Справа №639/4226/18
Провадження №2/639/322/19
21 лютого 2019 року Жовтневий районний суд м. Харкова
в складі: головуючого - судді Баркової Н.В.,
за участю секретаря - Кузнецової А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання,-
07.08.2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_6, в якому просить суд визнати останнього таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 та примусово зняти його з реєстраційного обліку за вказаною адресою.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона є власницею квартири за адресою: АДРЕСА_1. Право власності підтверджується договором дарування від 27.03.2012 року, посвідченим державним нотаріусом Христенко Н.Л. Відповідач по справі, чоловік позивача, зареєстрований у квартирі з 12.02.2016 року, але фактично не проживає у вказаній квартирі з літа 2016 року і по теперішній час. Оскільки, за вищевказаною адресою відповідач ОСОБА_6, не проживає, виникають проблеми з оплатою надмірних комунальних послуг, які нараховуються на нього, чим об'єктивно порушуються права позивача, тому вона змушена звернутися за захистом своїх прав до суду.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 17.09.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у даній цивільній справі. Призначено судове засідання.
22.01.2019 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова заяву позивача ОСОБА_1 про виклик свідків у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання задоволено. Викликані в судове засідання свідки.
В судове засідання 21.02.2019 року позивач ОСОБА_1 не з'явилася, надала заяву, щодо розгляду справи у її відсутність, свої вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи
Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідно до ст. 128 ЦПК України відповідач ОСОБА_6 в судове засідання повторно не з'явився, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не надав, у зв'язку з чим на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 21.02.2019 року проведено заочний розгляд даної справи згідно з вимогами ст.ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.
Судом, на підставі досліджених доказів, показань свідків встановлені такі фактичні обставини і визначений зміст спірних правовідносин.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до копії договору дарування квартири від 13.03.2012 року, посвідченого державним нотаріусом Христенко Н.Л., позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 (а.с. 8). Вказані відомості підтверджені витягом КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» про державну реєстрацію прав (а.с. 9-10).
В судовому засіданні свідок ОСОБА_3, матір позивача, та свідок ОСОБА_4, сусідка, підтвердили той факт, що дійсно відповідач ОСОБА_6 не проживає за адресою: АДРЕСА_1 більше двох років і за даною адресою не з'являється, дитину свою не відвідує, з позивачем їх шлюб розірвано.
Згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (пункт другий вказаної статті). Право приватної власності, згідно частини четвертої наведеної статті Основного закону України, є непорушним.
Зазначені положення кореспондуються з вимогами статті 319 ЦК України, відповідно до якої власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 321 вказаного кодексу визначено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Частиною 1 ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК Української РСР з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.
Згідно з ч. 4 ст. 156 ЖК Української РСР припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.
Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Згідно з ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Так, в судовому засіданні встановлено, що власник квартири позивач ОСОБА_1 має певні перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження квартирою АДРЕСА_1, її право порушено, оскільки реєстрація місця проживання відповідача ОСОБА_6 за даною адресою, за якою він не проживає з 2016 року, тягне додаткові витрати з боку позивача по сплаті за комунальні послуги та витрати на утримання квартири. При цьому ОСОБА_6 не має права власності на вищевказану квартиру, в судове засідання не з'явився, відзиву не надав та не довів протилежних обставин, поважності причин його не проживання за адресою реєстрації або факту відповідної домовленості з власником житла.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для визнання відповідача ОСОБА_6 таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1, у зв'язку з чим позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині підлягають задоволенню.
Разом з тим, відповідно до абзацу 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла.
Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.
Враховуючи наведене, відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» на підставі судового рішення про позбавлення права користування житловим приміщенням органом реєстрації зняття з реєстрації особи проводиться без додаткового ухвалення рішення суду. У зв'язку з чим позов ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання в частині позовних вимог про зняття ОСОБА_6 з реєстрації за вищевказаною адресою задоволенню не підлягає.
У зв'язку з задоволенням позову на підставі вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у сумі 704,80 грн.
На підставі викладеного і керуючись Конституцією України, ст. ст. 317, 319, 383, 391, 405 ЦК України,ст.ст. 156 ЖК УРСР, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 4, 5, 13, 76-81, 133, 141, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання - задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_6 таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1.
В іншій частині в задоволенні позову - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору в сумі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через Жовтневий районний суд м. Харкова до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт серії НОМЕР_2, виданий Жовтневим РВ у м. Харкові ГУДМС України в Харківській області 18.04.2015 року, ІПН:НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1,

Відповідач: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1.

Суддя Н.В.Баркова