Єдиний унікальний номер 243/5296/18 Номер провадження 22-ц/804/40/19
Номер провадження 22-ц/804/40/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Халаджи О.В.

суддів: Біляєвої О.М.,Папоян В.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у письмовому провадженні в м. Бахмут цивільну справу №243/5296/18, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 01 серпня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Концерн Стирол» про стягнення заборгованості по заробітній платі (суддя Мірошниченко Л. Є.)

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Концерн Стирол» про стягнення заборгованості по заробітній платі, обґрунтував свої вимоги тим, що він 04 грудня 2017 року був звільнений з ПАТ «Концерн Стирол» за п. 1 ст. 40 КЗпП України за скороченням штату, де працював слюсарем.

З січня 2017 року відповідач не виплачував йому заробітну плату, заборгованість становила: за січень 2017 року в сумі 3 991 грн. 25 коп., за лютий 2017 року в сумі 4 244 грн. 94 коп., за березень 2017 року в сумі 3 509 грн. 50 коп., за квітень 2017 року в сумі 4 178 грн. 64 коп., за травень 2017 року в сумі 2 766 грн. 00 коп., за червень 2017 року в сумі 2 073 грн. 46 коп., за липень 2017 року в сумі 2 190 грн. 83 коп., за серпень 2017 року в сумі 2 282 грн. 11 коп., за вересень 2017 року в сумі 2 190 грн. 83 коп., за грудень 2017 року в сумі 3 846 грн. 52 коп., а всього: 31 274 грн. 08 коп.

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 01 серпня 2018 року в задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Концерн Стирол» про стягнення заборгованості по заробітній платі відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення. Позивач посилається на незаконність рішення суду про відмову в позові, зазначив, що наявний у справі Науково - правовий висновок Торгово - промислової палати України від 28 листопада 2017 року №3799/2/21-10.2, яким засвідчено настання для відповідача форс-мажорних обставин, на що посилався суд першої інстанції, не є сертифікатом у розумінні ст. 14-1 Закону України «Про Торгово-промислові палати в Україні», отже не міг бути застосованим при вирішенні справи.

ОСОБА_2 стверджує, що підставою для виплати йому заробітної плати є нарахування відповідача, які відображені в індивідуальних відомостях про застраховану особу з системи персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України (форма ОК-5), які були надані до суду першої інстанції. Також позивач зазначив, що у лютому - березні 2017 року, відповідач видав наказ «Про встановлення простою» з оплатою простою згідно чинного законодавства. Відтак, відбулась ситуація, коли робітник не працював, але оплата за простій йому нараховувалась. Ці нарахування і відображені у формі ОК-5, а тому, посилання відповідача на те, що він фактично не працював, і йому не нараховувалась зарплата, є необґрунтованими.

Позивач зазначив, що уразі, як би відповідач був незгодний з нарахуванням позивачу вказаних сум, то вони би оскаржила індивідуальні відомості про застраховану особу (форма ОК-5) до суду.

На думку ОСОБА_2 підтвердженням факту невиплати нарахованих сум є порівняння форми ОК-5 з випискою по її картковому рахунку в Ощадбанку. Однак, суд необґрунтовано відмовив у задоволенні його клопотання про витребування вказаної виписки з банку.

Заявник вказує, що в матеріалах справи відсутні докази виплати йому оспорюваних сум, а форма ОК-5 та дані, які зазначені в документі, у судовому порядку відповідачем недійсними не визнавались.

Отже, на думку позивача, обставини, які мають значення для справи, не були повно з'ясовані судом, суд не сприяв учасникам справи у здійсненні їх процесуальних права, що є підставою для скасування судового рішення.

Позивач також, зазначив, що суд першої інстанції порушив та не застосував норми міжнародного законодавства, а саме Загальну декларацію прав людини, Міжнародний пакт про громадянські та політичні права, Конвенцію про захист прав і основних свобод людини, та не врахував рішення Європейського суду з прав людини від 07 лютого 2014 року в справі «Пікчур проти України» та рішення Європейського суду з прав людини від 08 липня 2004 року в справі «Ілашку та інші проти Молдови та Росії».

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу. У відзиві відповідач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Посилається на необґрунтованість доводів скарги та правильність висновків суду про відмову у позові.

Зокрема, зазначив, що ним не заперечується обов'язок роботодавця щодо здійснення остаточного розрахунку із звільненими працівниками, але предметом доказування в цій справі був саме факт наявності невиплаченої заробітної плати позивачу, який не підтверджений в судовому засіданні.

Відповідач зазначив, що підприємство, його адміністративні будівлі та промислові потужності знаходяться на території м. Горлівка Донецької області за адресою: м. Горлівка, вул. Горлівської дивізії, буд. 10. При цьому, з квітня 2014 року в Донецькій області почались масові заворушення і заколоти, які супроводжувались захватом адміністративних та приватних будівель, збройними сутичками, що призвели до загрози загибелі мирного населення.

Дія вказаних форс-мажорних обставин, які мали місце і продовжують мати надзвичайний, незворотний та непередбачуваний характер на діяльність відповідача, в тому числі на можливість забезпечення трудових відносин відповідача з працівниками, зазначена у Науково-правовому висновку Торгово-промислової палати України, якій був наданий суду першої інстанції.

Також правоохоронними органами України відкрито кримінальне провадження за фактом захоплення ПрАТ «Концерн Стирол» невстановленими озброєними особами, про що свідчить інформація з витягу Єдиного державного реєстру досудових розслідувань №000891 від 15 травня 2018 року.

Водночас керівництвом ПАТ «Концерн Стирол» видано наказ №1341/1 від 15 квітня 2015 року про повну зупинку виробництва, завершенню розпочатих технологічних процесів, та прийнято рішення зменшити до мінімуму виходи працівників на роботу.

Відповідно до пункту 8 розділу ХШ Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-УШ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон № 2147УШ), що набув чинності 15 грудня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

На підставі Указу Президента України від 29.12.2017 року № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» та Указу Президента України від 28.09.2018 року № 297/2018 «Про переведення суддів» апеляційний суд Донецької області ліквідовано, утворено Донецькій апеляційний суд, юрисдикція якого поширюється на територію, на яку поширювалася юрисдикція ліквідованого суду, а суддів переведено на роботу на посадах суддів Донецького апеляційного суду, до якого також передаються цивільні справи та матеріали, кримінальні справи/провадження, справи про адміністративні правопорушення справи та матеріали ліквідованого суду.

09 жовтня 2018 року вказану цивільну справу передано до Донецького апеляційного суду.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено колегію суддів» суддя-доповідач Халаджи О.В., судді: Біляєва О.М., Папоян В.В.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 10 жовтня 2018 року справу прийнято до свого провадження.

Ухвалою цього ж суду від 07 листопада 2018 року зупинено апеляційне провадження у справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду цивільної справи № 582/1001/15-ц.

24 січня 2019 року провадження у справі поновлено.

Відповідно до ч.1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи та справи, що виникають з трудових правовідносин.

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою «Апеляційне провадження».

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

В даній справі спір виник з трудових відносин та ціна позову становить 31 274, 08 грн., тому розгляд справи слід проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у письмовому провадженні.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_2 30.06.2009 року за наказом № 945к від 30.06.2009 року був прийнятий монтажером технологічного обладнання у ПАТ «Концерн Стирол» (а.с. 8).

Наказом № 950к від 04.12.2017 року звільнений на підставі ст. 40 п. 1 КЗпП України за скороченням чисельності штату (а.с. 8 оборот)

З довідки форми ОК-5 ПФУ «Індивідуальні відомості про застраховану особу» вбачається, що з 01.01.2017 року по листопад 2017 року він отримував відповідну заробітну плату: за січень 2017 року в сумі 3 991 грн. 25 коп.; за лютий 2017 року в сумі 4 244 грн. 94 коп.; за березень 2017 року в сумі 3 509 грн. 50 коп.; за квітень 2017 року в сумі 4 178 грн. 64 коп.; за травень 2017 року в сумі 2 766 грн. 00 коп.; за червень 2017 року в сумі 2 073 грн. 46 коп.; за липень 2017 року в сумі 2 190 грн. 83 коп.; за серпень 2017 року в сумі 2 282 грн. 11 коп.; а вересень 2017 року в сумі 2 190 грн. 83 коп.; за грудень 2017 року в сумі 3 846 грн. 52 коп. (а.с. 7).

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань Приватне Акціонерне Товариства «Концерн Стирол» є юридичною особою, місцезнаходження офісних приміщень, виробничих потужностей є м. Горлівка вул. Горлівської дивізії, 10 Донецької області. Ідентифікаційний код юридичної особи 05761614 (а.с. 12-14).

Відповідно до наказу Приватного акціонерного товариства «Концерн Стирол» № 134/1 від 15 квітня 2014 року «Про зупинення виробництва на усіх структурних підрозділах концерну», голова правління ПАТ «Концерн Стирол» наказав здійснити повну зупинку виробництва, завершити розпочаті технологічні процеси за умови зменшення до мінімуму виходів на роботу співробітників підприємства. Даний наказ прийнято внаслідок нестабільної та небезпечної ситуації, яка склалася внаслідок проведення бойових дій на території міста Горлівки Донецької області (т. 1 а.с. 40).

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань № 0000891 від 15 травня 2018 року, правоохоронними органами відкрито кримінальне провадження за фактом захоплення приміщень та майна ПрАТ «Концерн Стирол» у червні 2014 року невстановленими озброєними особами, за повідомленням ПрАТ «Концерн Стирол» від 28 квітня 2018 року (т. 1 а.с. 41).

Науково - правовим висновком Торгово-промислової палати України від 28 листопада 2017 року №3799/2/21-10.2 засвідчено настання обставин непереборної сили (наявність воєнного конфлікту на території Донецької області та здійснення у зв'язку із цим антитерористичної операції). Із фактичним захопленням з квітня 2014 року (дати фактичного захоплення невстановленими озброєними особами виробничих та адміністративно-інформаційних потужностей підприємства) ПрАТ «Концерн Стирол», відповідач фактично втратив доступ до первинних документів, на підставі яких має здійснюватися розрахунок сум заробітної плати, відпускних та ін., що підлягають до виплати на користь робітників, як поточних виплат, так і виплат у день звільнення, та, будучи позбавленим можливості користуватися своїми коштами, здійснювати відповідні виплати, також відповідач втратив доступ до трудових книжок своїх працівників.

Втратою можливості ведення нормальної господарської діяльності на виробничих потужностях, ПАТ «Концерн Стирол», що знаходиться у м. Горлівка, вул. Горлівської дивізії,10, внаслідок впливу дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) фактично позбавлене можливості виконати обов'язки, передбачені законодавством України про працю, зокрема, ч.1 ст.47, ч.1 ст.83 і ст.116 КЗпП України (т. 1 а.с. 45-57).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції правильно виходив з того, що в судовому засіданні не добуто належних доказів щодо наявності заборгованості, її розміру, часу виникнення, оскільки відсутні первинні документи, що дають можливість провести розрахунок такої заборгованості.

Вказані висновки суду відповідають встановленим обставинам справи.

Як вбачається з матеріалів справи, суд правильно встановив правовідносини, які виникли між сторонами, дав їм належну оцінку і обґрунтовано відмовив позивачу у задоволенні його позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги стосовно незаконної відмови в позові та неналежної оцінки наявних доказів, неповно з'ясувавши обставини справи, апеляційний суд відхиляє, виходячи з наступного.

Так, згідно ч.1 ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Стаття 1 Закону України «Про оплату праці» передбачає, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Згідно зі ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Законом передбачено, що при звільненні працівник одержує від підприємства, установи, організації всі суми, зокрема й заробітну плату, одержати яку він має право з урахуванням встановленого належним чином розміру заробітної плати.

Статтею 110 КЗпП України встановлено, що при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати.

Отже, виходячи з положень Кодексу Законів про працю України, Закону України «Про оплату праці», заробітна плата працівникам виплачується за умови виконання ними своїх функціональних обов'язків на підставі укладеного трудового договору з дотриманням установленої правилами внутрішнього трудового розпорядку тривалості щоденної (щотижневої) роботи за умови провадження підприємством господарської діяльності.

Нарахування та виплата заробітної плати працівникам проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати, штатного розкладу, розцінки та норми праці, наказів та розпоряджень (на виплату премій, доплат, надбавок тощо), табелю обліку використаного часу, розрахунково-платіжної відомісті та інших документів обліку праці та розрахунків.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При з'ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд має виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов'язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом.

На підставі ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, що мають значення для вирішення справи.

Як передбачено ст. ст. 77, 78 ЦПК України, належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України» від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року розпочато проведення антитерористичної операції.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року №1275-р затверджений перелік населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операції та визначені населені пункти, на території яких органи державної влади не здійснюють свої повноваження. До переліку таких міст включене м. Горлівка.

Крім того, місто Горлівка включено до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, який є додатком № 1 до Розпорядження Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» № 1085 від 07 листопада 2014 року.

Згідно з п. 5 постанови Кабінету Міністрів України «Про особливості регулювання відносин у сфері електроенергетики на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження» № 263 від 07 травня 2015 року суб'єкти електроенергетики, що одночасно провадять діяльність на контрольованій та неконтрольованій території, ведуть окремий бухгалтерський облік господарської діяльності на неконтрольованій та контрольованій території.

При розгляді справи судом встановлено, що внаслідок нестабільної та небезпечної ситуації, яка склалася внаслідок проведення бойових дій на території міста Горлівки Донецької області, а також з метою забезпечення безпеки життю та здоров'ю як працівників підприємства, так і мешканців міста, наказом голови правління Публічного акціонерного товариства «Концерн Стирол» (назва товариства на той час) № 134/1 від 15 квітня 2014 року «Про зупинення виробництва на усіх структурних підрозділах концерну» відповідним посадовим особам товариства доручено здійснити повну зупинку виробництва, завершити розпочаті технологічні процеси за умови зменшення до мінімуму виходів на роботу співробітників підприємства (т. 1 а.с. 46).

Крім того, згідно з інформацією, яка міститься у витягу з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань № 0000891 від 15 травня 2018 року, на який посилається відповідач як на належні докази по справі, вбачається, що правоохоронними органами відкрито кримінальне провадження за фактом захоплення приміщень та майна ПрАТ «Концерн Стирол» у червні 2014 року невстановленими озброєними особами, за повідомленням ПрАТ «Концерн Стирол» від 28 квітня 2018 року (т. 1а.с. 41).

Згідно з уточненими даними індивідуальних відомостей про застраховану особу, Управлінням Пенсійного фонду України страхові внески позивачу за 2017 року не нараховувались та не сплачувались та відсутні відомості про нараховану зарплату за січень - серпень, жовтень - листопад 2017 року (т. 2 а.с.11).

З урахуванням викладеного, висновки суду про відмову у задоволенні позову про стягнення заборгованості по заробітній платі є вірними, оскільки наявність та розмір заборгованості по заробітній платі не підтверджено належними доказами.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд неправильно не прийняв до уваги форму ОК-5 про розмір нарахованих виплат по заробітній платі, а відповідач не оспорив в судовому порядку вказані відомості, не можуть бути підставою для скасування рішення та задоволення позову, оскільки правильність приведеної інформації не підтверджено належними доказами, а розрахунок заборгованості по заробітній платі ґрунтується на припущеннях, які, виходячи з положень ч. 6 ст. 81 КЗпП України не можуть бути прийняті судом як правильні.

Також, апеляційний суд враховує, що відповідачем була зроблена інвентаризація відпрацьованого позивачем часу, та на основі вказаної інвентаризації змінено інформацію в індивідуальних відомостей про застраховану особу Управління Пенсійного фонду України (форма ОК-7), отже й спростовано сам факт нарахування заробітної плати або прирівняних до неї платежів за 2017 рік. За підсумками проведеної інвентаризації фактично відпрацьованого часу робіт комісією ПрАТ «Концерн Стирол» встановлено, що ОСОБА_2 водій дільниці був відсутній на робочому місці за період з 01 січня 2017 року по 04 грудня 2017 року, трудові обов'язки у вказаний період не виконував, (т.1 а.с. 141).

За клопотанням позивача ухвалою Донецького апеляційного суду від 10 жовтня 2018 року із ПАТ «Державний ощадний банк України» витребувана виписка про рух коштів по зарплатному картковому рахунку НОМЕР_1 на ім'я ОСОБА_2 яка була досліджена апеляційний судомі, з якої вбачається, що на протязі 2017 року спірні щомісячні суми заробітної плати від ПАТ «Концерн Стирол» власнику карткового рахунка не надходили (т.1а.с. 185-200)

Таким чином, відомості з виписки про рух коштів по зарплатному картковому рахунку позивача за 2017 рік не є підтвердженням факту нарахування зарплати позивачу за спірний період та наявної заборгованості з його виплати. Твердження позивача про те, що відсутність перерахувань заробітної плати на картковому рахунку за 2017 рік свідчить про наявну заборгованість з заробітної плати, є лише припущенням, що не може бути покладено в основу судового рішення про стягнення будь-якої заборгованості, оскільки згідно вимог ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на рішення Європейського суду з прав людини не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки предметом їх розгляду були інші правовідносини.

Так, предметом спірних правовідносин у справі «Пікчур проти України» є порушення права громадянина на отримання ним пенсійних виплат, тобто безспірних державних асигнувань, конституційне право на отримання яких є виключним та повинно бути всебічно охоронюваним з боку держави. А предметом спору у справі «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» є відповідальність держави щодо вжиття заходів із забезпечення прав людини на неконтрольованій нею та належній їй території.

Враховуючи зазначене, рішення суду першої інстанції відповідає встановленим у справі фактичним обставинам, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги не має, доводи апеляційної скарги необґрунтовані і не спростовують правильних висновків суду.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що судове рішення є законним і обґрунтованим, а підстав для його зміни - не вбачається.

Оскільки судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись статтями 375, 382, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 01 серпня 2018 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 12 березня 2019 року.

Суддя-доповідач: О. В. Халаджи

Судді: О. М. Біляєва

В. В. Папоян