Справа № 333/3553/18
Провадження № 2/333/150/19
РІШЕННЯ

Іменем України

08 листопада 2019 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

судді Дмитрієвої М.М.,

за участю секретаря Здановської К.Ю.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Рогави І.Т. ,

представника відповідачів Косякової З.М. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м.Запоріжжя, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності на майно у порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

До Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності на майно у порядку спадкування.

В обґрунтування позовних вимог зазначено наступне.

Батьками позивача ОСОБА_1 є ОСОБА_8 та ОСОБА_5 , між яким 25 листопада 1968 року був укладений шлюб. Від першого шлюбу мати позивача ОСОБА_5 мала доньку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яку у подальшому усиновив батько позивача, донькою якої відповідач ОСОБА_4 .

Так, з 1969 року по 1979 рік батьки позивача працювали у м. Южно - Сахалінськ, де отримали двокімнатну квартиру, яку в 1979 році обміняли на двокімнатну квартиру у АДРЕСА_1 , яку згодом також обміняли на трикімнатну квартиру по АДРЕСА_2 .

У 1986 році через переїзд родини до м . Владивосток наявну у м. Запоріжжі трикімнатну квартиру обміняли на квартиру по АДРЕСА_4 , яку через переїзд родини у 1991 році до м. Запоріжжя було обміняно на буд . АДРЕСА_5 . З 11 лютого 1992 року у вказаному будинку були зареєстровані позивач та її мати.

З метою заробітку, в липні 1994 року батько позивача ОСОБА_8 їде на Далекий Схід, де працює в компанії «Бриз», через що був вимушений знятися з реєстрації у м. Запоріжжі та зареєструвати своє місце проживання в с. Тигровій Приморського краю. Після, батько позивача періодично приїжджає у м. Запоріжжя, сплачує витрати по утриманню та ремонту будинку, який був придбаний.

З 01 грудня 1997 року ОСОБА_8 починає отримувати російську пенсії, для чого купує буд. АДРЕСА_7, в якому реєструє своє місце проживання. У 2001 році повертається до м. Запоріжжя, проте кожні півроку для отримання пенсії їздить до Росії.

В 2013 році ОСОБА_8 захворів, а приблизно у червні 2014 року приїхавши додому позивач дізналася, що батько знову поїхав до Росії. У подальшому позивачу стало відомо, щобатько перебуває у Грайворонській психіатричній лікарні, рішенням суду він був визнаний недієздатним, опікуном призначена позивач.

У 2015 році позивач разом із батьком повертається до м. Запоріжжя, а у вересні цього ж року матір`ю позивача ОСОБА_5 було повідомлено, що будинок, в якому вони проживають, вона подарувала онуці ОСОБА_4 .

З метою визнання договору дарування недійсним позивач зверталася до суду, проте рішеннями судів першої та апеляційної інстанції у задоволенні позову було відмовлено. У процесі розгляду справи позивачу стало відомо, що батько уклали шлюбу вдруге ще й 28 лютого 1986 року, який 17 вересня 1991 року було розірвано.

У зв`язку із смертю ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4 до суду було подано позовну заяву про визнання позивача та її сина такими, що втратили право користування будинком АДРЕСА_5 , яку рішенням суду першої інстанції залишено без задоволення, а поставною суду апеляційної інстанції задоволено.

Беручи до уваги, що з 25 листопада 1965 року по червень 2014 року батьки позивача проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, позивач є спадкоємцем першої черги після померлого батька, позивач просить: 1) встановити факт того, що ОСОБА_8 та ОСОБА_5 у період з 17 вересня 1991 року по червень 2014 року мешкали однією сім`єю, вели спільне господарство, побут та бюджет; 2) визнати, що житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_5 на земельній ділянці площею 0, 0600 га., належав ОСОБА_8 та ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності; 3) визначити, що частка померлого ОСОБА_8 на праві спільної сумісної власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , розташований на земельній ділянці 0,0600 га, становить 1/2 частину; 4) витребувати у ОСОБА_4 шляхом визнання за позивачем в порядку спадкування право власності на 1/2 частину вказаного житлового будинку; 5) стягнути з відповідачів понесені нею витрати.

Ухвалою суду від 12 липня 2018 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

12 липня 2018 року заява позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на буд . АДРЕСА_5 залишена без задоволення.

Ухвалою суду від 23 липня 2018 року заяву позивача про забезпечення позову задоволено, накладено арешт на буд. АДРЕСА_5 .

Ухвалою суду від 16 жовтня 2018 року клопотання позивача про витребування доказів задоволено частково, витребувано із Шостої Запорізької державної нотаріальної контори інформацію щодо того, ким було отримано свідоцтво про право на спадщину після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 , витребувано належним чином завірену копію договору купівлі - продажу буд. АДРЕСА_5 27 грудня 1991 року; витребувано з Департаменту реєстраційних послуг ЗМР інформацію щодо часу та підстав реєстрації та зняття з реєстрації ОСОБА_8 та ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_5 .

Ухвалами суду від 29 листопада 2019 року витребувано від ПАТ «Холмський морський торгівельний порт», ВАТ Холдингова компанія «Дальморепродукт», ЗАТ «Дайсин - Дальморепродукт», ЗАТ «Оріон - Пасифік» інформацію про період роботи ОСОБА_8 , на зазначених підприємствах із зазначенням посади та розміру заробітної плати; від Відділу соціального захисту населення по Партизанському міському округу Департаменту соціального захисту населення Адміністрації Приморського краю, від Управління соціального захисту населення адміністрації муніципального району «Грайворонський район» інформацію про період перебування на обліку як пенсіонера ОСОБА_8 та розмір його пенсії.

У підготовчому засідання 21 січня 2019 року клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено, витребувано з Запорізького обласного державного нотаріального архіву належним чином завірену копію договору купівлі - продажу будинку від 27 грудня 1991 року.

Ухвалою суду від 16 квітня 2019 року підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до судового розгляду.

У судовому засідання позивач ОСОБА_1 вказала, що змінила прізвище на « ОСОБА_1 », позовні вимоги підтримала повністю, просила задовольнити, клопотання про призначення експертизи не підтримала.

Представник позивача адвокат Рогава І.Т. надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просила позов задовольнити повністю.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_12 , повідомлені своєчасно та належним чином, у судове засідання не з`явилися, до суду направили свого представника.

Представник відповідачів - адвокат Косякова З.М. у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала повністю.

У судовому засіданні 19 червня 2019 року позивач ОСОБА_1 , допитана як свідок, показала, що у листопаді 1991 року вона разом із батьками приїхала до м . Запоріжжя , де вони купили будинок АДРЕСА_5 , в якому проживали спільно. У період з 1991 року по 1993 рік батьки спільно проживали у м. Запоріжжі та вели спільне господарство. У 1992 році у будинку було проведено газопостачання, в 1994 зроблена перебудова. У липня 1994 робу батьки знялися з реєстрації місця проживання та поїхали на заробітки, у подальшому вона з матір`ю повернулися до м. Запоріжжя, батько приїхав приблизно через пів року та почав займатися будівельними роботами у будинку. Спільно батьки проживали однією сім`єю до 2014 року, в червні 2014 року батько поїхав до Росії з метою отримання пенсії та не повернувся. Пізніше вона дізналася, що батько знаходиться у психіатричній лікарні. У подальшому рішення суду він був визнаний недієздатним, її призначено опікуном. З метою догляду за батьком вона повернулася разом із ним до м. Запоріжжя, де вони разом з її чоловіком та сином почали проживати спільно. У січні 2016 року її мати забрала усі речі з будинку та пішла. 01 жовтня 2017 року родина Дєчкових увірвалася до будинку АДРЕСА_5 , зламала замки та забрала всі її речі. У вересні 2017 року їй стало відомо, що мати подарувала будинок онуці.

Свідок ОСОБА_13 показала, що знає ОСОБА_8 з 2001 року, оскільки була їхнім сусідокою. Кожного ранку бачила ОСОБА_8 на подвір`ї, тому вважає, що він проживав разом із родиною. У 2014 стан здоров`я ОСОБА_8 погіршився, він почав дивно спілкуватися. З якого часу у будинку проживала ОСОБА_1 не пам`ятає, приблизно років п`ять до погіршення самопочуття ОСОБА_8 , до цього часу вона приїжджала у гості до батьків.

У судовому засіданні 18 липня 2019 року свідок ОСОБА_14 показала, що була сусідкою ОСОБА_8 та ОСОБА_5 , з якими вона познайомилася у 1991 році. ОСОБА_8 спільно проживав з ОСОБА_5 до 2013 року, після чого зник. Під час спілкування ОСОБА_8 постійно хизувався розміром своєї пенсії, за час знайомства купив машину, якою керував, в 2002 році купив кіоск, в якому продавав продукти. За час спільного проживання ОСОБА_8 зробив ремонтні роботи у будинку: замінив вікна, двері, кехель. Під час розмови з ОСОБА_8 ним було повідомлено, що всі ремонтні роботи були проведені за його рахунок.

Вислухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.ст. 81, 76 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими, електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

28 лютого 1986 року між ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 було укладено шлюб.

27 грудня 1991 року між ОСОБА_15 та ОСОБА_5 укладено договір купівлі - продажу будинук АДРЕСА_5 , який посвідчено державним нотаріусом Шостої Запорізької нотаріальної контори, зареєстровано у реєстрі за № І-4385. Вкаазно, що продаж будинку вчинено за 17 000 карб.

22 травня 1992 року ПТ «Запоріжгаз» надано посвідчення на право використання газом за адресою: АДРЕСА_5 , в якому вказані: ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1

08 жовтня 2010 року та 25 червня 2012 року ПАТ «Запоріжобленерго» на ім`я ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_5 складені акти про виконання робіт та збереження пломб.

26 листопада 1992 року МСЧ «Комунар» на ім`я ОСОБА_8 видано медичну довідку № 1450, в якій адресою м. проживання вказано: АДРЕСА_5 .

25 грудня 1992 року на ім`я ОСОБА_8 видано екзаменаційну картку, адресою місця проживання в якій вказано: АДРЕСА_5 .

З 14 липня 1997 року ОСОБА_16 отримував пенсію у розмірі 21 612, 59 руб., що підтверджується Державнною установою - управлінням пенсійного фонду Російської федерації в Грайворонском районе Белгородской області від 25 березня 2019 року.

25 липня 2001 року ОСОБА_17 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_5 на ім`я ОСОБА_8 , який проживає за адресою: АДРЕСА_5 , видано доручення на керування належним їй на підставі тимчасового реєстраційного талону автомобілем «ВАЗ -2102». Доручення посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Ніколаєвською Л.Б., зареєстровано у реєстрі за № 2211.

У 2002 році Запорізьким МРЕВ-2 УДАІ на ім' ОСОБА_8, який проживає за адресою: АДРЕСА_5 , видано тимчасовий реєстраційний талон на транспортний засіб «ВАЗ - 2101».

З відповіді Управління соціального захисту населення адміністрації Грайворонского городского округа від 23 березня 2019 року вбачається, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , був зареєстрований до лютого 2015 року за адресою: АДРЕСА_7 .

Рішенням Грайворонського районного суду Белгородской області от 08 грудня 2014 року заяву ОСОБА_1 задоволено, ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_7 , визнано недієздатним. Постановою Адміністарції муніципального району «Грайворонський район» Белгородської області опікуном ОСОБА_8 призначено Казанущенко Н.А.

Листом Акціонерного товариства Холдингова компанія «Дальморепродукт» від 22 травня 2019 року повідомлено, що за період з червня 1995 року по грудень ОСОБА_8 отримано заробітну плату у розмірі всього 20 373 543 руб., за період з січня, травень - грудень 1996 році - всього 24 071 619 руб., у січні, лютому, липні, вересні - грудні 1997 році - всього 21 658 799 руб., за період січень, лютий, травень 1998 року всього - 4 114 руб. Період роботи ОСОБА_8 з 1999 року по 2000 року до підприємства не відноситься.

З відповіді Державної установи відділу пенсійного фонду Російської федерації по Приморському краю від 30 квітня 2019 року вбачається, що ОСОБА_8 на ЗАО «ОРИОН - ПАСИФІК» працював у період 01 березня 2000 року по 16 березня 2000 року та отримав заробітну плату всього на 7 787, 32 руб., у період з 21 серпня 2000 року по 31 грудня 2000 року отримав 60 681, 10 руб., з 01 січня 2001 року по 14 березня 2001 року отримав всього 10 156, 59 руб.. На АТ «ДАЙСИН - МОРЕПРОДУКТ» працював з 11 жовтня 1999 року по 31 грудня 1999 року та отримав 23 814, 59 руб., за період з 01 січня 2000 року по 12 травня 2000 року отримав 66 319, 66 руб. На підприємстві ПАТ ХК «Дальморепродукт» працював з 01 січня 1998 року по 10 травня 1998 року та отримав 2 254 руб.

За відомостями Департаменту реєстраційних послуг ЗМР від 29 жовтня 2018 року картотека реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_5 , не була передана до Департаменту, через що надати повну інформацію про реєстрацію місця проживання за вказаною адресою осіб не вбачається за можливе. Окрім цього повідомлено, що ОСОБА_5 зареєстрована за вказаною адресою з 30 липня 1996 року, дані відновлені на підставі її паспорту.

24 квітня 2015 року ОСОБА_5 на ім`я ОСОБА_4 укладено договір дарування буд. АДРЕСА_5 , який посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Гармашовим Г.М., зареєстроване у реєстрі 768.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 помер

01 січня 2004 року набув чинності ЦК України (від 16 січня 2003 року) у п. 9 Прикінцевих та перехідних положень якого, зазначено, що до договорів, що були укладені до 1 січня 2004 року і продовжують діяти після набрання чинності Цивільним кодексом України, застосовуються правила цього Кодексу щодо підстав, порядку і наслідків зміни або розірвання договорів окремих видів незалежно від дати їх укладення.

Оскільки позивач просить факт спільного проживання батьків станом починаючи з 17 вересня 1991 року, то до вказаних правовідносин необхідно застосовувати чинний на том момент Цивільний кодекс Української РСР від 18 липня 1963 року та Кодекс про шлюб та сім`ю України від 20 червня 1969 року.

Так, положення кодексу про шлюб та сім`ю від 20 червня 1969 року не надавали визначення сім`ї.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України від 10 січня 2002 року, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму ВС «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» від 12 червня 1998 року (в редакції від 12 червня 1998 року), судам слід мати на увазі, що правила статей 22, 28, 29 КпШС ( 2006-07 ) не застосовують до спорів про поділ майна осіб, які живуть однією сім`єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі. Такі спори мають вирішуватися згідно з п.1 ст.17 Закону України "Про власність" ( 697-12 ), відповідних норм Цивільного кодексу України ( 1540-06 ) і з урахуванням роз`яснень, даних Пленумом Верховного Суду України в п.5 постанови від 22 грудня 1995 р. N 20 ( v0020700-95 ) "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності".

Так, згідно із ч. 1 ст. 17 Закону України «Про власність», який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Частиною 2 ст. 112 ЦК Української РСР 1963 року визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток.

За змістом п. 5 постанови Пленуму ВС від 22.12.95 №29 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), розглядаючи позови, пов`язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст.16 закону «Про власність», ст.22 КпШС), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (п.1 стст.17, 18, п.2 ст.17 закону «Про власність»), тощо.

Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Вказана правова позиція викладена у Постанові ВСУ від 25 грудня 2013 року № 6-135цс13.

Всупереч викладеному, матеріали справи не містять достатніх доказів того, що ОСОБА_8 та ОСОБА_5 проживали спільно. Наявність у матеріалах справи окремих документів із зазначенням місця проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_5 не можуть бути достатніми підставами для встановлення їх спільного проживання оскільки вказують на тимчасовий їх характер.

Отримання ОСОБА_8 самостійних доходів не вказує на направлення останніх на придбання будинку та участь в його утриманні та ремонті.

Крім того, суд критично ставиться до наданих свідками показів, оскільки останні не узгоджуються із письмовими доказами по справі. Також судом не береться до уваги як доказ, оглянутий у судовому засіданні 08 листопада 2019 року відеозапис, оскільки останній жодним чином не підтверджує факт спільного сумісного проживання ОСОБА_8 та ОСОБА_5 , не містить жодної інформації стосовно періоду та дати.

Враховуючи викладене, суд вважає, що на порушення положень ст. 81 ЦПК України, позивачем не доведені обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, через що у задоволенні позову необхідно відмовити за необґрунтованістю.

Оскільки у задоволенні позови відмовлено повністю, то судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України, покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 633, 644 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 76, 81, 247, 354, ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності на майно у порядку спадкування - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м.Запоріжжя.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено 18 листопада 2019 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя М.М. Дмитрієва