Постанова

Іменем України

04 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 351/435/15-ц

провадження № 61-12518св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , Будилівська сільська рада Снятинського району Івано-Франківської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 30 травня 2019 року у складі колегії суддів: Василишин Л. В., Максюти І. О., Матківського Р. Й.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , Будилівської сільської ради Снятинського району Івано-Франківської області про визнання незаконним і скасування рішення Будилівської сільради та державного акта на право власності на земельну ділянку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідач ОСОБА_3 помер.

Ухвалою Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 04 липня 2016 року до участі у справі в якості відповідача залучено ОСОБА_2 -правонаступника ОСОБА_3 .

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначала, що рішенням Будилівської сільради від 09 грудня 2009 року № 223-17/2009 вирішено встановити ОСОБА_3 ширину земельної ділянки 18 м в створі подвір`я від дороги, спеціалісту-землевпоряднику виготовити план-схему земельної ділянки згідно з пунктом 1 цього рішення, решту площі земельної ділянки залишити без змін згідно з рішенням Устянської сільської ради Снятинського району Івано-Франківської області від 24 грудня 1993 року.

Рішення Будилівської сільської ради від 09 грудня 2009 року № 223-17/2009 прийнято на виконання постанови Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 21 листопада 2008 року.

На підставі вказаного рішення Будилівської сільської ради ОСОБА_3 . виготовив державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ

№ 614503 від 10 березня 2011 року, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за номером 00009 від 09 березня 2011 року, площею 0,25 га.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2015 року постанову Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 21 листопада 2008 року скасовано, провадження в справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Устянської сільської ради про визнання частково недійсними та скасування рішень закрито.

Позивач вважала, що, оскільки судом апеляційної інстанції скасовано постанову Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 21 листопада 2008 року, яка була єдиною підставою для прийняття Будилівською сільською радою рішення від 09 грудня 2009 року № 223-17/2009, то це рішення Будилівської сільської ради підлягає скасуванню.

З цих же підстав підлягає скасуванню й державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 614503 від 10 березня 2011 року, виданий на ім`я ОСОБА_3 , оскільки його видано на підставі рішення Будилівської сільської ради від 09 грудня 2009 року № 223-17/2009.

Крім того, незаконність державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 614503 від 10 березня 2011 року на ім`я ОСОБА_3 підтверджено тією обставиною, що під час його виготовлення порушено вимоги статей 118, 151 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), оскільки з нею не погоджені межі земельних ділянок.

Актом перенесення та узгодження меж земельних ділянок від 26 квітня 2010 року встановлено, що межі в натурі проходять на ділянці для індивідуального житлового будинку - із заходу по металевій огорожі. Однак після виготовлення державного акта ОСОБА_3 виявлено, що межі вийшли за металеву огорожу в сторону подвір`я позивача, чим зменшився розмір її земельної ділянки та порушено її права.

Також розмір та межі земельної ділянки, наданої ОСОБА_3 у приватну власність, не відповідають генеральному плану с. Будилів, а відповідно до норм ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації, до яких, відповідно до пункту 7 Положення про порядок ведення державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 січня 1993 року № 15, належать кадастрові карти та плани.

Невідповідність державного акта на право приватної власності на землю, виданого на ім`я ОСОБА_3 , фактичному землекористуванню підтверджено також планом геодезичної зйомки.

Крім того, землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. Однак, встановивши ширину земельної ділянки ОСОБА_3 18 м у створі подвір`я, у позивача фактично вилучено 1 м подвір`я, хоча рішення про вилучення з користування позивача земельної ділянки не приймалось.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила визнати незаконним і скасувати рішення Будилівської сільської ради від 09 грудня 2009 року № 223-17/2009; визнати незаконним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 614503 від 10 березня 2011 року, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за номером НОМЕР_1 , виданий на ім`я ОСОБА_3 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 17 січня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано незаконним та скасовано рішення Будилівської сільської ради

від 09 грудня 2009 року № 223-17/2009.

Визнано незаконним та скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 614503 від 10 березня 2011 року, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за номером НОМЕР_1 , виданий на ім`я ОСОБА_3 .

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване рішення Будилівської сільської ради видане на підставі постанови Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 21 листопада 2008 року, яка в подальшому скасована ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2015 року, а провадження у справі закрито. З огляду на наявність підстав для скасування рішення Будилівської сільської ради від 09 грудня 2009 року № 223-17/2009 скасуванню підлягає і державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ

№ 614503 від 10 березня 2011 року, виданий на підставі цього рішення.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 30 травня 2019 року рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 17 січня 2019 року скасовано, ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у позові, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції посилався на скасування судом постанови Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 21 листопада 2008 року, акт погодження меж від 06 квітня 2010 року та геодезичну зйомку від 11 червня 2012 року. Однак судом не встановлено, чи було порушено право позивача оскаржуваним рішенням сільської ради та державним актом.

Матеріали справи не містять доказів, що збільшення земельної ділянки ОСОБА_3 відбулось за рахунок земельної ділянки ОСОБА_1 , відсутні й докази щодо зменшення площі земельної ділянки ОСОБА_1 внаслідок збільшення земельної ділянки ОСОБА_3 . Із схеми не зрозуміло, у якого із землекористувачів неправильно визначено межі і існує накладення, оскільки в зйомці вказано на існування накладення в сторону земельної ділянки ОСОБА_3 зі сторони ОСОБА_1

Обставина скасування ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2015 року постанови Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 21 листопада 2008 року з підстав неналежної підсудності не є доказом порушення права позивача.

Аргументи учасників справи

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду у липні 2019 року, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права й неправильне застосування норм матеріального права, просить постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 30 травня 2019 року скасувати й залишити в силі рішення суду першої інстанції.

В обґрунтування касаційної скарги посилається на те, що розмір та межі земельної ділянки ОСОБА_3 не відповідають генеральному плану с. Будилів, суди не взяли до уваги той факт, що на момент обміру та видання рішення Устянської сільської ради1993 року про передачу земель у приватну власність добровільно погоджені межі між суміжними землекористувачами і встановлено паркан, який вважався межею між господарствами та не міг бути зміщений самовільно в сторону будь-якого землекористувача.

Узагальнені доводи відзивів на касаційну скаргу

У серпні 2019 рокудо Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_2 на касаційну скаргу ОСОБА_1 , в якому заявник просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відмову у позові. Заявник вказувала, що ОСОБА_1 не є власником земельної ділянки та нею не доведено, що її права порушено.

У вересні 2019 рокудо Верховного Суду надійшов відзив Будилівської сільради на касаційну скаргу ОСОБА_1 , в якому заявник просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відмову у позові.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 06 серпня 2019 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано цивільну справу № 351/435/15-ц зі Снятинського районного суду Івано-Франківської області.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судами встановлено, що сторони є користувачами суміжних земельних ділянок по АДРЕСА_1 . Позивачеві рішенням органу місцевого самоврядування передано земельну ділянку в приватну власність, однак останньою технічну документацію не виготовлено та державний акт на право власності на земельну ділянку не отримано. ОСОБА_3 , правонаступником якого є ОСОБА_2 , оформив державний акт на право власності на земельну ділянку.

Рішенням Устянської сільської ради від 20 грудня 1993 року «Про передачу земель у приватну власність» ОСОБА_1 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,34 га, в тому числі 0,27 га ріллі, 0,07 га подвір`я, яка знаходиться по АДРЕСА_1 .

У зв`язку з тим, що не було можливості видати державний акт на право власності, видано план як тимчасовий документ, що зареєстровано в Книзі реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за номером 108. Межі погоджені зі всіма суміжними землекористувачами, але, враховуючи, що обмір земельної ділянки проведений без достатньої точності, при виданні державного акта на право власності на земельну ділянку в погоджених межах можливі незначні зміни загальної площі.

Ширина межі земельної ділянки ОСОБА_1 вздовж АДРЕСА_1 (на схемі позначено «Б-В») становить 21 м, вздовж межі «В-Г» знаходиться земельна ділянка ОСОБА_3 , яким погоджено межі земельної ділянки ОСОБА_1 в межах, визначених планом-схемою.

Рішенням Устянської сільської ради від 24 грудня 1993 року «Про передачу земель у приватну власність» ОСОБА_3 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,40 га, в тому числі 0,29 га ріллі, 0,11 га подвір`я, яка знаходиться по АДРЕСА_1 .

У зв`язку з тим, що не було можливості видати державний акт на право власності, видано план як тимчасовий документ, що зареєстровано в Книзі реєстрації Державних актів на право приватної власності на землю за

номером 26. Межі погоджені із всіма суміжними землекористувачами, але враховуючи, що обмір земельної ділянки проведений без достатньої точності, при виданні державного акта на право власності на земельну ділянку в погоджених межах можливі незначні зміни загальної площі.

Ширина межі земельної ділянки ОСОБА_3 вздовж АДРЕСА_1 (на схемі позначено «Б-В») становить 17 м, вздовж межі «А-Б» знаходиться земельна ділянка ОСОБА_1 , якою погоджено межі земельної ділянки ОСОБА_3 в межах, визначених планом-схемою.

Отже, кожна зі сторін у 1993 році на підставі рішень органу місцевого самоврядування отримала земельну ділянку відповідної площі, з шириною вздовж АДРЕСА_1: для земельної ділянки ОСОБА_1 - 21 м, для земельної ділянки ОСОБА_3 - 17 м. При цьому рішення Устянської сільської ради за 1993 рік містили застереження про те, що межі погоджені зі всіма суміжними землекористувачами, але, враховуючи, що обмір земельної ділянки проведений без достатньої точності, при виданні державного акта на право власності на земельну ділянку в погоджених межах можливі незначні зміни загальної площі.

Постановою Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 21 листопада 2008 року частково задоволено позов ОСОБА_3 до Устянської сільської ради про визнання частково нечинним та скасування рішення сільської ради. Визнано протиправним і скасовано рішення Устянської сільської ради від 24 грудня 1993 року про передачу земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_3 в частині земельної ділянки шириною

17 м від дороги в створі подвір`я площею 0,11 га.

Рішенням Будилівської сільської ради від 09 грудня 2009 року № 223-17/2009 «Про розгляд звернення прокуратури Снятинського району відносно звернення гр. ОСОБА_3 », заслухавши та обговоривши лист прокуратури Снятинського району від 21 серпня 2009 року № 07/1 та рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської областівід 21 листопада 2008 року, вирішено на виконання рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської областівід 21 листопада 2008 року встановити ширину земельної ділянки 18 м в створі подвір`я ОСОБА_3 , від дороги; спеціаліста-землевпорядника вирішено зобов`язати виготовити план-схему земельної ділянки згідно з пунктом 1 цього рішення.

Рішенням Будилівської сільської ради від 09 грудня 2009 року

№ 223-17/2009 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність

ОСОБА_3 » вирішено передати у приватну власність

ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,40 га, в тому числі, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд 0,25 га, для ведення особистого селянського господарства 0,15 га. Межі погоджені зі всіма суміжними землекористувачами, але враховуючи, що обмір земельної ділянки проведений без достатньої точності, при виданні державного акта на право власності на земельну ділянку в погоджених межах можливі незначні зміни загальної площі. Із плану-схеми відомо, що ширина межі земельної ділянки ОСОБА_3 вздовж АДРЕСА_1 (на схемі позначено «Г-В») становить 18 м, вздовж межі «А-Г» знаходиться земельна ділянка ОСОБА_1

10 березня 2011 року на ім`я ОСОБА_3 видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,25 га, що знаходиться по АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Державний акт на право власності на земельну ділянку видано на підставі рішення Будилівської сільської ради від

09 грудня 2009 року № 223-17/2009. Із плану меж земельної ділянки, який міститься у державному акті, відомо, що ширина земельної ділянки ОСОБА_3 вздовж АДРЕСА_1 становить 9,90 м + 8,04 м, всього 17,94 м.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2015 року постанову Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 21 листопада 2008 року скасовано, провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_6 до Устянської сільської ради про визнання частково нечинним та скасування рішення сільської ради закрито з підстав неналежної підсудності.

ОСОБА_1 посилається на цю обставину, як на підставу для визнання незаконним рішенням Будилівської сільської ради від 09 грудня 2009 року № 223-17/2009 «Про розгляд звернення прокуратури Снятинського району відносно звернення гр. ОСОБА_3 » та скасування державного акта на право власності на земельну ділянку від 10 березня 2011 року, виданого ім`я ОСОБА_3

Листом Снятинського районного виробничого відділу державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» від 06 вересня 2012 року № 01-16/23, ОСОБА_3 повідомлено, що 11 червня 2012 мало місце усне звернення ОСОБА_7 та ОСОБА_1 до Снятинської районної державної адміністрації Івано-Франківської області про проведення остаточних обмірів земельних ділянок та надання матеріалів геодезичної зйомки для прийняття рішення.

11 червня 2012 року проведена геодезична зйомка земельних ділянок для виявлення накладень суміжних ділянок. Після проведення зйомки виготовлено плани земельних ділянок: № 1 - ОСОБА_1 , № 2 - ОСОБА_3 , № 3 - ОСОБА_8 , з розрахунком площ та накладень земельних ділянок. Геодезична зйомка земельних ділянок ОСОБА_3 проводилася згідно з державними актами на право власності на земельну ділянку, межі земельних ділянок закріплені на місцевості металічними штирями.

Геодезична зйомка вказує на наявність ширини накладення земельних ділянок ОСОБА_1 та ОСОБА_3 по межі вздовж вулиці 0,92 м, площа такого накладення становить 47,00 кв. м.

Однак, згідно з планом земельної ділянки № 1 ( ОСОБА_1 ) її ширина вздовж АДРЕСА_1 становить 21,19 м, що відповідає план-схемі до рішення Устянської сільської ради від 20 грудня 1993 року.

Відповідно до того ж плану земельної ділянки № 2 ( ОСОБА_3 ) ширина вздовж АДРЕСА_1 становить 9,90 м +8,04 м, тобто 17,94 м.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, вирішення справи.

Згідно із положеннями частини другої статі 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

За приписами статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до статті 106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин.

Згідно зі статтею 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки.

Статтею 152 ЗК України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зв статтею 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і, залежно від установленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні (правова позиція Верховного Суду України, викладена у постанові від 03 вересня 2014 року у справі № 6-84цс14).

Відповідно до статті 12, частин першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Статтями 77, 78, 79, 80 ЦПК України встановлено вимоги щодо належності, допустимості, достовірності та достатності доказів.

Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (допустимість доказів).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у позові, апеляційний суд виходив з того що судом не встановлено порушення прав позивача оскаржуваним рішенням сільської ради та державним актом на право власності на земельну ділянку, виданим на ім`я ОСОБА_3 , оскільки не встановлено, що збільшення земельної ділянки ОСОБА_3 відбулось за рахунок земельної ділянки ОСОБА_1 , а також те, що зменшення площі земельної ділянки ОСОБА_1 відбулось внаслідок збільшення земельної ділянки ОСОБА_3 .

Колегія суддів з такими висновками апеляційного суду повністю погоджується.

Також апеляційний суд правильного зазначав, що сама по собі обставина скасування ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від

26 лютого 2015 року постанови Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 21 листопада 2008 року з підстав неналежної підсудності також не є доказом порушення прав позивача.

Посилання ОСОБА_1 в касаційній скарзі на те, що розмір та межі земельної ділянки ОСОБА_3 не відповідають генеральному плану с. Будилів не спростовують висновків суду апеляційної інстанції про недоведеність позивачем факту порушення її прав внаслідок збільшення розміру земельної ділянки ОСОБА_3 так факту такого збільшення саме за рахунок її земельної ділянки, оскільки із викопіювання з генерального плану с. Будилів не вбачається відповідне накладення та порушення прав ОСОБА_1 внаслідок цього.

Інших доказів, які б вказували на збільшення розміру земельної ділянки ОСОБА_3 за рахунок земельної ділянки ОСОБА_1 останньою не надано. Позивач не довела суті порушеного права: в якому місці, якою площею має місце захоплення частини її земельної ділянки, чи здійснено воно ОСОБА_3 та доказів, які це підтверджують.

Правом на проведення земельно-технічної експертизи з метою встановлення таких обставин та їх доведення у суді позивач не скористалась.

Посилання на акт перенесення та узгодження меж від 26 квітня 2010 року позовні вимоги не підтверджує, оскільки його дані не містять доказів, як про саме зменшення, так і про площу земельної ділянки, якою користується позивач, яка зменшилася внаслідок оформлення права на землю ОСОБА_3

Інші, наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками апеляційного суду щодо встановлення обставин справи та тлумачення норм матеріального й процесуального права на свій розсуд, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки апеляційного суду, який їх обґрунтовано спростував. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

При цьому суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК Українисуд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду - без змін, оскільки таке судове рішення є законними та обґрунтованими, а доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

З огляду на те, що судом касаційної інстанції рішення не змінюється та не ухвалюється нове рішення, підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, відсутні.

Керуючись статтями 400, 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 30 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийС. Ю. Бурлаков
Судді:В. М. Коротун
М. Є. Червинська