КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2019 року

м. Київ

справа № 760/9249/17

провадження № 22-ц/824/4073/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді- Кравець В.А.,

суддів - Мазурик О.Ф., Махлай Л.Д.

за участю секретаря судового засідання - Нечваль А.А.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3

на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 листопада 2018 року у складі судді Піхур О.В.

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2017 року представник позивача ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної незаконними діями ліквідатора.

З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача щомісячно і безстроково по 6 200,00 грн., починаючи з 01 червня 2018 року, та стягнути майнову шкоду, заборгованість з виплати шкоди, завданої каліцтвом, у розмірі 177 468,00 грн.

В обґрунтування вимог зазначав, що внаслідок дорожньо-транспорної пригоди, яка відбулась 30 січня 1992 року з вини водія ПАТ «Дванадцятий Київський авторемонтний завод», який керував автомобілем марки ЛМАЗ-677, позивачу завдано тяжкі тілесні ушкодження.

Посилався на те, що цей факт встановлено, зокрема, постановою Апеляційного суду Сумської області від 13 січня 2016 року у справі №587/925/15-ц.

Вказував, що рішенням Сумського районного суду Сумської області від 15 вересня 1993 року з ПАТ «Дванадцятий Київський авторемонтний завод», як з власника джерела підвищеної небезпеки, було стягнуто на користь позивача 104 437 крб. на відшкодування матеріальної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я, та 24 188 крб. втраченого заробітку у зв'язку із втратою професійної працездатності щомісячно, починаючи з 16 вересня 1993 року і по 05 травня 1994 року. Разом з тим, сума відшкодування шкоди, завданої каліцтвом позивачу, була збільшена рішенням Сумського районного суду Сумської області від 01 лютого 2012 року до суми 1 264,70 грн. щомісячно і безстроково, а потім рішенням Сумського районного суду Сумської області від 14 лютого 2013 року до суми 1 345 грн. щомісячно і безстроково, на підставі якого було відкрито виконавче провадження.

Звертав увагу на те, що постановою Господарського суду м. Києва від 18 грудня 2013 року ПАТ «Дванадцятий Київський авторемонтний завод» визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру банкрута та ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого ОСОБА_2

Зазначав, що з моменту визнання ПАТ «Дванадцятий Київський авторемонтний завод» банкрутом виплати щодо відшкодування шкоди припинилися, у зв'язку з чим позивач звернувся до ліквідатора з кредиторськими вимогами до банкрута про стягнення коштів на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, проте, позивачу було відмовлено у визнанні цих вимог. Пізніше ухвалою Господарського суду м. Києва від 24 вересня 2014 року ліквідовано банкрута ПАТ «Дванадцятий Київський авторемонтний завод» без правонаступника, вимоги конкурсних кредиторів, які не були заявлені в установлений законом строк чи відхилені господарським судом, визнано погашеними, а виконавчі документи за відповідними вимогами визнано такими, що не підлягають виконанню.

Таким чином, позивач уважає, що ліквідатор банкрута ОСОБА_2, відмовивши у визнанні вимог позивача, вчинив бездіяльність та не здійснив капіталізацію платежів для задоволення вимог, що виникли із зобов'язань ПАТ «Дванадцятий Київський авторемонтний завод» перед позивачем внаслідок заподіяння шкоди його здоров'ю.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 29 листопада 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, 27 грудня 2018 року представник позивача ОСОБА_3 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, оскільки вважає, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, та неправильно застосував норми матеріального права.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що відповідач ОСОБА_2, як ліквідатор банкрута, будучи обізнаним про відкрите виконавче провадження щодо безстрокового стягнення на користь позивача шкоди, заподіяної здоров'ю, не виконав свої обов'язки відповідно до закону та не здійснив капіталізацію коштів для відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом.

Зазначає, що відповідач не перерахував капіталізовані суми платежів органу виконавчої дирекції Фонду всупереч вимогам «Порядку капіталізації платежів для задоволення вимог, що виникли із зобов'язань суб'єкта підприємницької діяльності - банкрута перед громадянами внаслідок заподіяння шкоди їх життю і здоров'ю», затвердженого постановою КМУ від 06 травня 2000 року №765, внаслідок чого позивач позбавлений можливості отримувати компенсацію за завдане каліцтво.

Вказує на те, що під час ліквідаційної процедури ліквідатор ОСОБА_2 вчинив бездіяльність із порушенням вимог закону, яка є протиправною. На думку позивача, такими діями відповідача йому була завдана майнова шкода, яка станом на 01 червня 2018 року становила 177 468 грн. та після 01 червня 2018 року щомісячно і безстроково 6 200 грн.

Отже, уважає, що під час ліквідаційної процедури відповідач вчинив бездіяльність, що завдало позивачу майнової шкоди.

12 лютого 2019 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення. Свої вимоги мотивує тим, що позивач звернувся з позовом до неналежного відповідача, крім того, тільки господарський суд, у провадженні якого знаходиться справа про банкрутство, має повноваження розглядати скарги на дії або бездіяльність учасників провадження. Також зазначає, що позивач у порядку та в строк, які визначені Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», не звертався із письмовою заявою про відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров'ю, до господарського суду. Разом з тим, ухвалою Господарського суду м. Києва від 17 вересня 2014 року, яка набрала законної сили, грошові вимоги позивача не визнані та не увійшли до реєстру вимог кредиторів.

15 лютого 2019 року на адресу апеляційного суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, яке ухвалою Київського апеляційного суду від 19 лютого 2019 року було задоволено та вирішено проводити судове засідання, призначене на 05 березня 2019 року на 15 год. 50 хв., в режимі відеоконференції. Забезпечення проведення судового засідання в режимі відеоконференції доручено Ковпаківському районного суду м. Суми та повідомлено позивача про необхідність з'явитися до визначеного суду на відповідну дату та час.

Разом з тим, під час судового засідання працівником Ковпаківського районного суду м. Суми повідомлено, що позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з'явився. Про поважність причин неявки у судове засідання позивач апеляційний суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи від нього не надходили.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності позивача, з огляду на присутність у судовому засіданні його уповноваженого представника.

Представник позивача у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити з підстав, наведених в ній.

Відповідач у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував та просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, разом з тим, позивачем також не доведено і тієї обставини, що останньому діями відповідача було завдано шкоди у зв'язку з бездіяльністю.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 30 січня 1992 року біля 18 години 00 хвилин на автодорозі «Суми-Ромни» в районі с. Єлісеєнково Сумського району з вини водія ПАТ «Дванадцятий Київський авторемонтний завод», який керував автомобілем ЛМАЗ-677 без реєстраційних номерів, через порушення Правил дорожнього руху внаслідок невірно обраної швидкості руху, відбувся наїзд на велосипедиста ОСОБА_1 та завдано йому тяжкі тілесні ушкодження.

Вироком Сумського районного суду Сумської області від 12.07.1993 року водія ОСОБА_5 визнано винним у скоєні злочину, передбаченого ст. 215 ч.1 КК України 1960р. та засуджено до покарання у вигляді 2-х років виправлених робіт без позбавлення волі за місцем роботи з утриманням 20% його заробітку у дохід держави.

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 15.09.1993 року з ПАТ «Дванадцятий Київський авторемонтний завод», як з володільця джерела підвищеної небезпеки, на користь ОСОБА_1 стягнуто 104 437 крб. на відшкодування матеріальної шкоди, завданої ушкодженням здоров'ю. Окрім того, стягнуто на користь позивача 24 188 крб. у відшкодування шкоди втраченого заробітку через втрату професійної працездатності щомісячно, починаючи з 16 вересня 1993 року і по 05 травня 1994р. - чергового переогляду.

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 01.02.2012 року збільшена сума відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, а саме, з ПАТ «Дванадцятий Київський авторемонтний завод» на користь ОСОБА_1 стягнуто щомісячно і безстроково по 1 264,70 грн. відшкодування шкоди, починаючи з 01.02.2012 року, а також 694,20 грн. заборгованості по виплаті відшкодування.

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 14.02.2013 року стягнуто з ПАТ «Дванадцятий Київський авторемонтний завод» на користь ОСОБА_1 1 345 грн. завданої каліцтвом шкоди щомісячно і безстроково, починаючи з 01.02.2013 року, а також 446,20 грн. заборгованості за період з 01.02.2012 року по 31.01.2013 року ( а.с. 29).

Постановою Господарського суду м. Києва від 18.12.2013 року ПАТ «Дванадцятий Київський авторемонтний завод» визнано банкрутом, відкрита ліквідаційна процедура, призначений ліквідатор, підприємницька діяльність банкрута завершена, ліквідатор зобов'язаний надати суду ліквідаційний баланс банкрута та звіт ліквідатора (а.с. 3-8).

Постановою головного державного виконавця ВДВС Подільського районного управління юстиції м. Києва від 06.03.2014 року на підставі заяви призначеного ліквідатора виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2/587/86/2013, виданого 11.07.2013 року Сумським районним судом Сумської області закінчено на підставі п. 8 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (у зв'язку з порушенням господарським судом справи про банкрутство боржника) (а.с. 12,13).

За зверненням позивача ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.09.2014 року провадження у справі в частині заявлених ОСОБА_1 вимог на суму 17 204,20 грн. припинено через сплату цієї суми відшкодування шкоди засновником підприємства-банкрута, а в частині визнання його кредитором ПАТ «Дванадцятий Київський авторемонтний завод» на суму 10 760 грн. відмовлено.

За повідомленням арбітражного керуючого ОСОБА_2. який виконував функції ліквідатора ПАТ «Дванадцятий Київський авторемонтний завод», колишнім керівництвом ліквідатору не передавалися документи на підставі яких підприємство - банкрут на користь позивача сплачувало щомісячні грошові кошти присуджені судовими рішеннями, тому через відмову визнати позивача кредитором ліквідатором не здійснювались щомісячні платежі на відшкодування втраченого заробітку у зв'язку із втратою професійної працездатності та не відбувалась капіталізація платежів за зверненням місцевого органу Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 24.09.2014 року ліквідовано банкрута - ПАТ «Дванадцятий Київський авторемонтний завод», як юридичну особу. Вимоги конкурсних кредиторів, які були відхилені господарським судом, визнано погашеними, а виконавчі документи за відповідними вимогами визнані такими, що не підлягають виконанню.

За даними безкоштовного запиту ПАТ «Дванадцятий Київський авторемонтний завод» ліквідовано без правонаступника.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина 4 статті 82 ЦПК України).

Судом установлено, що 27.03.2014 року позивач звернувся до ліквідатора ОСОБА_2 з кредиторськими вимогами до банкрута про стягнення з банкрута коштів на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом.

11.06.2014 року ліквідатор ОСОБА_2 листом №02-09/25 відмовив у визнанні таких вимог.

Позивач уважає, що ліквідатор ОСОБА_2 незаконно відмовив позивачу у задоволенні вимог про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом.

Загальний порядок розгляду заяв кредиторів з грошовими вимогами до боржника (банкрута) передбачений статтею 23 ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (далі - Закон).

Відповідно до абз. 5 ч. 2 ст. 23 Закону кредитори за вимогами щодо виплати заробітної плати, авторської винагороди, аліментів, а також за вимогами щодо відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров'ю громадян, сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування мають право протягом тридцяти днів від дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують.

Частиною шостою статті 23 Закону встановлено, що поточні кредитори з вимогами до боржника, які виникли після відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство, можуть пред'явити такі вимоги після прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури. До визнання боржника банкрутом спори боржника з кредиторами, які мають поточні вимоги до боржника, вирішуються шляхом їх розгляду у позовному провадженні господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

Ухвалою господарського суду м. Києва у справі №910/15610/13 про банкрутство ПАТ «Дванадцятий Київський авторемонтний завод» від 17.09.2014 відмовлено у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.11.2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу господарського суду м. Києва у справі №910/15610/13 про банкрутство ПАТ «12 КАРЗ» від 17.09.2014 повернуто позивачу.

Ухвалою Вищого господарського суду від 02.02.2015 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу господарського суду м. Києва у справі №910/15610/13 про банкрутство ПАТ «Дванадцятий Київський авторемонтний завод» від 17.09.2014 року та Київського апеляційного господарського суду від 12.11.2014 року повернуто без розгляду.

Таким чином, ухвала господарського суду м. Києва у справі №910/15610/13 про банкрутство ПАТ «Дванадцятий Київський авторемонтний завод» від 17.09.2014 набрала законної сили, у зв'язку з чим, грошові вимоги ОСОБА_1 не визнанні господарським судом та, відповідно, не увійшли до реєстру вимог кредиторів.

Частиною першою статті 41 Закону визначено, що ліквідатор - фізична особа, яка відповідно до судового рішення господарського суду організовує здійснення ліквідаційної процедури боржника, визнаного банкрутом, та забезпечує задоволення вимог кредиторів у встановленому цим Законом порядку.

Згідно частин 9-12 Закону ліквідатор не рідше ніж один раз на місяць надає комітету кредиторів звіт про свою діяльність, інформацію про фінансове становище і майно боржника на день відкриття ліквідаційної процедури та при проведенні ліквідаційної процедури, використання коштів боржника, а також іншу інформацію на вимогу комітету кредиторів. Ліквідатор зобов'язаний на вимогу господарського суду та державного органу з питань банкрутства надавати необхідні відомості щодо проведення ліквідаційної процедури. Дії (бездіяльність) ліквідатора (ліквідаційної комісії) можуть бути оскаржені до господарського суду учасниками справи про банкрутство, права яких порушено такими діями (бездіяльністю). У разі невиконання або неналежного виконання ліквідатором своїх обов'язків господарський суд за клопотанням комітету кредиторів або з власної ініціативи може припинити повноваження ліквідатора і призначити нового ліквідатора в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 41 Закону ліквідатор з дня свого призначення продає майно банкрута для задоволення вимог, внесених до реєстру вимог кредиторів, у порядку, передбаченому цим Законом.

Положеннями Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» установлено, що арбітражний керуючий позбавлений права самостійно, чи на свій розсуд, приймати рішення про включення до реєстру вимог кредиторів грошових вимог та їх погашення, у зв'язку з чим у ліквідатора були відсутні правові підстави для проведення будь-яких розрахунків з позивачем.

Відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону усунення арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) від виконання ним своїх обов'язків здійснюється господарським судом за клопотанням комітету кредиторів, органу, уповноваженого управляти державним майном (для державних підприємств та підприємств, у статутному капіталі яких частка державної власності перевищує 50 відсотків) або за власною ініціативою у разі: невиконання або неналежного виконання обов'язків, покладених на арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора); зловживання правами арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора); подання до суду неправдивих відомостей; відмови в наданні допуску до державної таємниці або скасування раніше наданого допуску; припинення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора); наявності конфлікту інтересів.

Як убачається з матеріалів справи та пояснень відповідача, що не заперечувалося і представником позивача, за весь час виконання повноважень ліквідатора банкрута ПАТ «Дванадцятий Київський авторемонтний завод» будь-яких заяв або скарг на дії (бездіяльність) ліквідатора до господарського суду або органу контролю за діяльністю арбітражних керуючих від позивача не надходило.

Відповідно до ст. 1207 ЦК України, яка введена в дію 01.01.2004 року шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю внаслідок злочину, відшкодовується потерпілому або особам, визначеним статтею 1200 цього Кодексу, державою, якщо не встановлено особу, яка вчинила злочин, або якщо вона є неплатоспроможною. Умови та порядок відшкодування державою шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, встановлюються законом.

За приписами пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовується до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Питання збільшення розміру відшкодування шкоди у зв'язку з підвищенням вартості життя і збільшенням розміру мінімальної заробітної плати вирішується за нормою ст. 1208 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1205 ЦК України, у разі припинення юридичної особи, зобов'язаної відшкодувати шкоду, завдану каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, і встановлення її правонаступників виплата щомісячних платежів покладається на її правонаступників. У цьому разі вимоги про збільшення розміру відшкодування шкоди пред'являються до її правонаступників.

Разом з тим, як убачається з ухвали Господарського суду м. Києва від 24.09.2014 року, банкрута - ПАТ «Дванадцятий Київський авторемонтний завод» ліквідовано як юридичну особу, без правонаступника.

Частиною 2 ст. 1205 ЦК України передбачено, що у разі ліквідації юридичної особи платежі, належні потерпілому або особам, визначеним статтею 1200 цього Кодексу, мають бути капіталізовані для виплати їх потерпілому або цим особам у порядку, встановленому законом або іншим нормативно-правовим актом. У разі відсутності в юридичної особи, що ліквідується, коштів для капіталізації платежів, які підлягають сплаті, обов'язок щодо їх капіталізації покладається на ліквідаційну комісію на підставі рішення суду за позовом потерпілого.

Як убачається з матеріалів справи, позивач із заявами щодо капіталізації платежів для задоволення вимог, що виникли із зобов'язань суб'єкта підприємницької діяльності - банкрута перед громадянами внаслідок заподіяння шкоди їх життю і здоров'ю до господарського суду та ліквідатора банкрута не звертався, а арбітражний керуючий відповідно до вимог Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», які є для нього обов'язковими при здійсненні діяльності, позбавлений права самостійно приймати рішення щодо проведення розрахунків з позивачем.

Розглядаючи спір про відшкодування заподіяної шкоди, суд повинен з'ясувати наявність у діях відповідача складу цивільного правопорушення, що включає неправомірність поведінки, наявність матеріальних втрат та їх розміру (збитків), причинного зв'язку між неправомірною поведінкою та заподіяними збитками.

До істотних обставин, що підлягають з'ясуванню судом та доведенню сторонами у такому спорі, є наявність всіх сукупних елементів складу цивільного правопорушення; при цьому позивач зобов'язаний довести протиправність поведінки відповідача, розмір заподіяної шкоди, причинно-наслідковий зв'язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до положень статей 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, заявляючи позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди з відповідача, ОСОБА_1 не наводить будь-яких переконливих доводів, підтверджених належними, достатніми та допустимими доказами, з яких би убачалось порушення його майнових прав саме ОСОБА_2 Усі вимоги позивача зводяться до його незгоди з рішенням ліквідатора про визнання вимог позивача та до бездіяльності відповідача з підстав не здійснення ним капіталізації платежів для задоволення вимог ОСОБА_1, тобто до професійних обов'язків ОСОБА_2, як ліквідатора.

Разом з тим, розгляд скарг на дії (бездіяльність) учасників ліквідаційної процедури, до якого по суті зводяться вимоги позовної заяви, не належить до компетенції судів загальної юрисдикції, а мав би вирішуватися в порядку господарського судочинства при вирішенні справи про банкрутство, проте таких вимог позивачем не заявлялось.

Виходячи з наведеного, колегія суддів уважає, що місцевий суд дійшов правильного та обґрунтованого висновку, що позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не наведено достатньо доказів на підтвердження неправомірних дій (бездіяльності) відповідача відносно нього, а також завдання ОСОБА_2 такими діями (бездіяльністю) матеріальної шкоди позивачу.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не містять достатнього обґрунтування, що могло би стати підставою для скасування рішення і ухвалення нового, а тому, дослідивши матеріали справи, надавши об'єктивну оцінку зібраним доказам по справі та нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - залишенню без задоволення.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05 березня 2019 року.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.Ф. Мазурик

Л.Д. Махлай