Справа № 456/2755/13 Головуючий у 1 інстанції: Ковалишин Н.І.
Провадження № 22-ц/811/2630/18 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2019 року м. Львів

Справа № 456/2755/13

Провадження № 22-ц/811/2630/18

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого Струс Л.Б.,

суддів Мікуш Ю.Р., Шандри М.М.

секретар Бадівська О.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_8. в інтересах ОСОБА_1

на заочне рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 30 жовтня 2017 року в складі судді Ковалишин Н.І.

у справі

за позовом ТзОВ "ОТП Факторинг Україна" до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Оскаржуваним рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 30 жовтня 2017 року позов задоволено частково.

Дане рішення оскаржив представник ОСОБА_8. в інтересах ОСОБА_1 , подавши апеляційну скаргу.

З рішенням не погоджується, вважає його незаконним, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що згідно з ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначає, що судом першої інстанції не враховано той факт, що ОСОБА_1 у 2006 році не укладалися договори із ЗАТ "ОТП Банк".

Звертає увагу апеляційного суду, що 08.11.2006 року між ОСОБА_2 та АКБ "Райффайзенбанк Україна", а не ЗАТ "ОТП Банк", правонаступником якого є АТ "ОТП Банк", правонаступником якого в свою чергу є ТзОВ "ОТП Факторинг Україна" - як зазначено в рішенні суду першої інстанції був укладений кредитний договір № ML 602/80/2006. На підставі даного договору банк надав ОСОБА_2 кредит в розмірі 19055,42 доларів США зі сплатою, яка складається з фіксованого відсотка у розмірі 11.99 % річних.

Вказує, що другий кредитний договір також був укладений між ОСОБА_2 та АКБ "Райффайзенбанк Україна", а не ЗАТ "ОТП Банк" у 2006 році.

В забезпеченні виконання кредитного договору № ML 602/80/2006, 08.11.2006 року між ОСОБА_1 та АКБ "Райффайзенбанк Україна", а не ЗАТ "ОТП Банк", правонаступником якого є АТ "ОТП Банк", правонаступником якого в свою чергу є ТзОВ "ОТП Факторинг України" - як зазначено в рішенні суду було укладено договір поруки № SR 602/76/2006. Відносно другого кредитного договору, то договір поруки також було укладено між ОСОБА_1 та АКБ "Райффайзенбанк Україна", а не ЗАТ "ОТП Банк" у 2006 році.

Зазначає, що при постановленні заочного рішення судом не перевірено правильність розрахунків заборгованості за кредитним договором наданих позивачем, не перевірено вірність та обґрунтованість нарахування пені понад 100% розміру заборгованості, не прийнято до уваги порушення строку позовної давності по окремим сплатам за кредитами. При цьому, позивачем не було обґрунтовано поважності пропуску строку позовної давності, а ОСОБА_1 , в свою чергу, був позбавлений можливості заявити про його застосування судом.

Звертає увагу суду, що на момент звернення позивача до суду із відповідним позовом до поручителя ОСОБА_1 , порука останнього була припинена. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя.

Просить рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 30 жовтня 2017 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову ТОВ "ОТП Факторинг Україна" до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча про розгляд справи повідомлялися належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення, тому розгляд справи відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України здійснюється колегією суддів за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1, 2 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції перевіряє законність судового рішення лише в межах позовних вимог заявлених в суді першої інстанції.

З огляду на зазначене, судом апеляційної інстанції переглядається рішення суду першої інстанції лише в межах позовних вимог до ОСОБА_4 .

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Кредитних договорів тому виникла заборгованість за договором № МL 602/80/2006 в сумі 4 056,06 доларів США, що еквівалентно 108 783.52 грн. за офіційним курсом НБУ станом 27.10.2017р. та 108 575.15 грн. пені та за кредитним договором № МL 602/83/2006 в сумі 32 585.44 доларів США, що еквівалентно 873 941.50 грн. за офіційним курсом НБУ станом 27.10.2017р. та 871 493.18 грн. пені та така підлягає стягненню з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 .

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Встановлено, що 08.11.2006 року між ОСОБА_2 та ЗАТ «ОТП Банк» (далі Банк), правонаступником якого є АТ «ОТП Банк», правонаступником якого в свою чергу є ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» був укладений кредитний договір № МL 602/80/2006. За умовами якого Банк надав ОСОБА_2 кредит в розмірі 19055,42 доларів США зі сплатою, яка складається з фіксованого відсотка у розмірі 11.99 % річних (а/с 7,8).

В забезпечення виконання кредитного договору № МL 602/80/2006, 08.11.2006 року між ОСОБА_3 та та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є АТ «ОТП Банк», правонаступником якого в свою чергу є ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» був укладений договір поруки № SR 602/75 /2006 ( а/с 37,38).

Також, в забезпечення виконання кредитного договору № МL 602/80/2006 (далі Кредитний договір-1), 08.11.2006 року між ОСОБА_1 та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є АТ «ОТП Банк», правонаступником якого в свою чергу є ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» був укладений договір поруки № SR 602/76/ 2006 (а/с 35,36).

10.11.2006 року між ОСОБА_2 та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є АТ «ОТП Банк» (далі Банк), правонаступником якого в свою чергу є ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» був укладений кредитний договір № МL 602/83/2006. За умовами кредитного договору № МL 602/83/2006 Банк надав ОСОБА_2 кредит в розмірі 32 500,00 доларів США зі сплатою, яка складається з фіксованого відсотка у розмірі 13.99 % річних (а/с 21,22).

В забезпечення виконання кредитного договору № МL 602/83/2006, 10.11.2006 року між ОСОБА_3 та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є АТ «ОТП Банк», правонаступником якого в свою чергу є ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» був укладений договір поруки № SR 602/79/2006 (а/с 41,42).

Також, в забезпечення виконання кредитного договору № МL 602/83/2006 (далі Кредитний договір-2), 10.11.2006 року між ОСОБА_1 та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є АТ «ОТП Банк» (далі Банк), правонаступником якого в свою чергу ТзОВ «ОТП Факторині Україна» був укладений договір поруки № SR 602/80/2006 (а/с 43,44).

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Отже, згідно із частиною 2 статті 1054 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Згідно з вимогами ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язань, якщо він не приступив до їх виконання або не виконав їх у строк, встановлений договором.

Згідно ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

За змістом частини першої, другої статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

За умовами кредитних договорів позичальник зобов`язувався повернути суму кредиту з відповідними процентами до 08 листопада 2011 року по договору № МL 602/80/2006 та до 10.11.2016 року по договору № МL 602/83/2006, сплачуючи її частинами згідно з графіком погашення кредиту та сплати процентів.

Сторони встановили не лише строк дії договору, а й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення періодичних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Таким чином, у разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначене періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Отже, саме з часу прострочення несплаченої заборгованості починається обчислення встановленого частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителя щодо окремих зобов`язань за кредитом.

У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Правильне застосування частини четвертої статті 559 ЦК України було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18) та у справі № 202/4494/16-ц, за наслідками розгляду яких Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 червня 2018 року та у постанові від 31 жовтня 2018 року втивно-правовий акт № 435-IV від 16.01.2003 р.виклала правовий висновок про відсутність підстав для відступлення від сталої практики Верховного Суду України й Верховного Суду та вказала, що з огляду на положення другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України можна зробити висновок про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором, повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Однак суд першої інстанції не врахував наведених норм матеріального права та того, що кредитним договором передбачено виконання грошових зобов`язань шляхом здійснення періодичних платежів (згідно з графіком), та дійшли помилкового висновку, що порука діє до повного виконання зобов`язань боржника або поручителя за кредитним договором шляхом повернення наданого боржнику кредиту та сплати процентів.

Положення пункту 3.7. договорів поруки укладених з ОСОБА_1 про його дію до повного виконання зобов`язань боржника або поручителя за кредитним договором, не є встановленням строку дії поруки у розумінні статей 251, 252 ЦК України.

Ураховуючи, що строк поруки не встановлено, відповідальність поручителя настає з наступного дня за датою платежу, яка передбачена кредитним договором, однак суд першої інстанцій не встановив, коли позичальник вчинила останній черговий платіж на погашення заборгованості за кредитним договором.

Як встановлено апеляційним судом останній платіж по договору № МL 602/80/2006 ОСОБА_2 було здійснено 06.12.2011 року, а по договору № МL 602/83/2006 - 20.12.2010 року.

З вимогою про погашення заборгованості банк звернувся до ОСОБА_5 О . лише 09.01.2013 року.

Тому перевіряючи законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції не врахував зазначеного при вирішенні вимог про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором з позичальника та поручителя та не перевірив чи пред`явив позивач вимоги до поручителя у межах шести місяців за кожним періодичним платежем, та щодо яких платежів порука ОСОБА_4 припинилася, а щодо яких вона діє.

З врахуванням вищенаведеного, оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову в частині вирішення позовних вимог до ОСОБА_1 з вищенаведених підстав.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно до вимог ч. 1 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної інстанції та однією із підстав для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст.. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Стягнути з кредитної спілки "Львівська" на користь ОСОБА_7 1760 грн судових витрат за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 30 жовтня 2017 року в частині вирішення позовних вимог до ОСОБА_1 скасувати. Постановити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ТзОВ "ОТП Факторинг Україна" до ОСОБА_1 відмовити повністю.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з ТзОВ "ОТП Факторинг Україна" на користь ОСОБА_1 1 609 грн 50 коп. судових витрат за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 15.11.2019 року.

Головуючий

Судді