Постанова

Іменем України

14 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 185/4940/17

провадження № 61-6307 св 19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Кривцової Г. В., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 лютого 2019 року у складі колегії суддів: Красвітної Т. П., Свистунової О. В., Єлізаренко І. А.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням.

Позовна заява мотивована тим, що він є власником частини житлового будинку АДРЕСА_1 , а саме 1/4 частки на підставі договору дарування будинку від 14 березня 1989 року та 1/4 частки на підставі свідоцтва про право на спадщину від 31 липня 1985 року.

Крім нього, у належній йому частці вищевказаного житлового будинку зареєстровані: колишня дружина - ОСОБА_2 , з якою він 16 січня 2006 року розірвав шлюб, і яка вже не є членом його сім`ї, а також ОСОБА_3 , яка не є власниками спірного житлового будинку, тому не мають права розпоряджатися ним.

У 2005 році відповідачі самовільно відібрали у нього правовстановлюючі документи на належну йому частку зазначеного житлового будинку й домову книгу, не допускають його до своєї частки будинку на територію садиби та у приміщення самого будинку, перешкоджають проживанню і його дружині, влаштовують сварки, змінили замки.

У зв`язку з вищевказаними обставинами він вимушений проживати у с. Нова Дача Павлоградського району Дніпропетровської області в його нинішньої дружини. У належній йому частці спірного житлового будинку знаходяться його особисті речі, якими він не може володіти і користуватися, так як відповідачі чинять йому перешкоди.

З урахуванням викладеного та уточнених позовних вимог ОСОБА_1 просив суд зобов`язати ОСОБА_2 і ОСОБА_3 не чинити йому перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні належною йому часткою житлового будинку АДРЕСА_1 , усунути порушення його прав, як власника цього житлового приміщення, надати йому ключі від будинку і вільний доступ до нього, а також повернути правовстановлюючі документи на його частку будинку; вселити у належну йому частку вищевказаного житлового будинку.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 березня 2018 року у складі судді Головіна В. О. позов ОСОБА_1 задоволено. Зобов`язано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_1 перешкод у володінні, користуванні і розпорядженні належною йому на праві власності часткою житлового будинку АДРЕСА_1 , шляхом вселення ОСОБА_1 у будинок, надання йому вільного доступу до будинку та повернення правовстановлюючих документів на нього і ключів від будинку. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перешкоджають позивачу володіти, користуватися і розпоряджатися належною йому на праві власності часткою спірного житлового будинку, у добровільному порядку відповідачі такі перешкоди не усунули.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 05 лютого 2019 року апеляційна скарга ОСОБА_3 та ОСОБА_2 задоволена частково, рішення суду першої інстанції скасовано. Позов ОСОБА_1 задоволено частково. Вселено ОСОБА_1 у належну йому на праві власності частку будинку АДРЕСА_1 . Зобов`язано ОСОБА_2 і ОСОБА_3 надати ОСОБА_1 ключі від будинку та не чинити йому перешкоди у володінні і користуванні належною йому на праві власності частиною будинку АДРЕСА_1 . У задоволенні позову ОСОБА_1 про зобов`язання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_1 перешкоди у розпорядженні належною йому на праві власності частиною будинку АДРЕСА_1 , про зобов`язання повернути правовстановлюючі документи відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що відповідачі перешкоджають ОСОБА_1 володіти, користуватися та розпоряджатися належною йому на праві власності часткою будинку АДРЕСА_1 , що підтверджено належними й допустимими доказами. Добровільно відповідачі не бажають усунути перешкоди у користуванні позивачу належною йому часткою житлового будинку, договору оренди чи найму вказаного вище житла між сторонами не укладено. Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність вселення ОСОБА_1 у належну йому на праві власності частку спірного житлового будинку та про зобов`язання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 надати позивачу ключі від будинку та не чинити йому перешкоди у володінні і користуванні ним.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання відповідачів не чинити перешкоди у розпорядженні належною йому на праві власності часткою будинку та у частині зобов`язання відповідачів повернути правовстановлюючі документи відмовлено, оскільки ОСОБА_1 належними та допустимими доказами цих вимог не підтверджено, у тому числі, що саме ОСОБА_2 та ОСОБА_3 утримують у себе правовстановлюючі документи на будинок. Крім того, позивачем не надано відповідних доказів створення відповідачами перешкод у розпорядженні належною йому на праві власності часткою вказаного вище будинку.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 просять оскаржувану постанову апеляційного суду скасувати й направити справу на новий розгляд, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом не встановлено, на підставі яких саме правовстановлюючих документів позивачу належить частка у спірному житловому будинку та визначили розмір цієї частки з порушенням закону. До складу спірного житлового будинку входять самовільно збудовані споруди, тому він не є об`єктом права власності. Крім того, вони здійснені під час шлюбу з ОСОБА_2 , а без виділення цієї частки неможливо встановити, куди позивача слід вселяти.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 квітня 2019 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 185/4940/17 з Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області.

У червні 2019 року справа передана до Верховного Суду.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувана постанова апеляційного суду ухвалена з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

У статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

У частині другій статті 386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перешкоджають ОСОБА_1 володіти, користуватися й розпоряджатися належною йому часткою будинку АДРЕСА_1 .

Апеляційний суд, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильність вирішення спору, дійшов вірного висновку про те, що оскільки добровільно відповідачі не бажають усунути ОСОБА_1 , власнику, перешкоди у користуванні належною йому часткою житлового будинку, договору оренди чи найму вказаного вище житла між сторонами не укладено, тому позивача слід вселити у належну йому на праві власності частку спірного житлового будинку, а ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зобов`язання надати останньому ключі від будинку та не чинити йому перешкоди у володінні і користуванні ним.

Доводи касаційної скарги про те, що апеляційним судом не встановлено, на підставі яких саме правовстановлюючих документів позивачу належить частка у спірному житловому будинку є безпідставними, оскільки апеляційним судом зазначено, що згідно з довідкою комунального підприємства «Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 06 червня 2017 року право власності на будинок АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_1 , а саме 1/4 частка будинку, станом на 24 червня 1989 року, на підставі договору дарування від 14 березня 1989 року та 1/4 частка будинку, станом на 29 серпня 1985 року, на підставі свідоцтва про право на спадщину від 31 липня 1985 року (а.с. 5). Ці правовстановлюючі документи є чинними. Також, в інвентаризаційній справі знаходиться рішення Павлоградського міського народного суду Дніпропетровської області від 10 січня 1986 року про визнання права власності на 44/100 (11/25) частки вищезазначеного будинку за ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , проте для реєстрації права власності на підставі судового рішення жоден з вказаних співвласників не звертався. Іншою часткою вищезазначеного житлового будинку у розмірі 14/25 частки на праві приватної власності володіє ОСОБА_6 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27 грудня 2017 року (а.с. 47).

Посилання касаційної скарги на те, що до складу спірного житлового будинку входять самовільно збудовані споруди на увагу не заслуговують, оскільки у справі питання права власності позивача на ці споруди не вирішувалося.

Отже, доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Б. І. Гулько

Г. В. Кривцова

Д. Д. Луспеник