ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 671/2580/18
Провадження № 22-ц/4820/466/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2019 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Хмельницького апеляційного суду

в складі: головуючого - судді Гринчука Р. С.,

суддів: Грох Л. М., Костенка А. М.,

розглянула без повідомлення учасників справи справу за позовом адвоката Латюка Петра Яковича в інтересах малолітнього ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Топаз-Агро», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - державний реєстратор Волочиської районної державної адміністрації Лозіцька Тетяна Володимирівна про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, з апеляційною скаргою адвоката Латюка Петра Яковича в інтересах малолітнього ОСОБА_2 на ухвалу Волочиського районного суду Хмельницької області від 29 грудня 2018 року, суддя Бабій О.М.,

встановила:

У грудні 2018 року адвокат Латюк П.Я. в інтересах малолітнього ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Топаз-Агро» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки.

Позивач просив визнати недійсним укладений 15 січня 2018 року між ОСОБА_4 та ТОВ «Топаз-Агро» договір оренди земельної ділянки площею 2 га, кадастровий номер НОМЕР_1, розташованої на території Трительницької сільської ради Волочиського району Хмельницької області, який 06 вересня 2018 року був зареєстрований державним реєстратором Волочиської райдержадміністрації Лозіцькою Т.В.

Ухвалою Волочиського районного суду Хмельницької області від 29 грудня 2018 року позовну заяву було повернено.

В апеляційній скарзі адвокат Латюк П.Я. в інтересах малолітнього ОСОБА_2 просив скасувати ухвалу Волочиського районного суду Хмельницької області від 29 грудня 2018 рокута направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На обґрунтування доводів скарги зазначив, що оскаржувана ухвала перешкоджає доступу до суду. Суд прийшов до помилкового висновку про необхідність повернення заяви, оскільки не врахував, що позовну заяву було подано не малолітнім ОСОБА_2, а адвокатом, який діяв на підставі договору, укладеного із законним представником малолітнього - матір'ю ОСОБА_5, а також ордеру на представництво інтересів в суді адвокатом.

На думку апелянта, адвокат, який був уповановжений на представництво в суді малолітнього ОСОБА_2 його законним представником, мав право підписувати та подавати позов від імені позивача.

Розгляд справи проведений в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України суд апеляційної інстанції скасовує ухвалу суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, якщо вона постановлена з порушення норм процесуального права чи неправильним застосуванням норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Судом першої інстанції встановлено, що до суду з позовом звернувся малолітіній ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Суд дійшов висновку, що позовну заяву слід повернути на підставі п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України у зв'язку з тим, що позивач є малолітньою особою і не має цивільної процесуальної дієздатності, а його матір, ОСОБА_5 як його законний представник не зазначена в позові як законний представник свого малолітнього сина.

Такі висновки суду першої інстанції є помилковими з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Кожна людина має можливість безперешкодного звернення до суду за захистом своїх прав. Це право гарантується частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якій зазначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Так, у рішенні ЄСПЛ у справі «Белле проти Франції» суд зазначив, що частина 1 статті 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві(Bellet v. France, 04/12/1995, Series A № 333-B, crop. 42, пункт 36).

Кожен має право на судовий розгляд справи, що стосується його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, у статті 6 представлено «право на суд», разом із правом на доступ до суду, тобто правом звертатися до суду з цивільними скаргами, що складають єдине ціле (Golder v. The United Kingdom, 21/02/1975, § 36).

Право на справедливий судовий розгляд, що гарантується Статтею 6, має здійснюватися відповідно до норм закону, що передбачають наявність у сторін судового розгляду ефективного судового захисту з метою захисту їх цивільних прав (Belesandothers v. The Czech Republic, 12/11/2002, § 49).

Відповідно до ч. 1 ст. 47 ЦПК України цивільна процесуальна дієздатність це здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов'язки в суді.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Особиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника.

Згідно з ч. 3 ст. 237 ЦК України представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 238 ЦК України встановлено, що представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє.

Частинами 1, 3 статті 59 ЦПК України передбачено, що права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом.

Законні представники можуть доручати ведення справи в суді іншим особам.

Представником у суді може бути адвокат або законний представник (ч. 1 ст. 60 ЦПК України).

Згідно з ч. 4 ст. 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до договору про надання адвокатських послуг від 20 листопада 2018 року, адвокат Латюк П.Я. взяв на себе обов'язки щодо представництва інтересів ОСОБА_5, яка діє в інтересах сина ОСОБА_2, в усіх судах України з усіма правами, наданими законом позивачу, зокрема, право підписувати та подавати від імені клієнта заяви, позовні заяви, клопотання тощо (п.п. 1.1, 2.1.2. договору).

Ордером серії ХМ № 010433 визначено, що ОСОБА_5, яка діє в інтересах сина ОСОБА_2, на підставі договору про надання правової допомоги від 20 листопада 2018 року уповноважила адвоката Латюка П.Я. на представництво інтересів в суді у справі про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки.

Отже, належним чином уповноважений на представництво інтересів малолітнього ОСОБА_2 адвокат Латюк П.Я. мав право на подання до суду позовної заяви від імені малолітнього, тому висновк суду про повернення позовної заяви у зв'язку з відсутністю у позивача цивільної процесуальної дієздатності є помилковим.

Та обставина, що у позовній заяві в місці зазначення позивача вказано малолітнього ОСОБА_2 не вказує на те, що безпосередньо ним подано позов до суду, враховуючи встановлені вище обставини справи, а також підписання заяви адвокатом Латюком П.Я.

Оскільки оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, перешкоджає подальшому провадженню у справі, тому вона підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу адвоката Латюка Петра Яковича в інтересах малолітнього ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Волочиського районного суду Хмельницької області від 29 грудня 2018 року скасувати.

Справу за позовом адвоката Латюка Петра Яковича в інтересах малолітнього ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Топаз-Агро», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - державний реєстратор Волочиської районної державної адміністрації Лозіцька Тетяна Володимирівна, про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий Судді: