12.03.2019
Справа № 642/1564/19
Провадження №2/642/914/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2019 року суддя Ленінського районного суду м.Харкова Грінчук О.П., ознайомившись із позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

в с т а н о в и в:

До Ленінського районного суду м.Харкова звернулась ОСОБА_1 із позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

Вивчивши матеріали позовної заяви, вважаю, що її слід залишити без руху, виходячи з наступного.

Всупереч положенням п.2 ч.3 ст. 175 ЦПК України, в позовній заяві не вказано офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти сторін по справі або інформація про їх відсутність.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, відповідно до ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк 6 місяців, який починається з часу відкриття спадщини, в силу ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Так, в позовній заяві не зазначено які докази підтверджують те, що позивач є донькою померлої ОСОБА_5 і, відповідно, її спадкоємицею (не надано доказів зміни прізвища з «Рудзіт» на «Якушина»).

Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Всупереч вказаним вимогам закону позивач не надала суду обґрунтованої постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину, що є підставою для звернення до суду та не надала відомості про наявність або відсутність в нотаріальній конторі спадкової справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 1272 ЦК України за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Згідно до пункту 24 Постанови Пленуму ВСУ №7 від 30 травня 2008 року, особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини.

З матеріалів справи встановлено, що позивачем не надано доказів неможливості подання заяви до нотаріальної контори зі згоди відповідачів.

Так, відповідно до п. 5 ч. 3ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини. Зокрема, в позовній заяві не вказано: поважні причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, а саме: причини повязані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій щодо подання заяви про прийняття спадщини протягом встановленого законом всього шестимісячного терміну.

Так, позивач посилається на неможливість звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини протягом 5 останніх днів строку для такого звернення, проте не зазначає, про неможливість подачі заяви протягом 6-місячного строку.

Крім того, позивач вказує, що померла ОСОБА_5 заповіла все належне їй майно - ОСОБА_4, яка, в свою чергу, прийняла спадщину.

Таким чином, суду незрозуміло зміст позовної вимоги ОСОБА_1 про надання додаткового строку на прийняття спадщини померлої ОСОБА_5, яка за заповітом належить ОСОБА_4, та в чому полягає предмет спору та порушення прав позивача у даному випадку.

Отже, позивачу необхідно подати до суду виправлену позовну заяву у кількості примірників, відповідно до кількості сторін у справі, в якій зазначити вказану вище інформацію та усунути зазначені недоілки.

Від змісту позовної заяви залежать дії судді при вирішенні питання про відкриття провадження у справі і проведення подальших підготовчих дій для розгляду справи у судовому засіданні та при її розгляді по суті, у тому числі і про її судову юрисдикцію та підсудність, про визначення обставин, що мають значення для її вирішення, про залучення в процес інших осіб, дослідження доказів тощо.

Вимоги, що пред'являються до змісту позовної заяви чітко визначені у ст. 175 ЦПК України.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасник цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Відповідно до ч.1 ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.ст. 175, 177 ЦПК України, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

На підставі викладеного, позовну заяву потрібно залишити без руху та надати позивачу строк для усунення зазначених недоліків протягом пяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Розяснити позивачу, що невиконання вимог ухвали суду у встановлений строк є підставою вважати позовну заяву неподаною та такою, що підлягає поверненню позивачеві.

Керуючись ст. ст. 175, 177, 185 ЦПК України, суддя,-

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини - залишити без руху, надати позивачу строк протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків.

Розяснити позивачу, що невиконання вимог ухвали суду у встановлений строк є підставою вважати позовну заяву неподаною та такою, що підлягає поверненню позивачеві.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя