ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
____________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2019 року Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Соловей Г.В.,

з участю секретаря Момот Л.С.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

за участю представника позивачів ОСОБА_2 ,

за участю представника відповідача Будової Н.М .,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Фастів Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , який діє в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , до Виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області, Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання права власності на квартиру, -

ВСТАНОВИВ:

03.07.2019 року позивачі звернулися до суду з позовною заявою до відповідачів про визнання права власності на квартиру, посилаючись на те, що в 1973 році батькові ОСОБА_1 , ОСОБА_9 як працівнику Фастівської дистанції колії було надано житло, а саме квартира АДРЕСА_1 , де він проживав із своєю сім`єю. Батьки позивача померли. Позивач ОСОБА_1 з часу народження та по теперішній час проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Разом із ним проживають і члени його сім`ї та він має статус наймача житлової квартири. Вказана квартира перебуває на балансі Фастівської дистанції колії ВПРФ «Південно-західна залізниця» ПАТ «Українська залізниця». Згідно протоколу від 19.11.1999 року засідання комісії по приватизації житлового фонду по Фастівській дистанції колії, ОСОБА_1 , як квартиронаймачу був наданий дозвіл на приватизацію вказаної квартири. Також відповідно до Протоколу №11 засідання комісії по приватизації житлового фонду по Фастівській дистанції колії від 03 липня 2002 року йому був наданий повторний дозвіл на приватизацію квартири АДРЕСА_1 . Але на той час він не скористався наданими йому дозволами та правом на приватизацію квартири і не оформив право власності на дану квартиру. При зверненні у травні 2019 року до органу приватизації житлового фонду Фастівської міської ради, отримав відмову.

При зверненні до регіональної філії «Південно-західна залізниця» та до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» щодо можливості приватизації квартири, також отримав відмову.

У зв`язку з тим, що квартира та будинок не передавалися на баланс до Фастівського комунального підприємства ЖЕК та не належить до житлового фонду міста, він не може реалізувати своє право на приватизацію квартири через місцеві органи, що стало підставою звернення до суду.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 04.07.2019 року провадження у справі було відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

23.07.2019 року, через канцелярію суду надійшов від представника відповідача Фастівської міської ради Відзив на позовну заяву, в якому заперечень проти задоволення позову Фастівська міська рада не має.

В підготовчому судовому засіданні представник відповідача АТ «Українська залізниця» подала Відзив на позовну заяву в якому в задоволенні позову просила відмовити, мотивуючи тим, що у товариства відсутні правові підстави для здійснення операцій та надання погодження на приватизацію житлового фонду, а для реалізації свого права позивачу необхідно звернутися до органу приватизації за місцем проживання для приватизації квартири відповідно до діючого законодавства, отримавши попередньо згоду органу управління державним майном. Крім того, положенням про порядок передачі квартир, жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, визначено відповідну процедуру здійснення передачі квартир державного та комунального житлового фонду у власність громадян. Між тим, в матеріалах справи відсутні докази, що позивачі направляли до АТ «Українська залізниця» чи регіональної філії або виробничого підрозділу повний перелік документів передбачений Положенням. Вказаний будинок є майном АТ «Українська залізниця» (на праві господарського відання), тому відповідно до п. 3 Порядку даний об`єкт не підлягає приватизації.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 05.08.2019 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.

13.08.2019 року, через канцелярію суду від представника позивачів надійшла відповідь на відзив в якому останній вважає доводи відповідача АТ «Українська залізниця» необґрунтованими, а звернення позивачів до суду є вірним і єдиним способом захисту своїх порушених житлових прав.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивачів позовні вимоги підтримали та надали пояснення аналогічним викладеними в позовній заяві, відповіді на відзив та просили вимоги задовільнити, а також надали письмові пояснення щодо позовних вимог.

В судове засідання представник АТ «Українська залізниця» позовні вимоги не визнала вважає їх необґрунтованими та передчасними, просила в їх задоволенні відмовити та зазначила, що спірна квартира не уввійшла до статутного майна АТ «Укрзалізниця» та перебуває на балансі підприємства на праві повного господарського відання. У підприємства на даний час відсутні органи, які займалися приватизацією житла. Вирішення приватизації вказаної квартири належить до компетенції Кабінету Міністрів України.

В підготовчому судовому засіданні представник Виконавчого комітету Фастівської міської ради проти позовних вимог не заперечував та в подальшому просив справу слухати у їх відсутність.

Заслухавши вступне слово сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 345 ЦК України встановлено, що фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

Згідно ч.1 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Передача житлових приміщень у гуртожитках у власність мешканців гуртожитків здійснюється відповідно до закону (ч.3 ст.8 Закону).

Підготовку та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках може бути покладено на спеціально створювані органи приватизації (агентства, бюро, інші підприємства) (ч.4 ст.8 Закону).

Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до ст.5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), житлове приміщення у гуртожитку, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення (ч.5 ст.8 Закону).

Відповідно до положень ч. 2 ст. 4 ЖК до житлового фонду включаються не тільки жилі будинки, а й жилі приміщення в інших будівлях.

Згідно з ч. 2 ст. 9 цього Кодексу громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законодавством України.

На підставі ст. 1 Закону приватизація державного житлового фонду - це відчуження зазначених квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два й більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв тощо) державного житлового фонду на користь громадян України.

Державний житловий фонд, як передбачено Законом, - це житловий фонд місцевих рад народних депутатів та житловий фонд, який перебуває у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. До об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, кімнати у квартирах та одноквартирних будинках (де мешкають два й більше наймачів), які використовуються громадянами на умовах найму.

Відповідно до п.18 «Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 16.12.2009 року №396, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.01.2010 року за №109/17404, громадянином до органу приватизації подаються: оформлена заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; довідка про склад сім`ї та займані приміщення; копія ордера про надання жилої площі (копія договору найму жилої площі у гуртожитку); документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації; заява - згода тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилих приміщень у гуртожитку, кімнат у комунальній квартирі.

Спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом (ч.11 ст.8 Закону).

При розгляді справи судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . з 12.02.1999 року по теперішній час. Також, згідно Довідки від 05.03.2018 року за вказаною адресою зареєстрована його сім`я: ОСОБА_5 , яка є його дружиною та ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 які є його дітьми.

Відповідно до листа виробничого підрозділу Фастівська дистанція колії Регіональна філія «Південно-західна залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» від 26.03.2018 року за № 484, спірна квартира, що знаходиться в будинку 1879 року побудови, перебуває на балансі підрозділу Фастівська дистанція колії регіональної філії «Південно-Західна залізниця» ПАТ «Українська залізниця».

Згідно протоколу № 11 засідання комісії по приватизації жилого фонду по Фастівській дистанції шляху від 19.11.1999 року ОСОБА_1 було дозволено приватизацію квартири по АДРЕСА_1 відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Згідно протоколу засідання комісії по приватизації жилого фонду по Фастівській дистанції колії від 03.07.2002 року, ОСОБА_1 було повторно дозволено приватизацію державного житлового фонду: квартири по АДРЕСА_1 .

Разом з тим, ОСОБА_1 не скористався наданим йому правом та можливістю отримати свідоцтво про право власності на вказану квартиру, тобто право приватизації квартири державного житлового фонду залишилось нереалізованим.

На даний час для реалізації свого права на житло ОСОБА_1 та члени його сім`ї звернулися з заявою до Комунального підприємства Фастівської міської ради «Фастівська житлово-експлуатаційна контора» щодо приватизації квартири, на що, позивачу повідомлено, що будинок АДРЕСА_1 не передавався на баланс Комунального підприємства Фастівської міської ради «Фастівська житлово-експлуатаційна контора».

На звернення позивача до Регіональної філії «Південно-західна залізниця» щодо надання дозволу на приватизацію, листом від 08.02.2018 року його повідомлено, що приватизація здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, а відповідно до Положення про регіональну філію «Південно-Західна залізниця» ПАТ «Українська залізниця» затвердженого наказом від 04.05.2017 року № 294, Філія не уповноважена здійснювати приватизацію житла.

ОСОБА_1 звернувся до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» щодо можливості приватизації житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .

На вищевказаний лист 23.04.2018 року ПАТ «Укрзалізниця» надана відповідь, в якій зазначено, що вказаний будинок обліковується на балансі виробничого підрозділу Фастівської дистанції колії регіональної філії «Південно-західна залізниця». Вказаний будинок закріплений за ПАТ «Укрзалізниця» на праві господарського відання. У ПАТ «Укрзалізниця» відсутні структурні підрозділи, які здійснюють приватизацію житлового фонду та відповідно до ч.4 Закону про залізничний транспорт, управління об`єктами державної власності, що не увійшло до статутного капіталу ПАТ «Укрзалізниця» та його акціями проводяться Кабінетом Міністрів України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту. Отже у ПАТ «Укрзалізниця» відсутні правові підстави для здійснення операції та надання погодження для приватизації житлового фонду. Також роз`яснено, що для реалізації свого права необхідно звернутися до органу приватизації за місцем проживання для оформлення необхідних документів для приватизації квартири відповідно до діючого законодавства, отримавши попередню згоду органу управління державним майном.

Позивачі звернулися з заявою до Органу приватизації житлового фонду, який перебуває у комунальній власності Фастівської міської ради.

На зазначену заяву Виконавчий комітет Фастівської міської ради надав лист-відповідь де зазначив, що заява була розглянута на засіданні Органу приватизації житлового фонду територіальної громади м. Фастова та прийнято рішення про відмову в передачі в приватну спільну часткову власність, шляхом приватизації спірної квартири в зв`язку з тим, що дана квартира знаходиться у будинку, який перебуває на балансі виробничого підрозділу Фастівської дистанції колії ПАТ «Укрзалізниця».

Перевіряючи доводи позивачів, судом встановлено, і дані факти не заперечується сторонами, що спірна квартира АДРЕСА_1 перебуває на балансі виробничого підрозділу Фастівської дистанції колії ПАТ «Укрзалізниця» на праві повного господарського відання. Відповідно до вимог ч.7 ст. 4 Закону України «Про залізничний транспорт» даний будинок АДРЕСА_1 не увійшов до статутного капіталу АТ «Укрзалізниця» і рішень щодо визнання спірної квартири службовим житлом не приймалося.

Як зазначено в Довідці КП «Фастівське бюро технічної інвентаризації» від 13.08.2019 року № 1045, згідно архівних даних КП ФМР «Фастівське БТІ» чотирьохквартирний житловий будинок АДРЕСА_1 до 2000 року перебував на балансі Козятинської дистанції цивільних споруд (ПЧ - 4). На сьогодні три квартири, а саме №3, №1, №4 є приватизованими.

Станом на 01.01.2013 року квартира № 2 , яка є предметом розгляду, по право власності не зареєстровано. Первинну та поточну інвентаризацію квартири було проведено на ім`я ОСОБА_1 .

З наданих до суду позивачем ОСОБА_1 , Договорів: про надання послуг з газопостачання, про користування електричною енергією, про надання населенню послуг з водопостачання і водовідведенням, про надання послуг електрозв`язку та квитанції, що підтверджують оплату за надання послуг за вказаними договорами, вбачається, що він є наймачем квартири, користується нею та здійснює її обслуговування.

Згідно Довідки № 624 від 25.04.2019 року КП ФМР «Фастівське БТІ» згідно архівних даних позивачі участі в приватизації фонду державного майна не приймали.

Як визначає ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, серед іншого може бути визнання права, примусове виконання обов`язку в натурі.

У статті 6 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст. 13 на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Згідно із положеннями ст. 21, 22, 41 та 47 Конституції України кожен має право на житло, держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу, зокрема, придбати житло у власність в порядку, визначеному законом. Конституційні права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними, гарантуються державою і не можуть бути скасовані.

Фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна, що є в комунальній власності (ч. 1 ст. 345 ЦК України).

Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст. 379 ЦК України).

Згідно до ст. 380 ЦК України, житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як вбачається із виготовленого 28 березня 2019 року КП «Фастівське бюро технічної інвентаризації» № 642 технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 загальна площа указаної квартири складає 71,7 кв.м., житлова 33,2 кв.м., спірна квартира знаходиться на першому поверсі одноповерхового будинку.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів.

Верховний Суд України 04 квітня 2011 року при розгляді справи № 3-18гс11 ухвалив постанову в якій зробив такий правовий висновок: «Згідно з вимогами статті 392 цього ж Кодексу власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом вищезазначеної норми потреба в цьому заході захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або оспорюється ними». З викладеного вбачається, що підставою для позову про визнання права власності окрім невизнання або оспорювання цього права іншою особою може бути також і відсутність у власника документа, що підтверджує таке його право.

Аналогічні роз`яснення надано і в пункті 37 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5.

Стаття 1 Протоколу №1 до Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини гарантує право на вільне володіння своїм майном: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права».

У рішенні від 30 листопада 2004 року у справі «Case of Oneryildis v. Turkey» (справа відкрита за заявою № 48939/99 та розглянута Великою палатою) Європейський суд визнав, що поняття «майно» охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів право домагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні «законне сподівання» стосовно ефективного здійснення права власності.

Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30 червня 2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивністю і неупередженість керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Положенням ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що позивачу ОСОБА_1 , було дозволено приватизацію спірної квартири, однак ним не було оформлено свідоцтво про право власності на вказану квартиру. Позивачі вселилися в дану квартиру на законних підставах, що підтверджено відомостями з Протоколу № 11 засідання комісії по приватизації жилого фонду по Фастівській дистанції шляху від 19.11.1999 року де зазначено, що комісія розглянула заяви квартиронаймачів, які проживають в тому числі позивач ОСОБА_1 (заява № 204) і дозволено приватизацію квартири по АДРЕСА_1 відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Спірна квартира, після внесених змін до законодавства, що стосується «Укрзалізниці», не увійшла до статутного фонду АТ «Укрзалізниця», є у господарському віддані підприємства і рішень щодо визнання її службовим житлом не приймалося. Позивачі проживають в даній квартирі довгий період часу, несуть витрати по її утриманню.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги про визнання за кожним з позивачів відповідно його частки права власності на житлове приміщення, а саме квартиру АДРЕСА_1 , оскільки прийняття судом такого рішення забезпечить захист та відновлення порушених житлових прав позивачів, закріплених Конституцією України.

Керуючись ст. 4,12,13,76-82,258,259,263,265,268 ЦПК України, на підставі ст. 21,22,41,47 Конституції України, ст. 15,16,328, 345,379 ЦК України, ст. 4,9 ЖК України, Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», практики ЄСПЛ, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідент.номер - НОМЕР_1 , прож.: АДРЕСА_1 , який діє в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідент.номер - НОМЕР_2 , прож.: АДРЕСА_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідент.номер - НОМЕР_3 , прож.: АДРЕСА_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідент.номер - НОМЕР_4 , прож.: АДРЕСА_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідент.номер - НОМЕР_5 , прож.: АДРЕСА_1 до Виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області, , місцезнах.: Київська область, м. Фастів, пл. Соборна, 1, Акціонерного товариства «Українська залізниця», місцезнах.: м. Київ, вул. Тверська, 5 про визнання права власності на квартиру задовільнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідент.номер - НОМЕР_1 , прож.: АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідент.номер - НОМЕР_2 , прож.: АДРЕСА_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідент.номер - НОМЕР_3 , прож.: АДРЕСА_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідент.номер - НОМЕР_4 , прож.: АДРЕСА_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідент.номер - НОМЕР_5 , прож.: АДРЕСА_1 право власності по 1/6 частині за кожним на квартиру АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі через суд першої інстанції апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення складено 18 листопада 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя Г.В. Соловей