Житомирський апеляційний суд
Справа №275/900/17 Головуючий у 1-й інст. Данилюк О. С.
Категорія 47 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої - судді Талько О.Б.,

суддів: Коломієць О.С., Шевчук А.М.,

за участю секретаря Кравчук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 275/900/17 за позовом Коростишівської місцевої прокуратури Житомирської області в інтересах держави в особі територіальної громади Брусилівського району Житомирської області в особі Брусилівської селищної ради до ОСОБА_2 про витребування земельної ділянки, за апеляційною скаргою заступника прокурора Житомирської області на рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 24 вересня 2018 року, постановлене під головуванням судді Данилюк О.С.,

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2017 року керівник Коростишівської місцевої прокуратури Житомирської області звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі територіальної громади Брусилівського району Житомирської області в особі Брусилівської селищної ради, у якому просив витребувати у ОСОБА_2 на користь Брусилівської селищної ради Брусиліського району Житомирської області земельну ділянку, площею 0,1639 га, кадастровий номер НОМЕР_1, розташовану за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що згідно з вироком Брусилівського районного суду Житомирської області від 17.02.2012 року ОСОБА_3 засуджено за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 366 КК України.

Вказаним вироком суду було встановлено, що ОСОБА_3, перебуваючи в період з 12 квітня 2006 року по 12 листопада 2010 року на посаді голови Соловіївської сільської ради Брусилівського району Житомирської області, будучи службовою особою органу місцевого самоврядування, державним службовцем 7 рангу 4 категорії, використовуючи службове становище всупереч інтересам служби, діючи умисно, в інтересах третіх осіб - ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, у невстановлений день вересня 2009 року, в приміщенні службового кабінету сільської ради в с. Соловіївка Брусилівського району Житомирської області, по вул. І. Франка, 2-а, порушуючи вимоги ст.ст. 26, 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.ст. 116, 118 Земельного Кодексу України, відповідно до яких питання щодо безоплатної передачі у власність фізичним особам земельних ділянок приймаються виключно на пленарних засіданнях відповідної сільської, селищної чи міської ради шляхом голосування більшістю присутніх депутатів від загального складу ради, виготовив текст завідомо неправдивого рішення сесії Соловіївської сільської ради від 25 вересня 2009 року про надання дозволу ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на виготовлення технічної документації та виготовлення документів на право власності на земельні ділянки з метою їх подальшої безоплатної передачі у власність вказаним громадянам. ОСОБА_3, завідомо знаючи про те, що в дійсності вказане питання на порядок денний засідання сесії сільської ради не виносилось і рішення з цього приводу депутатами не приймалось, підписав вказані рішення, завірив печаткою Соловіївської сільської ради та приєднав до матеріалів 25 сесії Соловіївської сільської ради Брусилівського району 5 скликання. В подальшому, ОСОБА_3, використовуючи службове становище, всупереч інтересам служби, діючи умисно, в інтересах ОСОБА_4 в приміщенні службового кабінету Соловіївської сільської ради по вул. І. Франка, 2-а, в селі Соловіївка Брусилівського району Житомирської області, у невстановлений день грудня 2009 року виготовив текст завідомо неправдивого рішення 28 сесії Соловіївської сільської ради 5 скликання від 1 грудня 2009 року про затвердження технічної документації із землеустрою щодо виготовлення документів, які посвідчують право власності ОСОБА_4 на земельну ділянку, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,1639 га.

ОСОБА_3, завідомо знаючи про те, що в дійсності вказане питання на порядок денний засідання сесії сільської ради не виносилось і рішення з цього приводу депутатами не приймалось, підписав дане рішення, завірив печаткою Соловіївської сільської ради та приєднав до матеріалів 28 сесії Соловіївської сільської ради Брусилівського району 5 скликання.

ОСОБА_3 виготовив копію з вказаного підробленого рішення сесії Соловіївської сільської ради, яке теж підписав та завірив печаткою Соловіївської сільської ради, і видав ОСОБА_4 На підставі підробленого рішення сесії Соловіївської сільської ради від 1 грудня 2009 року ОСОБА_4 отримав державний акт про право власності на земельну ділянку площею 0,1639 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Рішенням Брусилівського районного суду від 26 червня 2012 року у справі № 605/251/2012 задоволено позов прокурора Брусилівського району в інтересах держави, територіальної громади с.Соловіївка Брусилівського району до ОСОБА_4 про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку.

Прокурор також вказує, що зі змісту звернення ОСОБА_7, яке надійшло до Коростишівської місцевої прокуратури 21 серпня 2017 року, йому стало відомо, що земельна ділянка площею 0,1639 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка належала ОСОБА_4, за договором дарування від 19 вересня 2010 року перейшла у власність ОСОБА_2

Згідно з інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, власником земельної ділянки площею 0,1639 га кадастровий номер: НОМЕР_1, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, є ОСОБА_2 Державну реєстрацію права власності на земельну ділянку здійснено 21 вересня 2016 року.

Оскільки зазначена земельна ділянка перебуває у приватній власності, що унеможливлює її повернення до комунальної власності, вказані обставини стали підставою для звернення керівника Коростишівської місцевої прокуратури Житомирської області з даним позовом до ОСОБА_2 про витребування спірної земельної ділянки на підставі ст. 388 ЦК України.

Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 24 вересня 2018 року в задоволенні заявлених позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись іззазначеним судовим рішенням, заступник прокурора Житомирської області подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. На підтвердження доводів апеляційної скарги, зазначає, що судом першої інстанції безпідставно не прийнято до уваги доводи позивача щодо виникнення права власності у відповідача ОСОБА_2 на спірну земельну ділянку з моменту реєстрації свого права останнім в Державному реєстрі прав власності та інших речових прав, а саме з 21 вересня 2016 року, оскільки з цієї дати були внесені відомості про відповідача як власника спірної земельної ділянки до Державного реєстру прав власності та інших речових прав. Апелянт зазначає, що судом проігноровано і той факт, що прокуратурі стало відомо про перехід даної земельної ділянки у власність відповідача лише із звернення ОСОБА_7, яке надійшло до Коростишівської місцевої прокуратури 21 серпня 2017 року, а тому, на думку апелянта, судом безпідставно застосовано строк позовної давності до даних правовідносин.

Також вказує, що положення цивільного законодавства про позовну давність не можуть бути застосовані до позовних вимог про витребування власником майна в порядку ст. 388 ЦК України.

В судовому засіданні прокурор та представник Брусилівської селищної ради підтримали апеляційну скаргу.

На думку представника відповідача, апеляційна скарга є безпідставною.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно з вироком Брусилівського районного суду Житомирської області від 17 лютого 2012 року, ОСОБА_3 визнано виним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2, ч. 1 ст.364 та ч.2, ч.1 ст.366 КК України. Зазначеним вироком встановлено, що ОСОБА_3, перебуваючи в період з 12 квітня 2006 року по 12 листопада 2010 року на посаді голови Соловіївської сільської ради Брусилівського району Житомирської області, будучи службовою особою органу місцевого самоврядування, державним службовцем 7 рангу 4 категорії, використовуючи службове становище всупереч інтересам служби, діючи умисно, в інтересах третіх осіб - ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, у невстановлений день вересня 2009 року, в приміщенні службового кабінету сільської ради в с. Соловіївка Брусилівського району Житомирської області, по вул. І. Франка, 2-а, порушуючи вимоги ст.ст.26,33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.ст.116,118 Земельного Кодексу України, відповідно до яких питання щодо безоплатної передачі у власність фізичним особам земельних ділянок приймаються виключно на пленарних засіданнях відповідної сільської, селищної чи міської ради шляхом голосування більшістю присутніх депутатів від загального складу ради, виготовив текст завідомо неправдивого рішення сесії Соловіївської сільської ради від 25 вересня 2009 року про надання дозволу ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на виготовлення технічної документації та виготовлення документів на право власності на земельні ділянки з метою їх подальшої безоплатної передачі у власність вказаним громадянам. ОСОБА_3, завідомо знаючи про те, що в дійсності вказане питання на порядок денний засідання сесії сільської ради не виносилось і рішення з цього приводу депутатами не приймалось, підписав вказані рішення, завірив печаткою Соловіївської сільської ради та приєднав до матеріалів 25 сесії Соловіївської сільської ради Брусилівського району 5 скликання.

В подальшому, ОСОБА_3, використовуючи службове становище, всупереч інтересам служби, діючи умисно, в інтересах ОСОБА_4 в приміщенні службового кабінету Соловіївської сільської ради по вул. І. Франка, 2-а, в селі Соловіївка Брусилівського району Житомирської області, у невстановлений день грудня 2009 року виготовив текст завідомо неправдивого рішення 28 сесії Соловіївської сільської ради 5 скликання від 1 грудня 2009 року про затвердження технічної документації із землеустрою щодо виготовлення документів, які посвідчують право власності ОСОБА_4 на земельну ділянку, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,1639 га. Завідомо знаючи про те, що в дійсності вказане питання на порядок денний засідання сесії сільської ради не виносилось і рішення з цього приводу депутатами не приймалось, ОСОБА_3 підписав вказане рішення, завірив печаткою Соловіївської сільської ради та приєднав до матеріалів 28 сесії Соловіївської сільської ради Брусилівського району 5 скликання. В подальшому він виготовив копію з даного підробленого рішення сесії Соловіївської сільської ради, яке теж підписав та завірив печаткою Соловіївської сільської ради, і видав ОСОБА_4

На підставі підробленого рішення сесії Соловіївської сільської ради від 1 грудня 2009 року ОСОБА_4 отримав державний акт про право власності на земельну ділянку, площею 0,1639 га, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (а.с. 11-22).

Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області у цивільній справі № 605/251/2012 від 26 червня 2012 року позов прокурора Брусилівського району в інтересах держави, територіальної громади с. Соловіївка Брусилівського району Житомирської області до ОСОБА_4 про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку задоволено.

Визнано недійсним державний акт серії НОМЕР_2 на право власності на земельну ділянку, площею 0,1639 га, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, виданий ОСОБА_4(а.с. 9-10).

Також, судом встановлено, що 6 травня 2010 року нотаріусом Брусилівської державної нотаріальної контори Житомирської області Отрищенком О.І. посвідчений договір дарування земельної ділянки, згідно з яким ОСОБА_4 подарував ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,1639 гектарів, кадастровий номер НОМЕР_1, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. Даний договір дарування зареєстрований в Державному реєстрі правочинів 6 травня 2010 року (а.с. 69,78).

При посвідченні даної угоди нотаріусом також здійснено відмітку на державному акті про перехід права власності на вказану земельну ділянку до ОСОБА_2

Відомості щодо вчинення зазначеного правочину зареєстровані відділом Держкомзему у Брусилівському районі Житомирської області у Поземельній книзі 26 травня 2010 року за № 5400, про що також свідчить відповідна відмітка на державному акті на право власності на земельну ділянку.

Згідно з інформацією з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, державна реєстрація права власності відповідача на спірну земельну ділянку була здійснена 21 вересня 2016 року (а.с. 26).

Лист Брусилівської селищної ради Житомирської області від 5 грудня 2017року за № 1775 містить інформацію про те, що в підшивці копій нотаріальних документів, що надавались фізичними і юридичними особами та зберігаються в колишній Соловіївській сільській раді, зберігається і копія договору дарування земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, від 6 травня 2010 року. Оскільки наступний договір дарування в підшивці датується 23 жовтня 2010 року, то виконкому колишньої Соловіївської сільської ради на зазначену дату вже було відомо про існування зазначеного договору. (а.с. 61).

Вирішуючи даний спір, суд виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими, проте у задоволенні позову слід відмовити у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком.

Так, відповідно до статей 317 та 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

Власник має право витребувати майно з чужого незаконного володіння ( ст.387 ЦК України).

Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна відсутні договірні відносини і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Згідно з ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати ( добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Якщо ж майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Оскільки ОСОБА_4 набув право власності на спірну земельну ділянку не у спосіб, передбачений законом, та не мав права її відчужувати, а ОСОБА_2 придбав дане нерухоме майно на підставі договору дарування, позивач вправі ставити питання про витребування цієї земельної ділянки згідно з положеннями ч.3 ст.388 ЦПК України.

Разом з тим, звертаючись до суду з даним позовом, прокурор пропустив строк позовної давності.

Частиною 1 статті 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У ч.ч. 3,4 ст. 267 ЦК України закріплене правило про те, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позовна давність є строком для пред'явлення позову особою, право якої порушене, так і тими суб'єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи- носія порушеного права (інтересу).

І в разі пред'явлення позову особою, право якої порушене, і в разі пред'явлення позову в інтересах цієї особи іншою, уповноваженою на це особою, позовна давність починає обчислюватись з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідалася або могла довідатися особа, право якої порушене, чи прокурор, уповноважений звернутися до суду в інтересах держави за захистом такого права, якщо прокурор довідався чи міг довідатися про порушення права або про особу, яка його порушила, раніше, ніж особа, право якої порушене.

У постанові від 5 грудня 2018 року ( справа №522/2202/15-ц) Велика Палата Верховного Суду прийшла до висновку, що на вимоги про витребування майна поширюється припис статті 257 ЦК України щодо загальної позовної давності, оскільки органи державної влади чи місцевого самоврядування мають нести ризик спливу позовної давності для оскарження виданих ними правових актів, а реалізація права на їх оскарження не має ставити під сумнів стабільність цивільного обороту. При цьому, з метою забезпечення єдності судової практики Велика Палата Верховного Суду відступила від правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 5 жовтня 2016 року у справі №916/ 2129/15, про те, що позовна давність не поширюється на правовідносини, пов'язані з витребуванням майна на підставі ст.388 ЦК України.

Як встановлено судом першої інстанції, Соловіївська сільська рада, яка на той час була законним власником спірної земельної ділянки, дізналася про перехід права власності на це нерухоме майно до ОСОБА_2 ще у 2010 році, оскільки відомості про перехід права власності до останнього були внесені до Поземельної книги 26 травня 2010 року та саме із цієї дати у відповідача виникло право власності на дану земельну ділянку. Копія договору дарування земельної ділянки, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 6 травня 2010 року, була надана Соловіївській сільській раді у 2010 році. Проте, з даним позовом прокурор звернувся 10 листопада 2017 року, тобто поза межами трирічного строку позовної давності.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції представник відповідача скористався наданим йому правом та звернувся до суду із заявою про застосування строку позовної давності.

Оскільки в судовому засіданні не спростовані доводи представника ОСОБА_2 стосовно спливу строку позовної давності, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог.

Враховуючи вищезазначене, підстави для зміни чи скасування рішення суду відсутні.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними та фактично зводяться до переоцінки доказів, досліджених судом першої інстанції.

Керуючись ст.ст.259,268,367 , 368,374,375 ,381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Житомирської області залишити без задоволення, а рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 24 вересня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 11 березня 2019 року.