Єдиний унікальний номер 227/1378/18 Номер провадження 22-ц/804/2849/19
Головуючий у 1-й інстанції Мацишин Л.С.
Доповідач Азевич В.Б.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Азевича В.Б.,

суддів: Канурної О.Д., Халаджи О.В.,

за участю секретаря Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Бахмут Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 19 липня 2019 року про закриття провадження у справі № 227/1378/18 за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Добропіллявугілля», Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» про зміну формулювання дати незаконного звільнення, визнання наказів недійсними, поновлення на роботі, виплату середнього заробітку за весь період вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

В липні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до Державного підприємства «Добропіллявугілля» (далі - ДП «Добропіллявугілля»), Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» (далі - ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля») про зміну формулювання дати незаконного звільнення, визнання наказів недійсними, поновлення на роботі, виплату середнього заробітку за весь період вимушеного прогулу.

Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 19 липня 2019 року провадження у справі в частині позовних вимог про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, визнання наказу № 112 в від 04 квітня 2011 року незаконним, закрито.

ОСОБА_1 на вказану ухвалу подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить її скасувати, задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Учасники справи в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Згідно із частиною 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 21 грудня 2011 року набрало законної сили рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 23 листопада 2011 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 21 грудня 2011 року, в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ДП «Добропіллявугілля» про поновлення строку для звернення до суду з позовом, визнання незаконним і скасування наказу директора ВП «Шахта Білицька» ДП «Добропіллявугілля» від 04 квітня 2011 року № 112 та від 18 квітня 2011 року про звільнення її з роботи на підставі пункту 3 частини 1 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин трудових обов`язків, поновлення на роботі, стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди в розмірі 25 000 грн., яким відмовлено в задоволенні позовних вимог повністю.

Закриваючи провадження в частині позовних вимог ОСОБА_1 щодо поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та визнання наказу № 112 від 04 квітня 2011 року незаконним, суд першої інстанції послався на пункт 3 частини 1 статті 255 ЦПК України.

Колегія суддів вважає, що зазначений висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а ухвала суду постановлена з дотримання вимог процесуального права.

З матеріалів справи встановлено, що в серпні 2011 року ОСОБА_1 зверталася до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до ДП «Добропіллявугілля» про визнання наказів незаконними (зокрема, наказу № 112 від 04 квітня 2011 року) та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

За результатами розгляду вищезазначеного позову у справі № 2-1751-2011 Добропільським міськрайонним судом Донецької області 23 листопада 2011 року ухвалено рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до ДП «Добропіллявугілля» відмовлено.

ОСОБА_1 на рішення суду першої інстанції було подано апеляційну скаргу, яку ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 21 грудня 2011 року відхилено. Рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 23 листопада 2011 року залишено без змін.

В липні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції з новим позовом до ДП «Добропіллявугілля», ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля». Серед заявлених позовних вимог є вимоги щодо поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, визнання наказу № 112 від 04 квітня 2011 року незаконним.

З вищезазначеного випливає, що ОСОБА_1 звернулася з вимогами до відповідача, які вже були предметом судового розгляду та за наслідками якого є судове рішення, яке набрало законної сили.

Пунктом 3 частини 1 статті 255 ЦПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, ухваленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Рішеннями Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 23 листопада 2011 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позовних вимог про визнання наказів незаконними, скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, вимога про визнання наказу №112 від 04.04.2011 року також була розглянута судом по суті при розгляді цивільної справи № 2-1751-2011.

Тобто судовим рішенням, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 21 грудня 2011 року та набрало законної сили, вирішене питання правомірності її звільнення. Стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу (у даному випадку з 18.04.2011 року - з часу звільнення) є похідною вимогою від вимоги про поновлення на роботі.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. Підставою позову як елемента його змісту є факти матеріально-правового характеру (обставини), якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Позовні вимоги у цій справі та у справі, що була вже розглянута судом, мають той же предмет - поновлення на роботі, і заявлені з тих же підстав - незаконність її звільнення за систематичне невиконання без поважних причин трудових обов`язків (позивач вважала причини поважними).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції, встановивши, що вимоги, заявлені позивачем у даній справі були предметом розгляду у цивільній справі № 2-1751-2011, за результатами розгляду якої прийнято рішення суду, яке набрало законної сили, дійшов правильного висновку про закриття провадження у справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України в частині позовних вимог про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, визнання наказу № 112 від 04 квітня 2011 року.

В апеляційній скарзі позивач також просить задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі; змусити відповідачів примусово змінити формулювання дати і причини звільнення; справу передати на досудове розслідування для порушення кримінальної справи.

Колегія суддів відхиляє такі вимоги апеляційної скарги, оскільки вони стосуються розгляду позову по суті вимог, в той час як апеляційна скарга подана на ухвалу суду про закриття провадження у справі в частині заявлених позовних вимог.

Отже, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та такими, що не спростовують висновки суду першої інстанції щодо закриття провадження у справі в частині позовних вимог. У зв`язку з чим, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 374, 375, 382-384 ЦПК України, Донецький апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 19 липня 2019 року про закриття провадження у справі в частині позовних вимог залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: В.Б. Азевич

Судді: О.Д. Канурна

О.В. Халаджи

Повний текст постанови складено 19 листопада 2019 року.

Суддя-доповідач В.Б. Азевич