонії, Дергачівської виправної колонії (а.с.35-38) вбачається, що в період відбування покарання в даних установах, ОСОБА_1 працював і отримував заробітну плату, а отже мав можливість сплачувати аліменти. До того ж, факт неотримання позивачем судового рішення про стягнення аліментів, при цьому знаючи про розгляд такої справи та визнаючи позов, на думку суду, не може ставитись в залежність від належного матеріального забезпечення дитини, яка потребує матеріальної допомоги, а батько є працездатною особою та має можливість надавати відповідну матеріальну допомогу у розмірах, встановлених законом.

Отже, зазначене не може розцінюватись судом як обставина, що має істотне значення.

Також на думку суду, не є обставиною, що має істотне значення - не пред»явлення ОСОБА_3 виконавчого листа до виконання.

Відповідно до змісту частини третьої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів може бути пред"явлено до виконання протягом усього періоду, на який присудженні платежі.

Відповідно до частини першої статті 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання.

Із матеріалів справи вбачається, що виконавчий лист був пред'явлений до виконання 17 жовтня 2016 року, тобто в межах строку, встановленого Законом України «Про виконавче провадження».

Пред'явлення виконавчого листа до виконання з певною затримкою, але в межах строку на його пред'явлення, не є підставою для звільнення позивача від обов'язку сплачувати заборгованість з аліментів.

За таких обставини заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючи ст. ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.197 Сімейного кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про звільнення від сплати заборгованості за аліментами, третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Деснянський відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернігівського апеляційного суду через Чернігівський районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 06.03.2019 року.

Суддя ОСОБА_6