Справа № 182/9440/18
Провадження № 2/0182/3055/2019
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19.11.2019 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Багрової А.Г.

розглянув у м. Нікополі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом Національного університету «Одеська юридична академія» до ОСОБА_1 про визнання права власності.

Заяви по суті справи:

Національний університет «Одеська юридична академія» (далі - НУ «ОЮА») звернувся з позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності.

Свої вимоги мотивує тим, що 08.12.2009 року до НУ «ОЮА» як правонаступника Нікопольського юридичного факультету Харківського державного педагогічного університету ім. Г.С. Сковороди, за договором лізингу, укладеним 09.06.1998 року (зі змінами) між ВАТ «Нікопрогресбуд» та Нікопольським юридичним факультетом Харківського державного педагогічного університету ім. Г.С. Сковороди, перейшло право власності на будівлю навчального корпусу за адресою: АДРЕСА_1 .

14.03.2017 року відповідно до запису № 149 додатку до наказу Міністерства освіти і науки № 394 «Про закріплення державного майна за НУ «ОЮА» зазначену будівлю закріплено за університетом на праві господарського відання.

Реалізуючи права власника, у вересні 2018 року позивач звернувся до КП «НМБТІ» для виготовлення нового технічного паспорту, де йому було повідомлено про те, що нерухомість за адресою: АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить ОСОБА_1 на підставі ухвали Нікопольського міськрайонного суду від 11.11.2011 року.

Враховуючи, що право власності є непорушним, НУ «ОЮА» для його захисту вимушене звертатися до суду та просить визнати за ним право власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.2-8).

Не погодившись із позовними вимогами, ОСОБА_1 подав відзив на позов (а.с.97-100). Зазначає, що жодних доказів на підтвердження свого права власності на спірну будівлю позивач не надає. Натомість, ОСОБА_1 набув право власності на майно на законних підставах, шляхом затвердження мирової угоди Нікопольським міськрайонним судом 11.11.2011 року. Зазначає також, що має сумніви щодо наявності договору лізингу, на який посилається позивач, оскільки останнім не додано акту прийому-передачі майна, що, на думку ОСОБА_1 , свідчить про відсутність факту передачі будівлі університету.

Інших заяв учасниками справи не подавалось.

Процесуальні дії у справі:

Ухвалою судді Кобеляцької-Шаховал І.О. справу за підсудністю передано Амур-Нижньодніпровському районному суду м. Дніпра (а.с.49).

Провадження по справі відкрито ухвалою судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра Спаї В.В. 19.03.2019 року (а.с.60).

Зазначену ухвалу за апеляційною скаргою відповідача скасовано постановою Дніпровського апеляційного суду від 20.08.2019 року та направлено справу за підсудністю до Нікопольського міськрайонного суду (а.с.80-83).

19.09.2019 року суддею Багровою А.Г. відкрито провадження по справі та постановлено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.90).

Ухвалами від 19.11.2019 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні клопотань щодо витребування оригіналів доказів та розгляд справи з викликом сторін (а.с.109,110).

Судом встановлено:

09.07.1998 року між ВАТ «Нікопольбуд» та філією Харківського державного педагогічного університету ім. Г.С. Сковороди, Нікопольський юридичний факультет, укладено договір № 20 фінансового лізингу з правом передачі у власність належної ВАТ «Нікопольбуд» адміністративно-господарської будівлі за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.14-17).

14.04.2000 року сторонами підписано нову редакцію договору № 20 (а.с.26).

За змістом п. 1.3 Договору від 09.07.1998 року, п.4.1. Договору від 14.04.2000 року об`єкт лізингу включається до балансу лізингоотримувача (університету) з моменту передачі, яка оформлюється актом прийому-передачі, підписаним сторонами.

Будь-які акти прийому-передач спірної житлової будівлі в матеріалах справи відсутні.

24.12.2007 року між лізингодавцем зазначеної будівлі, яким відповідно до постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду № 31/73-07 від 15.05.2007 року виступав ТОВ «Київ», та Одеською національною юридичною академією, яка була правонаступником Нікопольського факультету Харківського державного педагогічного університету ім. Г.С. Сковороди, укладено Додаткову угоду № 4 до договору лізингу від 14.04.2000 року (а.с.31-33).

На даний час НУ «ОЮА» є правонаступником ОНЮА і вважає, що, виконавши всі умови договору лізингу, сплативши обумовлені договором платежі, він набув права власності на будівлю за адресою: АДРЕСА_1 , яка, відповідно до Наказу Міністерства освіти і науки № 394 від 14.03.2017 року «Про закріплення державного майна за НУ «ОЮА», закріплена на праві господарського відання за НУ «ОЮА» (а.с.18-25) та знаходиться у нього на балансі, що підтверджується довідкою НУ «ОЮА» № 4210-3 від 03.12.2018 року (а.с.42).

У той же час, суд звертає увагу на те, що надані позивачем документи, а саме договори лізингу, довідка про перебування приміщення на балансі та Наказ про закріплення державного майна за НУ «ОЮА» самі по собі не є документами, які підтверджують право власності на нерухоме майно.

За інформацією КП «Нікопольське МБТІ» № 998 від 27.09.2019 року, станом на 31.12.2012 року право власності на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 в цілому за ОСОБА_1 на підставі ухвали Нікопольського міськрайонного суду від 11.11.2011 року (а.с.96).

Як вбачається зі змісту даної ухвали, право власності на адміністративно-господарську будівлю ВАТ «Нікопольбуд» за адресою: м. Нікополь, проспект Трубників, 87-а перейшло до ТОВ «Київ» 26.06.2006 року на підставі договору купівлі-продажу (ВСХ № 741957 р.№ 1959), укладеного 22.06.2006 року та посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Максименко О.В. 11.11.2011 року Нікопольським міськрайонним судом було затверджено мирову угоду, укладену між ОСОБА_1 та ТОВ «Київ», за умовами якої за ОСОБА_1 визнано право власності на зазначений об`єкт нерухомості, провадження по справі закрито (а.с.103-104).

Ухвала набула законної сили 22.11.2011 року (а.с.104) та 13.12.2011 року КП «Нікопольським МБТІ» видано Витяг про державну реєстрацію прав на нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_1 витягу 32476449, реєстраційний номер 14350220 (а.с.105).

Вказане майно також зареєстроване за ОСОБА_1 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, реєстраційний номер об`єкту 116, що підтверджується Витягом від 31.07.2018 року, індексний номер 132665153 (а.с.106).

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом ч.ч.1,2 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності (ч. 1 ст. 386 ЦК України).

Таким чином, суд не вбачає жодних підстав для задоволення позову та визнання права власності на спірну будівлю за позивачем. Судом не встановлено порушення прав Університету ОСОБА_1 . оскільки на даний час він є єдиним законним власником майна за адресою: АДРЕСА_1 , його право власності є непорушним, набутим на законних підставах та не скасованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього (ч.ч.1,2 ст. 95 ЦПК України).

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст. 13 ЦПК України).

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Отже, суд приходить до висновку про те, що сторони за час розгляду справи в суді розпорядилися своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Враховуючи, що НУ «ОЮА» не надав, а матеріали справи не містять доказів, із яких можна було б встановити наявність у нього прав щодо належного ОСОБА_1 майна, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

За умовами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що суд відмовляє у позові, судові витрати, понесені НУ «ОЮА», відшкодуванню не підлягають.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 321,328,346,386 ЦК України, ст.ст. 10,11,12,13,18,62,64,76,81,89,110,115,133,141,263-265,268 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У позові Національного університету «Одеська юридична академія» до ОСОБА_1 про визнання права власності - відмовити у повному обсязі.

На рішення може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його повного складення.

Повний текст рішення складено 19.11.2019 року.

Дані про учасників справи:

позивач - Національний університет «Одеська юридична академія», , адреса: 65009, м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 23;

відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 .

Суддя: А. Г. Багрова