Справа № 405/6256/19
Провадження №2/405/862/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2019 року Ленінський районний суд м. Кіровограда у складі:

головуючого судді Іванової Л.А.

при секретарі Гершкул М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кропивницький цивільну справу № 405/6256/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зазначивши на обґрунтування позовних вимог, що на підставі договору купівлі-продажу від 08.08.2000 року, посвідченого державним нотаріусом Першої кіровоградської державної нотаріальної контори Звіздун Н.К., вона (позивач) є власником будинку АДРЕСА_1 та за зазначеною адресою зареєстрований її (позивача) син - відповідач ОСОБА_2 , який до травня 2018 року проживав разом з нею (позивачем) в зазначеному будинку, та в зв`язку з погіршенням між ними відносин, забрав з будинку свої речі та переїхав жити до своєї знайомої у найману квартиру, адресу якої не повідомив. Також позивач зазначила, що фактично з червня, 2018 року відповідач в належному їй будинку не проживає, вона, в свою чергу, позбавлена можливості отримати субсидію на оплату житлово-комунальних послуг, оскільки не може взяти довідку про його доходи, окрім того, на теперішній час вона має намір продати даний будинок, однак факт реєстрації відповідача, не дозволяє їй, як власнику, в повній мірі розпоряджатися власним будинком, оскільки відповідач відмовляється добровільно знятися з реєстрації за вказаною адресою, а тому вона (позивач) змушена звернутися до суду.

З огляду на викладене вище та з посиланням на ст. ст. 319, 321, 391, ч. 2 ст. 405 ЦК України, позивач ОСОБА_1 просила визнати відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 04.09.2019 року відкрито спрощене позовне провадження з викликом в судове засідання учасників справи.

Позивач ОСОБА_1 надала заяву, зареєстровану в суді за вх. № 27241 від 07 листопада 2019 року, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила позов задовольнити. Розгляд справи просила провести за її відсутності в судовому засіданні.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду справи судом повідомлявся шляхом направлення судом судової повістки про виклик за зареєстрованим місцем проживання відповідача, причини неявки суду не відомі, відзив на позов не подавав, як не подавав і будь-яких інших заяв, клопотань.

Дослідивши докази по справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулася позивач, виходячи з положень ст. 12 та ст. 13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані, ґрунтуються на вимогах закону, що регулює спірні правовідносини, та є такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до договору купівлі-продажу жилого будинку від 08 серпня 2000 року, посвідченого державним нотаріусом Першої кіровоградської державної нотаріальної контори Звіздун Н.К., зареєстрованого в реєстрі за № 2-2956 ОСОБА_1 на праві приватної власності належить жилий будинок з надвірними будівлями, що знаходяться у АДРЕСА_1

Зазначене речове право зареєстровано за позивачем ОКП «Кіровоградське ООБТІ» 15.08.2000 року та записано в реєстрову книгу за № 3484/12.

Згідно з відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Кіровоградській області від 02.09.2019 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 07.10.2010 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки № 373 від 15.08.2019 року квартального комітету № 11 Подільського району м. Кропивницького, виданої на ім`я ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 , зареєстрований син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який за даною адресою не проживає з червня 2018 року.

Окрім того, відповідно до акту від 15 серпня 2019 року, складеного за участю сусідів ОСОБА_3 , проживає в будинку АДРЕСА_4 , ОСОБА_4 , проживає в будинку АДРЕСА_5 , ОСОБА_5 , проживає в будинку АДРЕСА_1 , підписи яких посвідчено головою квартального комітету № 11 Подільського району м. Кропивницького Байгота Р.В. , останні під час огляду будинку, в якому мешкає ОСОБА_1 встановили, що будь-які речі її сина ОСОБА_2 в будинку відсутні.

Конституція України встановила основні засади права власності. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним, та складається з правомочностей власника щодо права володіння, права користування і права розпорядження.

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

В свою чергу, ст. 47 Конституції України проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, а члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону, при цьому член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (ст. 405 ЦК України).

Більш того, на підставі ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, якою, зокрема, передбачено, що до членів сім`ї наймача належать чоловік (дружина) наймача, їх діти і батьки.

Оскільки під час судового розгляду з наявних у справі доказів встановлено, що відповідач ОСОБА_2 ,який набув права користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1 , як член сім`ї власника будинку, не проживає в зазначеному будинку з червня 2018 року, та не використовує житло за цільовим призначенням для проживання, а так само не встановлено, що відповідач претендував на користування зазначеним будинком, або ж намагався вселитися в будинок, або ж відсутній за вказаною вище адресою з поважних причин, приймаючи також до уваги, що між власником будинком та членом сім`ї власника будинку не було встановлено іншого порядку втрати права на користування житлом, ніж той, який встановлений Законом, суд приходить до висновку про те, що існують передбачені законом підстави для задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_1 про визнання відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування відповідним житловим приміщенням, а саме: будинком АДРЕСА_6 , при цьому судом при вирішенні справи враховується також правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 16.01.2012 р. у справі №6-57цс11, відповідно до якого у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

З урахуванням викладеного вище, необхідним є визнання відповідача таким, що втратив право на користування вищевказаним житловим приміщенням.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, тобто, виходячи зі змісту зазначених норм закону, прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відповідно є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, на підставі чого та враховуючи задоволення позовних вимог позивача, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 7, 10, 12, 13, ст.ст.77-80, 81, 95, 133, 141, 235, 258, 259, 263, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,- задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_6 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження з підстав, передбачених ч.ч.2, 3 ст.354 ЦПК України.

Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції, яким є Кропивницький апеляційний суд через Ленінський районний суд м. Кіровограда.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда Лілія Андріївна Іванова