РІШЕННЯ
20 лютого 2019 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Воробйова А.В., за участю секретаря судового засідання Гончаренко М.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» про стягнення нарахованої але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -
Позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, мотивуючи свої вимоги тим, що з 15.04.2008 року по 30.06.2018 року він працював на підприємстві ПАТ «Запоріжжяобленерго». 30.06.2018 року його звільнено відповідно до наказу № 2823-к від 27.06.2018 року за ст. 38 ч. 3 КЗпП України за ініціативою працівника у звязку з порушенням адміністрацією законодавства про працю статті 115 КЗпП України не виплати вчасно заробітної плати та не виконання умов колективного та трудового договору. В день звільнення заборгованість сплачено не було. Загальна сума боргу складає 285 699,21 гривень 21 копійка, що складається з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, грошової компенсації за невикористані дні відпустки та вихідної допомоги в розмірі 3-х середніх заробітків усього складає - 178 203,80 гривень, середнього заробітку за час затримки виплати по день звернення до суду в сумі - 107 495,41 гривень.
Ухвалою судді від 19.10.2018 року відкрито провадження по вказаній справі.
21.11.2018 року,10.12.2018 року позивачем було подано заяви про уточнення суми про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відповідно до яких позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 340953, 86 гривень, що складається з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, грошової компенсації за невикористані дні відпустки та вихідної допомоги в розмірі 3-х середніх заробітків усього складає 178203,80 гривень та середнього заробітку за час затримки виплати по день звернення до суду в сумі 162750,06 гривень.
Згідно відзиву на позовну заяву від 08.01.2019 року, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те що в день звільнення він не працював, оскільки перебував у відпустці, також позивачем, як звільненим працівником вимоги про розрахунок до ПАТ „ Запоріжжяобленерго не предявлялося. Також відсутні будь які звернення до комісії по трудовим спорам ПАТ „Запоріжжяобленерго, що свідчить про відсутність спору або претензій зі сторони позивача. Відсутні будь які інші докази, що можуть свідчити про порушення відповідачем строків розрахунків при його звільненні. Мотиви відсутності у позивача до ПАТ „ Запоріжжяобленерго вимоги про розрахунок не відомі.
28 січня 2019 року позивачем надано заяву про стягнення про уточнення суми про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відповідно до яких позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 341 958, 86 гривень, що складається з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, грошової компенсації за невикористані дні відпустки та вихідної допомоги в розмірі 3-х середніх заробітків усього складає 178204,17 гривень та середнього заробітку за час затримки виплати по день звернення до суду в сумі 163754,69 гривень за період з 01.07.2018 року до 20.02.2019 року включно .
20 лютого 2019 року від ПАТ „Запоріжжяоблнерго надійшло доповнення до відзиву, в якому зазначено, що не виплачена заробітна плата на день звільнення складала 201 230,32 гривень, проте частково вже погашена заборгованість по зарплаті, залишок складає 138 951,04 гривень.
В судове засідання позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити.
В судовому засіданні представник відповідача проти позовних вимог заперечував в повному обсязі та просив відмовити в задоволенні позовних вимог.
Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
У відповідності зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.
Згідно із ст. 7 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української РСР № 2148-VIII від 19.10.1973, держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право кожного на справедливі і сприятливі умови праці.
Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Згідно ч. 3 ст. 38 КЗпП України, працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.
Ч. 1 ст. 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116цього Кодексу.
Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.
Статтею 233 КЗпП України встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 працював на ПАТ «Запоріжжяобленерго». Був звільнений 30.06.2018 року на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України (наказ №2823-к від 27.06.2018 року).
Відповідно до доповнення до відзиву ПАТ «Запоріжжяобленерго» розмір заборгованості із заробітної плати позивача у звязку з частковою сплатою складає 138 952,04 грн.
Зазначені обставини визнані відповідачем і, оскільки суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин і добровільності їх визнання, ці обставини в силу положень ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню.
Таким чином, відповідачем порушено трудові права позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі у розмірі 138 952,04 грн.
Також судом встановлено, а ні в день звільнення і ні на момент розгляду справи заборгованість перед позивачем по заробітній платі не була сплачена.
Обчислюючи розмір середньої заробітної плати, яка підлягає стягненню, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При цьому, суд не знаходить підстав для звільнення відповідача від сплати середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності його вини у невиплаті належних позивачу сум в день звільнення. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.
Відповідно до п. 21 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 р. при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ №100 від 08.02.1995 р.
Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку №100 ,середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якої повязана відповідна виплата.
Згідно п. 8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Середньоденний дохід позивача складає 1004,63 гривень, що зазначено у відзиві ПАТ „ Запоріжжяобленерго.
Отже, розмір середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку становить 163 754,69 грн., з розрахунку: 163 робочий день (з 01.07.2018 року по 20.02.2019 року) х 1004,63.
Враховуючи вищевикладене суд вважає, що розмір середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку, який становить 163 754,69 грн. підлягає стягненню з відповідача.
На підставі п.1.ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір»позивача звільнено від сплати судового збору за звернення до суду з позовним вимогами про стягнення заробітної плати, а тому суд вважає необхідним в порядку, передбаченому ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.
Керуючись ст.ст. 38, 47, 116, 117 КЗпП України, ст.ст. 10-12, 13, 81, 82, 141, 263-265 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» про стягнення нарахованої але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні- задовольнити.
Допустити негайне виконання рішення суду в частині присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі у 30-денний строк з дня складення повного судового рішення апеляційної скарги.

Повний текст рішення виготовлено 25 лютого 2019 року.

Суддя : А.В.Воробйов