ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

12 березня 2019 року

м. Харків

справа № 610/1855/18

провадження № 22-ц/818/1016/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Піддубного Р.М. (суддя - доповідач),

суддів: Котелевець А.В., Коваленко І.П.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 15 листопада 2018 року, ухвалене у складі судді Усенко С.І.,

у с т а н о в и в:

У червні 2018 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом, мотивуючи який зазначило, що 23.09.2008 року між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 1000 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% річних з кінцевим терміном повернення, який відповідає строку дії картки.

Посилаючись на те, що відповідач взятих на себе за вищевказаним договором зобов'язань належним чином не виконав, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 110 601 грн 45 коп., яка станом на 30 квітня 2018 року складається з: 7076 гривень 89 копійок - заборгованості за кредитом; 94103 гривні 56 копійок - заборгованості за процентами за користування кредитом; 3916 гривень 17 коп. - заборгованості за пенею, а також штрафів: 250 гривень - фіксована частина та 5254 гривень 83 коп. - процентна складова.

Відповідач проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором зі спливом позовної давності.

Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 15 листопада 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором кредиту у розмірі 105096 грн 62 коп. та 1673,90 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову банку відмовити.

В обґрунтування скарги зазначив, що останній платіж на погашення заборгованості за кредитом було здійснено ним у грудні 2014 року, з позовом про стягнення заборгованості ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду у червні 2018 року, а тому наявні передбачені ч. 4 статті 267 ЦК України підстави для відмови у задоволенні позову.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її задоволення.

Судовим розглядом встановлено, що 23.09.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 1000 грн та зобов'язався сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 36% річних, а також повернути кредит до останнього дня строку дії картки.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Кредитний договір було укладено шляхом підписання ОСОБА_1 анкети-заяви про приєднання, де вказано, що заява разом з пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами складає між сторонами договір про надання банківських послуг.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 взятих на себе за кредитним договором від 23.09.2008 року зобов'язань належним чином не виконав, правовими наслідками чого є стягнення з нього у судовому порядку на користь кредитора заборгованості у загальному розмірі 105 096,62 грн.

Проте погодитись з таким висновком суду першої інстанції не можна.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ст. 1050 ЦК).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Матеріали справи містять заяву відповідача про застосування позовної давності.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

За договором про надання банківських послуг (отримання позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі після закінчення строку дії картки.

Позивачем не надано доказів щодо терміну дії картки, яка надавалась ОСОБА_1, останній платіж на погашення заборгованості здійснено відповідачем у грудні 2014 року.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, в силу частини третьої статті 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частин (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

01.11.2015 року позивачем було здійснено службову операцію по автоматичному погашенню простроченої заборгованості в сумі 33,83 гривень, а тому така дія не свідчить про визнання відповідачем свого боргу та не перериває позовної давності.

Оскільки останній платіж на погашення заборгованості за кредитним договором було здійснено відповідачем у грудні 2014 року, а з позовом про стягнення заборгованості ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось у червні 2018 року, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що строк позовної давності ПАТ КБ «ПриватБанк» не пропущено, а тому заявлений останнім позов підлягає задоволенню.

За таких обставин апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог - скасуванню, з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні заявленого ПАТ КБ «ПриватБанк» позову.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України на користь ОСОБА_1 підлягає стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» сплачений за подання апеляційної скарги судовий збір у розмірі 2643 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 368, 376, 381 - 384 ЦПК України

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 15 листопада 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку Приватбанк» заборгованості за договором кредиту від 23 вересня 2008 року у розмірі 105096 грн. 62 коп, а також судового збору у сумі 1673 грн. 90 коп. - скасувати, у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційного банку Приватбанк» в цій частині відмовити.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» () на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 2643 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 12 березня 2019 року.

Головуючий Р.М. Піддубний

Судді А.В. Котелевець

І.П. Коваленко