Справа № 161/6454/18 Головуючий у 1 інстанції: Крупінська С. С.
Провадження № 22-ц/802/289/19 Категорія: 50 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Федонюк С.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Галицької І.П.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2, яка подана в його інтересах представником ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 грудня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 14.05.1994 року.

Від шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_4 народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син ОСОБА_5.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15.03.2018 року шлюб між ними розірвано.

Зазначає, що діти проживають разом з нею, відповідач останні 6 місяців проживає окремо. Менший син навчається в 6 класі та займається в народному художньому колективі ансамблі народного танцю «Радість» Палацу учнівської молоді. Їх батько є здоровим та працездатним, працює неофіційно, має регулярний дохід та може сплачувати аліменти в розмірі 3 000 грн. щомісячно.

Просить суд стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_5 в розмірі 3000 грн. щомісячно.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області 07 грудня 2018 року ухвалено стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Ярославль Російської Федерації в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі по 1500 грн. щомісячно, починаючи з 25 квітня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2, яка подана в його інтересах представником ОСОБА_3, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції в частині розміру стягнутих аліментів змінити та стягувати з ОСОБА_2 1100 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач посилаючись на її безпідставність, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з ч. 1, 2 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п'ятою статті 157 цього Кодексу.

Судом встановлено, що відповідач є батьком неповнолітнього сина ОСОБА_5 ( а.с. 4).

Шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 березня 2018 року ( а.с. 3).

Дитина проживає з позивачем та перебуває на її утриманні.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов'язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно з частинами першою-третьою статті 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Оскільки сторони добровільно не домовилися про утримання неповнолітнього сина, то кошти на її утримання (аліменти) присуджує суд.

Суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини.

Визначаючи розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд першої інстанції, застосувавши положення ст.ст.182, 184 СК України, на підставі доказів, поданих сторонами та враховуючи відсутність відомостей про зазначені позивачем доходи відповідача, виходячи із встановленого законом розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, дійшов обґрунтованого висновку, що розмір аліментів у сумі 1500 грн. відповідає нормам закону та є достатнім для дитини відповідного віку, з урахуванням обов'язку обох батьків утримувати дитину, а не лише батька.

В суді апеляційної інстанції позивач вказала, що її прибутки складаються з заробітної плати близько 8000 гривень на місяць, яку вона отримує працюючи вчителем у школі. При цьому ствердила, що в середньому на неповнолітнього сина щомісячно витрачає близько 4600 гривень (витрати на харчування, доїзди до школи, витрати на навчання, одяг, оплата послуг репетиторів). Вказувала, що на її утриманні фактично перебуває повнолітній син, який є студентом навчального закладу. Зазначила, що значні кошти ідуть на оплату комунальних послуг.

При цьому вказала, що відповідач не надає жодної матеріальної допомоги їх спільних дітей.

З врахуванням викладеного, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги частково.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач офіційно не працює та має на утриманні непрацездатного батька, а тому може сплачувати аліменти лише в розмірі 1100 гривень не заслуговують на увагу.

Відповідач є працездатною особою, не надав належних та допустимих доказів, щодо неможливості працевлаштуватись чи заборону працювати у зв'язку з захворюванням.

Крім того, як встановлено судом апеляційної інстанції батько відповідача помер 28.02.2019 року, відтак доводи апеляційної скарги в частині не врахування судом наявності у відповідача іншого утриманця є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Відповідач не надав жодних доказів на підтвердження доводів викладених в апеляційній скарзі про наявність правових підстав для зменшення визначеного судом розміру аліментів.

Рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Висновки суду ґрунтуються на повно і всебічно з'ясованих обставинах справи, перевірених належними доказами, на які є покликання в рішенні суду і яким суд дав правильну юридичну оцінку.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2, яка подана в його інтересах представником ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 грудня 2018 року в даній - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий:

Судді: