КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 369/1736/17 Головуючий у 1 інстанції: Дубас Т.В.
провадження № 22-ц/824/3990/2019 Суддя-доповідач: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

06 березня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Судді-доповідача: - Олійника В.І.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Кулішенка Ю.М.,

при секретарі Бондаренко І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 грудня 2018 року у складі судді Дубас Т.В. у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Атлант консалтинг», про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Атлант консалтинг», про визнання договору поруки припиненим, -

в с т а н о в и в :

У лютому 2017 року позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із зазначеним позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просив стягнути зі ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 15.01.2015 року в сумі 442067 грн. 67 коп. та судові витрати.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що відповідно до договору б/н від 15.01.2015 року третя особа - ТОВ «Атлант консалтинг» приєднався до «Умов та правил надання банківських послуг» та взяв на себе зобов'язання виконувати умови договору.

В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним вище договором було укладено Договір поруки №РОR761 від 02.12.2015 року, укладеним з поручителем ОСОБА_3

Відповідно до Договору ТОВ «Атлант консалтинг ВМ» було встановлено кредитний ліміт на поточний рахунок НОМЕР_1 у зв'язку з волевиявленням ТОВ «Атлант консалтинг ВМ» в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв'язку (системи клієнт-банк, інтернет клієнт банк, смс-повідомлення або інших), що визначено і врегульовано «Умовами та правилами надання банківських послуг».

Згідно умов договору ТОВ «Атлант консалтинг ВМ» зобов'язався здійснювати погашення кредиту, але свої обов'язки не виконав, грошові кошти згідно умов Договору не виплатив і станом на 24 січня 2017 року має заборгованість в сумі 634 968 грн. 88 коп., яка складається з: 442067 грн. 67 коп. - заборгованості за кредитом; 153250 грн. 13 коп. - заборгованості по процентах за користування кредитом; 18197 грн. 74 коп. - пені за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором; 21453 грн. 34 коп. - заборгованості по комісії за користування кредитом.

На підставі наведеного ПАТ КБ «ПриватБанк» просив стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором №Б/Н від 35.01.2015 року в розмірі 442067 грн. 67 коп.

Не погоджуючись з первісним позовом, у червні 2018 року ОСОБА_3 подав до суду зустрічну позову заяву про визнання договору поруки припиненим, яку обґрунтовував тим, що 02 грудня 2015 року між ним (ОСОБА_3.) та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір поруки №POR761.

За п.1.1. даного договору поруки: «Предметом цього договору є надання поруки Поручителем перед Кредитором (Банком) за виконання ТОВ «АТЛАНТ КОНСАЛТИНГ ВМ» зобов'язань за угодами - приєднання до: 1.1.1. розділу 3.2.1. «Кредитний ліміт» Умов та правил надання банківських послуг, далі Угода 1 по сплаті: - кредиту в розмірі 10 000 грн.; 1.1.2. розділу 3.2.2. «Кредит за послугою «Гарантовані платежі» Умов та правил надання банківських послуг, далі Угода 2 по сплаті: - кредиту в розмірі 370 000 грн.

Розділом 4. договору поруки від 02.12.2015 року було закріплено термін дії договору поруки та порядок зміни умов договору.

Згідно з п.4.1. даного договору сторони взаємно домовилися, що порука за цим Договором припиняється через 15 (п'ятнадцять) років після укладення цього договору. У випадку виконання Боржником та/або поручителем всіх зобов'язань за "Угодою 1/ Угодою 2" цей Договір припиняє свою дію.

Відповідно до змісту укладеного договору поруки вбачав, що Поручитель взяв на себе зобов'язання по виконання Боржником - ТОВ «АТЛАНТ КОНСАЛТИНГ ВМ» перед Кредитором - ПАТ «КБ «ПриватБанк» своїх зобов'язань згідно укладених Угоди 1 та Угоди 2 Умов та правил надання банківських послуг на загальну суму: - 10 000 (десять тисяч) грн.; - 370 000 (триста сімдесят тисяч) грн.

А зі змісту абзацу другого первісної позовної заяви ПАТ КБ «ПриватБанк» до Відповідача вбачається: «Згідно заяви ТОВ «АТЛАНТ КОНСАЛТИНГ ВМ» приєдналася до «Умов та правил надання банківських послуг», Тарифів Банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті http://privatbank.ua, які разом із заявою складають Договір банківського обслуговування №б/н від 15.01.2015 року та взяв на себе зобов'язання виконувати умови Договору.

В абзаці третьому первісного позову також зазначено наступне: «Відповідно до Договору ТОВ «АТЛАНТ КОНСАЛТИНГ ВМ» було встановлено кредитний ліміт на поточний рахунок НОМЕР_1 в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв'язку Банку і Клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт-банк, sms-повідомлення або інших) що визначено і врегульовано «Умов та правилами надання банківських послуг».

В абзаці дев'ятому первісного позову також зазначено наступне: «Свої зобов'язання за договором Позивач виконав в повному обсязі, надавши ТОВ «АТЛАНТ КОНСАЛТИНГ ВМ» кредитний ліміт в розмірі 500 000 грн.

Отже, між ТОВ «АТЛАНТ КОНСАЛТИНГ ВМ» (Третя особа, Боржник) та Банком було укладено Договір банківського обслуговування № /н від 15.01.2015 року, який є різновидом договору приєднання - заявою Третьої особи до «Умов та правил надання банківських послуг», і в жодному разі не є Угодою №1 та Угодою №2, за виконання зобов'язань, за якими взяв на себе Поручитель.

Відповідно до п.3.2.1.6.1 «Умов та Правил надання банківських послуг» цей договір набирає чинності з моменту надання клієнтом розрахункових документів на використання ліміту у межах зазначених у них сум, та діє в обсязі перерахованих коштів до повного виконання зобов'язань сторонами за цим договором. В той час, як п.4.1 договору поруки визнано термін його дії 15 років з моменту його підписання. Так як строк дії основного зобов'язання ТОВ «АТЛАНТ КОНСАЛТИНГ ВМ» перед ПАТ «КБ «ПриватБанк» не встановлений, вважав, що існують визначені законом підстави для визнання п.4.1. договору поруки недійсним.

З огляду на зміст договору поруки та укладених Умов та правил надання банківських послуг вважав, що умови договору поруки мають відповідати умовам кредитного зговору щодо строків дії, а тому існують підстави для визнання недійсним п.4.1. Договору поруки від 02.12.2015 року.

Також зазначав, що з урахуванням положень ст.559 ЦК України та зважаючи, що строк виконання основного зобов'язання ТОВ «АТЛАНТ КОНСАЛТИНГ ВМ» перед ПАТ «КБ «ПриватБанк» не встановлено, - кредитор мав право пред'явити позов до поручителя протягом одного року від дня укладання договору поруки, - до 02.12.2016 року, а позов до суду надійшов 16.02.2017 року, тобто з пропуском зазначеного строку, що у свою чергу свідчить про припинення договору поруки на момент пред'явлення вимоги ПАТ «КБ «ПриватБанк».

На підставі викладеного позивач за зустрічним позовом просив визнати недійсним п.4.1. Договору поруки №POR761. укладеного між ПАТ «КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 02 грудня 2015 року, а також визнати припиненим договір поруки №POR761, укладений між ПАТ «КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 грудня 2018 року в задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк»з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції в частині незадоволених вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості та ухвалення в цій частині нового рішення, яким позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задовольнити в повному обсязі, а в іншій частині рішення залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні первісного позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки зміст договір поруки №POR761 від 02.12.2015 року не містить жодних положень про те, що ОСОБА_3 відповідає перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за виконання ТОВ «АТЛАНТ КОНСАЛТИНГ ВМ» зобов'язань за Договором банківського обслуговування №б/н від 15.01.2015 року.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного, суд зазначав, що п.4.1. договору поруки відповідає вимогам ЦК України.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судом встановлено, що відповідно до заяви позичальника б/н від 15.01.2015 року та умов і правил надання банківських послуг ТОВ «Атлант Консалтинг ВМ» отримало кредит в ПАТ КБ «ПриватБанк» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % річних.

Згідно з п.3.2.1.1.3 Умов кредит надається в обмін на зобов'язання Клієнта щодо його повернення, сплати процентів та винагороди.

У випадку порушення Клієнтом, на якого поширюються дії п.3.2.1.8 (Програма Кредитні канікули), будь-якого з грошових зобов'язань та при реалізації права Банку на встановлення іншого строку повернення коштів, передбаченого Умовами і правилами надання банківських послуг (п.3.2.1.1.8), Клієнт сплачує Банку пеню у розмірі 56 % річних від суми непогашеної заборгованості за кожний день прострочки. Сплата пені здійснюється починаючи від дня, що йде за днем порушення зобов'язань. При цьому відсотки за користування кредитом і комісія не нараховуються та не сплачуються.

Пунктом 3.2.1.1.9. умов та правил надання банківських послуг передбачено, що у разі невиконання та/або неналежного виконання клієнтом зобов'язань, передбачених п.3.2.1.2.2.18 цього розділу «Умов та правил надання банківських послуг», банк збільшує процентну ставку на 1% річних за кожен випадок невиконання та/або неналежного виконання.

02 грудня 2015 року між ОСОБА_3 та ПАТ «КБ «ПриватБанк» було укладено договір поруки №POR761.

Відповідно до п.1.1. даного договору поруки: «Предметом цього договору є надання поруки Поручителем перед Кредитором (Банком) за виконання ТОВ «АТЛАНТ КОНСАЛТИНГ ВМ» зобов'язань за угодами - приєднання до:

1.1.1. розділу 3.2.1. «Кредитний ліміт» Умов та правил надання банківських послуг, далі Угода 1 по сплаті: кредиту в розмірі 10 000 грн.;

1.1.2. розділу 3.2.2. «Кредит за послугою «Гарантовані платежі» Умов та правил надання банківських послуг, далі Угода 2 по сплаті кредиту в розмірі 370 000 грн.

Розділом 4 договору поруки від 02.12.2015 року було закріплено термін дії договору поруки та порядок зміни умов договору.

Згідно з п.4.1. даного договору сторони взаємно домовилися, що порука за цим Договором припиняється через 15 (п'ятнадцять) років після укладення цього договору. У випадку виконання Боржником та/або поручителем всіх зобов'язань за «Угодою 1/ Угодою 2» цей Договір припиняє свою дію.

Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «Атлант Консалтинг ВМ» за б/н від 15.01.2015 року заборгованість станом на 24 січня 2017 року становить в сумі 634968 грн. 88 коп., яка складається з наступного: 442067 грн. 67 коп. - заборгованості за кредитом; 153250 грн. 13 коп. - заборгованості по процентах за користування кредитом; 18197 грн. 74 коп. - пені за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором; 21453 грн. 34 коп. - заборгованості по комісії за користування кредитом.

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 553 (ч.1) ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що відсутні правові підстави для задоволення первісного позову, оскільки зміст договір поруки №POR761 від 02.12.2015 року не містить жодних положень про те, що ОСОБА_3 відповідає перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за виконання ТОВ «АТЛАНТКОНСАЛТИНГ ВМ» (далі - «Боржник») зобов'язань за Договором банківського обслуговування №б/н від 15.01.2015 року.

Крім того, у договорі поруки не зазначено жодних ідентифікуючих ознак кредитного договору, на забезпечення виконання якого укладений договір поруки №POR761 від 02 грудня 2015 року.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції вірно не вбачав правових підстав для стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості у розмірі 442067 грн. 67 коп.

Як вбачається з ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Згідно з ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1 - 3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу.

Тому суд вірно не вбачав підстав для задоволення зустрічного позову, так як п.4.1. договору поруки відповідає вимогам ЦК України.

Суд також вірно зазначив, що підставою недійсності правочину за ч.1 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України є суперечність саме змісту правочину нормам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства з огляду на те, що змістом правочину є відповідні його виду умови.

Таким чином, суперечності одних положень договору іншим положенням договору не є підставою для визнання недійсності окремих його частин з підстав, визначених ст.215 ЦК України.

Так як договором поруки встановлено строк його дії, що відповідає приписам ЦК України, то суд вірно не вбачав правових підстав для задоволення зустрічного позову.

Відповідно до ст.ст.77-81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 11 березня 2019 року.

Суддя-доповідач:

Судді: