Справа № 191/2874/19
Провадження № 2/191/739/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2019 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Твердохліб А.В.,

за участю секретаря - Яришевої Н.В.

згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання технічними засобами, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Славгородської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, -

ВСТАНОВИВ:

01.08.2019 року позивач звернувся до суду із вищевказаною позовною заявою, вимоги у якій уточнив 06.11.2019 року, зазначаючи про те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його баба ОСОБА_2 , яка за життя склала заповіт, яким заповіла йому все своє майно. Позивач прийняв спадщину, оскільки мешкав із бабусею протягом п`яти років на момент її смерті. Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 квітня 2008 року за позовом ОСОБА_1 до Варварівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області, Синельниківської районної державної адміністрації, за ОСОБА_1 визнано право власності на земельну ділянку, площею 0,4992 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , та на дві земельні частки (паї), площею 6,72 умовних кадастрових гектарів, розташовані на території Варварівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області, в порядку спадкування за заповітом, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 . Позивачу не було відомо, що окрім вищевказаного майна, до складу спадщини входить ще й житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Під час розгляду Синельниківським міськрайонним судом цивільної справи №2-1039/09 і до недавнього часу, ОСОБА_1 вважав, що право власності на будинок не зареєстроване, але про його реєстрацію дізнався з довідки КП «Синельниківське МБТІ» від 12.06.2019 року за №702. В зв`язку із викладеним, посилаючись на ст. 534 ЦК України в редакції 1963 року, ст. ст. 328,392, 1218, п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, ОСОБА_1 просить суд визнати за ним право приватної власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

До початку проведення судового засідання від представника позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , надійшла заява про підтримання позовних вимог та розгляд справи без його участі.

Відповідачем, в особі голови Славгородської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області Сороковським В.С., надано суду заяву про відсутність заперечень проти позову та розгляд справи без участі представника селищної ради.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Таким чином, суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, прийшов до наступного.

Враховуючи те, що предметом позову є спадкування нерухомого майна за заповітом, після смерті у 1999 році спадкодавця, про наявність якого спадкоємець дізнався у 2019 році, застосуванню підлягає Цивільний кодекс України від 16.01.2003 року, який набрав чинності з 01.01.2004 року, а саме п. 4 Прикінцевих та перехідних положень, яким визначено, що до цивільних правовідносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Так, згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Згідно ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 08 січня 1999 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Кіровської районної ради міста Дніпропетровська, підтверджується факт смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 (а.с.10).

Позивачем надано суду довідку Комунального підприємства «Синельниківське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської області від 12.06.2019 року №702, у якій зазначено, що житловий будинок, господарські будівлі та споруди, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності, виданого 21.08.1990 року виконкомом Синельниківської міської ради та зареєстрованого в реєстровій книзі №10, за реєстровим номером 2 стор. 82 (а.с.6).

Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Державним нотаріусом Другої Синельниківської державної нотаріальної контори, у відповіді на запит суду, 09.08.2019 року зазначено, що спадкова справа, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , не заведена.

Але, із наданої суду копії рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 квітня 2008 року, яке набрало законної сили 14.04.2009 року, встановлено, що ОСОБА_2 на випадок своєї смерті заповіла все своє майно ОСОБА_1 , згідно із заповітом, посвідченим секретарем Варварівської сільської ради 16 серпня 1993 року. За даним рішенням суду за ОСОБА_1 визнано право власності на земельну ділянку та земельні частки (паї), в порядку спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З огляду на викладене, судом з`ясовано, що позивач є спадкоємцем в порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , за яким, в судовому порядку було визнано право власності на частину спадкового майна, але питання про спадкування ним житлового будинку за заповітом вирішено не було, оскільки спадкоємець ОСОБА_1 не знав про його реєстрацію за спадкодавицею ОСОБА_2 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, тобто у даному випадку позивачу ОСОБА_1 з 04.01.1999 року.

Таким чином, з метою недопущення порушення спадкових прав позивача ОСОБА_1 , що відповідає верховенству права, суд вважає за необхідне задовольнити заявлені ним позовні вимоги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року зазначено, що обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, а саме: 1) право власності на нерухоме майно.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 82, 206, 259, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 1216-1218, ч. 1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1221, ст. 1223, ч. 5 ст. 1268 ЦК, суд,-

УХВАЛИВ:

Вимоги позивача задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Дніпропетровськ, право приватної власності на житловий будинок, з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який складається із : А1- житловий будинок, загальною площею 38,0 кв.м, житлова площа 14,4 кв.м., №1 - водоколонка (металева), №2-4 огорожа (шифер), в порядку спадкування за заповітом, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області безпосередньо шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому рішення суду.

Суддя:А. В. Твердохліб