ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/290/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Янчук Т.О. (суддя-доповідач),

Купельського А.В., Спірідонової Т.В.,

секретаря: Журбіцького В.О.,

учасники справи: представники апелянта ОСОБА_4, ОСОБА_5,

позивач ОСОБА_6 та його представник ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дом «Тісса» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 листопада 2018 року(суддя Палінчак О.М.) за позовом ОСОБА_6 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дом «Тісса» про визнання наказу про звільнення з роботи незаконним, зміну формулювання підстав звільнення, стягнення середнього заробітку, відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У липні 2018 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дом «Тісса» (далі - ТОВ «Торговий дом «Тісса») про визнання наказу про звільнення з роботи незаконним, зміну формулювання підстав звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

ОСОБА_6 зазначав, що він працював на посаді директора ТОВ «Торговий дом «Тісса» за сумісництвом. У зв'язку із незадоволенням умовами праці та неналежною її оплатою, позивач звернувся до ТОВ «Торговий дом «Тісса» із заявою про звільнення з роботи за власним бажанням на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України, однак, наказом №3-к від 31 травня 2018 року його звільнено із займаної посади на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України за прогул без поважних причин. Це звільнення є незаконним, оскільки 29, 30, 31 травня 2018 року позивач перебував на робочому місці, внаслідок чого ТОВ «Торговий дом «Тісса» не мало правових підстав для розірвання трудового договору з власної ініціативи. Неправильне формулювання причини звільнення перешкоджало працевлаштуванню позивача, тому ТОВ «Торговий дом «Тісса» має виплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу, та неправомірними діями відповідача йому завдано моральних страждань.

За таких обставин, ОСОБА_6 просив суд визнати наказ ТОВ «Торговий дом «Тісса» №3-к від 31 травня 2018 року про звільнення незаконним, змінити дату та формулювання причини звільнення і вважати його звільненим з посади директора ТОВ «Торговий дом «Тісса» з 02 червня 2018 року на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв'язку з невиконанням уповноваженим власником органом законодавства про працю, стягнути з ТОВ «Торговий дом «Тісса» на його корить середній заробіток за час вимушеного прогулу та 50 000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 листопада 2018 року позов ОСОБА_6 задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дом «Тісса» №3-к від 31.05.2018 про звільнення ОСОБА_6, директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дом «Тісса», з 31 травня 2018 року за прогул, згідно п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП України. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дом «Тісса» на користь ОСОБА_6 1000 грн. моральної шкоди. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання по судовим витратам.

Суд керувався тим, що відповідачем не було дотримано процедури притягнення ОСОБА_6 до дисциплінарної відповідальності, передбаченої ст.149 КЗпП України, зокрема, йому не було запропоновано належним чином надати письмові пояснення з приводу допущених прогулів, крім того, відповідачем не дотримано порядок відкликання виконавчого органу, врегульований ст.41 Закону України «Про господарські товариства», тому наказ про звільнення останнього є незаконним. У справі відсутні докази про те, що ОСОБА_6 звертався до відповідача з заявою про звільнення з роботи на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України. Вимоги ОСОБА_6 про зміну формулювання та дати звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є недоведеними, а неправомірними діями ТОВ «Торговий дом «Тісса» у сфері трудових відносин позивачеві завдано моральної шкоди, розмір якої, з урахуванням принципу розумності та справедливості слід визначити у сумі 1000 грн.

В апеляційній скарзі ТОВ «Торговий дом «Тісса» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в позові в повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_6 вчинив прогули і відмовився надати письмові пояснення щодо причини відсутності на робочому місці, натомість, суд не дав належної оцінки доказам у справі та дійшов помилкового висновку про порушення ТОВ «Торговий дом «Тісса» порядку застосування до позивача дисциплінарного стягнення. Звільнення ОСОБА_6 відповідає вимогам чинного законодавства, а оскільки трудові права позивача не порушені, то немає правових підстав для відшкодування йому моральної шкоди.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

В судовому засіданні представники ТОВ «Торговий дом «Тісса» ОСОБА_4, ОСОБА_5 підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити.

Позивач ОСОБА_6 та його представник ОСОБА_7 в судовому засіданні заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили її відхилити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної інстанції.

Частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Суд першої інстанції не в повній мірі з'ясував обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги та заперечення сторін, неправильно витлумачив норми ст.ст. 40, 149, 237-1 КЗпП України та не дотримався приписів ст.ст. 12, 81, 89 ЦПК України.

У зв'язку з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, оскаржуване рішення суду в частині визнання незаконним і скасування наказу про звільнення з роботи, та відшкодування моральної шкоди підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині вимог нового судового рішення.

Судом встановлено, що з 21.12.2017 року ОСОБА_6 прийнято на посаду директора ТОВ «Торговий дом «Тісса» за сумісництвом, що підтверджується протоколом №7 загальних зборів учасників ТОВ «Торговий дом «Тісса» від 11.12.2017 року, наказом №90-к від 20.12.2017 року.

Згідно актів від 29.05.2018 року, 30.05.2018 року, 31.05.2018 року, та табелів обліку робочого часу, директор ТОВ «Торговий дом «Тісса» ОСОБА_6 був відсутній на робочому місці (в офісі Товариства, за адресою м. Хмельницький, Львівське шосе,2) 29, 30 та 31 травня 2018 року з 09:00 по 18:00, впродовж усього дня.

На пропозиції комісії надати пояснення стосовно відсутності його на роботі 29-31 травня 2018 року, ОСОБА_6 відмовився від надання таких пояснень.

Відповідно до протоколу №1/18 загальних зборів учасників ТОВ «Торговий дом «Тісса» від 31.05.2018 року, та на виконання зазначеного протоколу наказом №3-к від 31 травня 2018 року ОСОБА_6 звільнено із посади директора ТОВ «Торговий дом «Тісса» з 31 травня 2018 року на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України, за прогули.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45).

В силу ч.3 ст.38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Як передбачено п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Відповідно до п "г" ст. 41 Закону України "Про господарські товариства" (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) утворення і відкликання виконавчого та інших органів товариства належить до компетенції загальних зборів.

Згідно з ч.1 ст.81, ч.1 ст.89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Аналіз положень ст.38 КЗпП України дає підстави для висновку, що розірвання трудового договору з ініціативи працівника може відбутися лише на підставі письмової заяви останнього, яка подається працівником власнику або уповноваженому ним органу завчасно, тобто за два тижні.

Звернення працівника до роботодавця із заявою про звільнення має бути підтвердженим належними та допустимими доказами.

У справі такі докази відсутні, а ТОВ «Торговий дом «Тісса» заперечує факт надходження від ОСОБА_6 заяви про звільнення його за власним бажанням на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_6 не довів повідомлення ним роботодавця про звільнення з роботи відповідно до ч.3 ст.38 КЗпП України.

Фактичне місцезнаходження ТОВ «Торговий дом «Тісса» за адресою м. Хмельницький, вул.Львівське шосе,2. Робоче місце директора ТОВ «Торговий дом «Тісса», ОСОБА_6, також знаходилось за вказаною адресою. Режим роботи товариства з 09 до 18 години.

Письмові докази, зокрема, табель обліку робочого часу за травень 2018 року та акти про відсутність працівника на роботі (а.с. 26-28) достовірно вказують на те, що 29 травня 2018 року, 30 травня 2018 року, 31 травня 2018 року позивач був відсутній на роботі протягом усього робочого дня, тобто з 9 до 18 години.

Відповідно до ст.149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантії, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення.

Разом з тим, правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з'ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі, з урахуванням письмового пояснення працівника.

Отже, невиконання власником або уповноваженим ним органом обов'язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами.

Згідно акта про відмову від надання пояснень від 31.05.2018 року (а.с. 31,33), 31 травня 2018 року ОСОБА_6, перебуваючи за адресою АДРЕСА_1, в присутності комісії, відмовився від надання пояснень стосовно відсутності його на роботі з 29 травня 2018 року по 31 травня 2018 року включно.

ОСОБА_6 не спростував вказані обставини належними та допустимими доказами.

З матеріалів справи вбачається, що 29 травня 2018 року, 30 травня 2018 року, 31 травня 2018 року ОСОБА_6 вчинив прогул без поважних причин, а тому до нього правомірно застосовано захід дисциплінарного стягнення у виді звільнення з роботи на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України.

Відповідно до протоколу №1/18 загальних зборів учасників ТОВ «Торговий дом «Тісса» від 31.05.2018 року дотримано порядок припинення повноважень члена виконавчого органу.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про порушення ТОВ «Торговий дом «Тісса» порядку застосування до ОСОБА_6 дисциплінарного стягнення, порядку відкликання виконавчого органу та незаконність наказу про звільнення позивача не ґрунтується на досліджених доказах.

Оскільки звільнення ОСОБА_6 відповідає вимогам чинного законодавства, у суду першої інстанції були відсутні підстави для визнання наказу про звільнення з роботи незаконним.

Як передбачено ч.1 ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За змістом указаної норми працівник має право на відшкодування моральної шкоди, якщо порушення його трудових прав призвело до моральних страждань.

ОСОБА_6 не довів порушення своїх трудових прав, у зв'язку з чим йому було завдано моральної шкоди, внаслідок чого суд першої інстанції безпідставно поклав це відшкодування на відповідача.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позов ОСОБА_6 в частині позовних вимог про визнання наказу про звільнення з роботи незаконним, відшкодування моральної шкоди є необґрунтованим і не підлягає задоволенню.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зміну формулювання підстави звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу сторонами не оскаржується, тому апеляційним судом в цій частині не переглядається.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дом «Тісса» задовольнити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 листопада 2018 року скасувати в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дом «Тісса» про визнання наказу про звільнення з роботи незаконним, відшкодування моральної шкоди відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11 березня 2019 року.

Судді: Т.О. Янчук

А.В. Купельський

Т.В. Спірідонова