Справа № 569/914/18
У Х В А Л А

14 березня 2019 року Рівненський міський суд

в особі судді - Ковальова І.М.

при секретарі Соломон О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Рівне під час підготовчого судового засідання цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Обслуговуючого кооперативу «Житлово - Будівельний кооператив «Рівненська брама», третя особа Товариство з додатковою відповідальністю «Рівнефармація» про визнання майнового права на квартиру та нежитлове приміщення, зобовязання вчинити певні дії по передачі майнових прав, -

в с т а н о в и в:

В провадженні Рівненського міського суду знаходиться цивільна справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Обслуговуючого кооперативу «Житлово - Будівельний кооператив «Рівненська брама» третя особа Товариство з додатковою відповідальністю «Рівнефармація» про визнання майнового права на квартиру та нежитлове приміщення, зобовязання вчинити певні дії по передачі майнових прав.

Через канцелярію суду надійшла заява представника відповідача - Обслуговуючого кооперативу «Житлово - Будівельний кооператив «Рівненська брама» - ОСОБА_2, що діє на підставі Довіреності, про залишення вказаного позову без руху в звязку з несплатою позивачем судового збору при зверненні до суду, надання позивачу строку для усунення недоліків позовної заяви та, у випадку невиконання позивачем вимог, передбачених ст. 177 ЦПК України, у встановлений судом строк залишити даний позов без розгляду.

Заява відповідача вмотивована тим. що відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», на який посилався позивач при зверненні з даним позовом, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються інваліди війни….і прирівняні до них у встановленому законом порядку особи.

Разом з тим, перелік осіб, які належать до осіб з інвалідністю внаслідок війни, а також порядок оскарження рішень підприємств, установ, організацій, які надають пільги встановлені Законом України « Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Частиною 2 ст. 22 вказаного закону передбачено отримання ветеранами війни та особами, на яких поширюється дія цього закону, безоплатної правової допомоги щодо питань, повязаних з їх соціальним захистом, а також звільнення від судових витрат, повязаних з розглядом цих питань.

Враховуючи наведене, відповідач зазначає, що оскільки предмет даного спору не стосується вищевказаних соціальних питань, то при зверненні до суду з даним позовом позивач зобовязаний був сплатити судовий збір.

Крім того, відповідач зазначає про відсутність підстав для звільнення позивача від сплати судового збору на підставі закону України «Про захист прав споживачів», оскільки виходячи з його змісту, права особи, як споживача охоплюються і мають місце на стадії придбання, замовлення, використання або реалізації наміру придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, замовлена або використовується, то діють правила і норми відповідних договірних правовідносин.

Оскільки в даному випадку підставою заявленого позову ж невиконання умов встановлених в договорі пайової участі, то, в даному випадку позивач виступає не як споживач і позов подано не на захист його прав, як споживача, а тому, як зазначає відповідач він не може бути звільненим від сплати судового збору на підставі закону «Про захист прав споживачів».

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку що дана заява представника відповідача ОК «Житлово-будівельний кооператив Рівненська брама» не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Цивільне судочинство це врегульований нормами цивільного процесуального права порядок провадження в цивільних справа, який визначається системою взаємоповязаних цивільних процесуальних прав та обовязків і цивільних процесуальних дій, якими вони реалізуються їх субєктами судом і учасниками процесу задля захисту порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Правові засади справляння судового збору, платників, обєкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначаються Законом України «Про судовий збір».

Відповідно до п.8 ч.1 ст.5 вказаного Закону від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються інваліди Великої Вітчизняної війни та сімї воїнів (партизанів), які загинули чи пропали безвісти, і прирівняні до них у встановленому порядку особи.

Судом встановлено, що згідно Посвідчення серія Б № 267121, виданого 07 березня 2016 року, копія якого надана при зверненні до суду з позовом, останній є інвалідом 3 групи і має право на пільги, встановлені законодавством для ветеранів війни інвалідів війни.

Законодавство України про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту складається з Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року та інших актів законодавства України.

Відповідно до частини другої статті 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» ветерани війни та особи, на яких поширюється чинність цього Закону, звільняються від плати за оформлення документів, юридичні консультації, а також від судових витрат, пов'язаних з розглядом питань щодо їх соціального захисту.

Згідно із частиною 8 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України «Про безоплатну правову допомогу» 06 листопада 2012 року № 5477-VI частину другу статті 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» викласти в такій редакції: «Ветерани війни та особи, на яких поширюється дія цього Закону, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов'язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов'язаних з розглядом цих питань».

Разом з тим, п. 8 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року, на який посилається позивач як на обгрунтування причини звільнення його від сплати судового збору і дана норма є спеціальною, оскільки регулює правові засади справляння судового збору, звільнення від його сплати - не містить посилань на те, що позов має бути заявлений лише з підстав порушення прав та законних інтересів позивача саме як особи, яка має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни, а також прямо та чітко не зазначає, що справа має стосуватись порушених прав саме позивача, що має вказаний статус, без уточнення характеру такого права та підстав його порушення.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Елементами верховенства права є принципи рівності і справедливості, правової визначеності ясності і недвозначності і правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування не включає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справах «Кантоні проти Франції» від 11 листопада 1996 року («Cantoni v. France», заява № 17862/91, § 31-32), «Вєренцов проти України» від 11 квітня 2013 року («Vyerentsov v. Ukraine», заява № 20372/11, § 65)).

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права (частини перша статті 129 Конституції України).

Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити будь-який ризик свавілля.

Відсутність механізму чіткого трактування та розуміння дійсного змісту вказаної норми пункту 8 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» в першу чергу пов'язане з недоліками законодавчої техніки, яка використовувалась законодавцем під час підготовки Закону України «Про судовий збір», проте це не повинно впливати на гарантовані державою пільги при сплаті судового збору, порушувати та обмежувати права інвалідів 3 групи і осіб, що мають право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни при їх зверненні до суду, у зв'язку з порушенням будь-яких їх прав, незалежно від характеру, предмета та підстав таких позовів.

Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки Закон України «Про судовий збір», який є спеціальним законом, не містить жодних обмежень щодо предмету судового захисту порушених прав для осіб, що звільнені від сплати судового збору, зазначених в п. 8 ч. 1 його ст. 5, то доводи відповідача що містяться в його заяві є помилковими, тому вказана заява не підлягає до задоволення.

Щодо посилань представника відповідача на Ухвалу Верховного Суду від 26 лютого 2018 року у справі № 642/493/17-ц, то суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду.

Враховуючи наведені вимоги, суд, при застосуванні норм права до даних правовідносин, щодо правомірності звільнення позивача від сплати судового збору, враховує саме висновки Верховного Суду викладені в його Постанові від 27 червня 2018 року по справі № 572/2088/17 провадження № 61-12842св18, а не вимоги закону щодо соціального захисту осіб, що містяться в Ухвалі Верховного Суду від 26 лютого 2018 року у справі № 642/493/17-ц, на яку посилається відповідач, оскільки по-перше це ухвала, а по - друге вказана позиція була висловлена Верховним Судом значно раніше.

Щодо тверджень представника відповідача - Обслуговуючого кооперативу «Житлово - Будівельний кооператив «Рівненська брама» про неправомірність застосування закону України «Про захист прав споживачів» при розгляді даного питання, то суд зазначає наступне.

Згідно ч.3 ст.22 Закону України Про захист прав споживачів споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що повязані з порушенням їх прав.

Обовязок звільнення споживача, право якого порушене і який саме у звязку з цим подає позов, від сплати судового збору за подання саме позовної заяви до суду першої інстанції також встановлений Верховним Судом України, що міститься в його Постановах від 06 вересня 2017 року у справі № 6-185цс17; від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-916цс17, правові висновки в яких відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» - є обовязковими для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, а відповідно до ч.6 вказаного закону, ч. 4 ст. 263 ЦПК України повинні враховуватись судом.

При цьому, як зазначив Конституційний Суд України в п. 3.1 мотивувальної частини свого рішення від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013: «Відповідно до ч. 4 ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства (п. 3 ч.1 ст. 3 Кодексу). Згідно з ч. 2 ст. 627 ЦК України у договорах за участю фізичної особи споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів…»

Споживачем вважається фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не повязаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обовязків найманого працівника (п. 22 ст. 1 Закону України Про захист прав споживачів).

Продукцією будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (п. 19 ст. 1 Закону України Про захист прав споживачів).

При цьому, в аналізі судової практики з розгляду цивільних справ про захист прав споживачів (2009 2012 роки), від 01.02.2013 року Верховний Суд України дійшов висновку, що договори громадян із організаціями, що залучають грошові кошти для будівництва житла, хоча й мають різні найменування (підряду, дольової участі у будівництві, спільної діяльності, купівлі-продажу з розстроченням платежу, відступлення права вимоги, інвестування у нерухомість та управління майном тощо), проте предмет договору й умови у них практично однакові: замовлення на будівництво житла для власних потреб.

При розгляді таких справ потрібно керуватись таким.

Правовідносини між будівельною компанією (виробник) й фізичною особою (споживач, замовник) - це угода про послугу - будівництво житла.

За характером ці правовідносини подібні до положень ст. 875 ЦК. За договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

Ураховуючи, що в п. 22 ст. 1 Закону № 1023-XII визначено, що споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника, висновок про те, що цей Закон не регулює правовідносини між будівельною компанією й громадянами щодо будівництва житла для власних потреб, є помилковим.

Враховуючи все вищенаведене, оскільки ОСОБА_1 є замовником послуг у сфері будівництва, у яке інвестував грошові кошти з метою набуття права власності на обєкт нерухомості, то у відповідності до положень Закону України Про захист прав споживачів він є споживачем таких послуг та підпадає під категорію осіб, звільнених від сплати судового збору на цій підставі.

Таким чином, у суду немає підстав відступати від правової позиції Верховного Суду України викладеної в його аналізі судової практики з розгляду цивільних справ про захист прав споживачів (2009 2012 р.р.) від 01.02.2013 року.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 258, 260 ЦПК України, суд-

у х в а л и в:

В задоволенні заяви представника відповідача - Обслуговуючого кооперативу «Житлово - Будівельний кооператив «Рівненська брама» - ОСОБА_2, що діє на підставі Довіреності, про залишення позову ОСОБА_1 до Обслуговуючого кооперативу «Житлово - Будівельний кооператив «Рівненська брама», третя особа Товариство з додатковою відповідальністю «Рівнефармація» про визнання майнового права на квартиру та нежитлове приміщення - без руху в звязку з несплатою позивачем судового збору при зверненні до суду, надання позивачу строку для усунення недоліків позовної заяви та, у випадку невиконання позивачем вимог, передбачених ст. 177 ЦПК України, у встановлений судом строк залишити даний позов без розгляду відмовити.

Ухвала суду оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Разом з тим, заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Рівненського

міського суду ОСОБА_3