П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2019 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 265/8107/18

Номер провадження 22-ц/804/784/19

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Кочегарової Л.М., Попової С.А., Ткаченко Т.Б.

секретар судового засідання Герасимова Г.Є.

сторони :

позивач - ОСОБА_4

відповідач - акціонерне товариство «Українська залізниця»

розглянув у судовому засіданні апеляційну скаргу акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 30 листопада 2018 року, у складі судді Вайновського А.М., дата складення повного судового рішення 30 листопада 2018 року,

в с т а н о в и в:

У вересні 2018 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (назву змінено на АТ «Українська залізниця») про стягнення заборгованості по заробітній платі, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку, одноразової грошової допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Свої вимоги мотивувала тим, що з 08 липня 2016 року по 17 липня 2017 року вона перебувала в трудових відносинах з виробничим підрозділом «Ясинуватська дистанція сигналізації та зв'язку» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця», що підтверджується записом в трудовій книжці. Починаючи з березня 2017 року по липень 2017 року відповідач припинив виплачувати їй заробітну плату. Підприємство на теперішній час розташоване на непідконтрольній українській владі території. 17 липня 2017 року у зв'язку зі скороченням штату позивач була звільнена з посади на підставі ч.1 ст.40 КЗпП України. Згідно з розрахунку їй нарахована, але невиплачена заробітна плата з березня 2017 року по 17 липня 2017 року, грошова компенсація за невикористану щорічну відпустку та одноразова грошова вихідна допомога у розмірі середньомісячного заробітку, згідо до ст.44 КЗпП України, що у сумі складає 10 963,23 гривень, а саме: за березень 2017 року - 2 065,23 гривень, за квітень 2017 року - 1967,31 гривень, за травень 2017 року - 1 967,31 гривень, за червень 2017 року - 494,93 гривень, за липень 2017 року - 4 468,45 гривень. Просила стягнути на її користь з відповідача вищевказану суму заборгованості по заробітній платі, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку та одноразової грошової вихідної допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку. Також, просила стягнути з відповідача на її користь суму середнього заробітку за період затримки розрахунку, а саме, з 18 липня 2017 року по 25 вересня 2018 року 56 380,35 гривень та донарахувати по день фактичного розрахунку.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 30 листопада 2018 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_4 заборгованість по заробітній платі, компенсацію за невикористану відпустку, вихідну допомогу, а всього 10 771 гривень 59 копійок, без утримання податку й інших обов'язкових платежів. Стягнуто з АТ «Українська залізниця» судовий збір у розмірі 704 гривні 80 копіок в дохід держави.

В апеляційній скарзі відповідач АТ "Українська залізниця", посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить частково скасувати рішення Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя від 30 листопада 2018 року та ухвалити нове рішення про відмову позивачу у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що з 16 березня 2017 року у зв'язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності структурного підрозділу «Донецька дирекція залізних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця» та виробничих підрозділів підпорядкованих дирекції, викликаних припиненням переміщення вантажу через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської області шляхами залізничного та автомобільного сполучення, відповідно Рішення ради національної безпеки і оборони України від 15.03.2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національної безпеки України», введеного в дію Указом Президента України від 15.03.2017 року №62/2017 року, нарахування заробітної плати працівникам було припинено. Наслідком вище вказаного рішення є відсутність зв'язку з виробничими підрозділами структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень, регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця», а також непередача з непідконтрольної території первинних документів, які необхідні для ведення бухгалтерського обліку, внаслідок чого здійснити нарахування заробітної плати стало не можливим. В зв'язку з відсутністю первинної бухгалтерської документації на підконтрольній Україні території, не має можливості підтвердити заборгованість по заробітній платі. Також судом першої інстанції не враховано науково-правовий висновок Торгово-промислової палати України за 2018 року №126/2/21-10.2 про наявність форс-мажорних обставин, які свідчать про відсутність вини підприємства у невиконанні трудового законодавства та унеможливлюють своєчасну виплату заробітної плати.

Відзив на апеляційну скаргу, в порядку визначеному ст.360 ЦПК України, не подано.

Сторони в судове засідання апеляційного суду не з'явилися; про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належними чином; клопотання про відкладення розгляду справи не подали.

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 з 08 липня 2016 року була прийнята на посаду секретаря у виробничий підрозділ «Ясинуватська дистанція сигналізації та зв'язку» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничих перевезень регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця».

08 липня 2016 року на підставі Закону України від 23 лютого 2012 року № 4442-IV, постанови Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 року № 200 «Державне підприємство «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця»

АТ «Українська залізниця». У той же день, та на підставі тих же нормативних документів Ясинуватська дистанція сигналізації та зв'язку «Державного підприємства «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у виробничий підрозділ «Донецька дирекція залізничих перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця».

Як вбачається з трудової книжки позивача ОСОБА_4, остання 17 липня 2017 року була звільнена із займаної посади у зв'язку із скороченням штату працівників на підставі ч.1 ст.40 КЗпП України, що підтверджується наказом (розпорядженням) № 6989/ДН-ос від 10 липня 2017 року підписаного в.о. начальника дирекції залізничих перевезень структурного піжпозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця».

З розрахунків заробітної плати за період з березня 2017 року по липень 2017 року, які надані ВП ШЧ Ясинувата СП «ДДЗП» філії «Донецька залізниця» вбачається, що ОСОБА_4 нараховано заробітну плату за: березень 2017 року - 3 004,08 грн., квітень 2017 року - 1 967,31 грн., травень 2017 року - 1 967,31 грн., червень 2017 року - 494,93 грн., липень 2017 року - 4 468,45 грн., у загальній сумі 11 902,08 грн.

Як вбачається із довідки про доходи № 497/2 від 24 жовтня 2018 року, виданої ОСОБА_4 Донецькою дирекцією залізничних перевезень Структурного підрозділу «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця» та підтверджується видатковим касовим ордером № 1521 ОСОБА_4 отримала заробітну плату за частину березня 2017 року у розмірі 1 130, 49 грн.

З розрахунку заробітної плати за липень 2017 року, який наданий ВП ШЧ Ясинувата СП «ДДЗП» філії «Донецька залізниця» вбачається, що ОСОБА_4 нарахована до виплати компенсація за невикористану відпустку за 2 дні у розмірі 345,78 грн., а розмір вихідної допомоги складає 4 765,04 грн.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану щорічну відпустку та вихідної допомоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем порушені законні інтереси позивача, яка припинила трудові відносини з підприємством і мала право на час звільнення отримати від відповідача всі належні їй виплати із заробітної плати.

Такий висновок суду є вірним та ґрунтується на вимогах діючого законодавства.

Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону суб'єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/«правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності.

Відповідно до частини 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Згідно правового висновку, який викладено у постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі № 6-2912цс16, всі суми (заробітна плата, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать.

Сторонами визнано, що останню виплату по заробітній платі роботодавець здійснив ОСОБА_4 за період з 01 березня 2017 року по 15 березня 2017 року в сумі 1130,49 грн. (а.с.54-55).

Суд першої інстанції вірно прийняв до уваги надані позивачем розрахункові листи, табеля обліку робочого часу за спірний період, оскільки зазначені документи не мають суперечностей та не викликають у суду сумнівів, щодо їх достовірності, і дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі за період з березня 2017 року по липень 2017 року, оскільки доказів того, що позивач не виконувала свої посадові обов'язки в зазначений час ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду не представлено (а.с.7-11, 26-30).

Також вірним є висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача компенсації за невикористану відпустку.

Положеннями ч. 1 ст. 83 КЗпП України передбачено обов'язок роботодавця у разі звільнення працівника виплатити грошову компенсацію за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Відповідно до ч. 2 ст. 21 Закону України «Про відпустки» порядок обчислення заробітної плати працівникам за час відпусток, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, та компенсації за невикористані відпустки встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Як вбачається із матеріалів справи в наказі про звільнення від 10 липня 2017 року №6989/ДН-ос міститься інформація про те, що позивач має право на компенсацію за 2 дні невикористаної відпустки. Аналогічна інформація міститься у довідці-розрахунку (а.с.10,66).

Суд першої інстанції враховуючи вимоги ч. 1 ст. 83 КЗпП України, ч. 2 ст. 21 Закону України «Про відпустки» та п. 2.2 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13 січня 2004 року №5 дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача компенсацію за 2 дні невикористаної відпустки та вірно визначив суму у розмірі 345,78 грн., яка підлягає стягненню.

Обґрунтованими є висновки суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача на користь позивача вихідної допомоги при звільненні.

Відповідно до статті 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у п. 6 ст. 36 та п. 1, 2 і 6 ст. 40 КЗпП України, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Як вбачається із матеріалів справи, а саме, наказу про звільнення ОСОБА_4 від 10 липня 2017 року №6989/ДН-ос позивач має право на отримання вихідної допомоги в розмірі одного середнього місячного заробітку і що така допомога не була їй виплачена. Ця обставина за наявними матеріалами справи відповідачем визнається.

Суд першої інстанції з урахуванням зазначених приписів закону вірно визначив розмір вихідної допомоги та дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача вихідної допомоги у розмірі 4765,04 грн.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідач вимог закону про повний розрахунок при звільненні ОСОБА_4 не дотримався, заробітна плата позивачу у встановлені строки не виплачувалася, внаслідок чого виникла заборгованість по заробітній платі та іншим платежам в сумі 10 771,59 грн., яка підлягає стягненню з відповідача.

Доводи апеляційної скарги про те, що частиною 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність України» № 999-XIV від 16.07.1999 року передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи і у зв'язку з відсутністю первинних документів в структурному підрозділі Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця» нарахування заробітної плати здійснити не можливо не підтверджені належними доказами, є безпідставними.

Діючим законодавством саме на роботодавця покладений обов'язок своєчасно провести всі розрахунки та вжити всі необхідні заходи для збереження первинної бухгалтерської документації підприємства.

Згідно статті 4 КЗпП України законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно частина перша статті 9 ЦК України кореспондується з вищевказаною статтею КЗпП України щодо застосування ЦК України до врегулювання відносин, зокрема, до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Статею 617 ЦК України, передбачено, що особа, яка порушила зобов*язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Разом з тим, посилання відповідача в апеляційній скарзі на рішення РНБО від 15 березня 2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України» та Указ Президента України від 15 березня 2017 року № 62/2017 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15 березня 2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України» та форс-мажорних обставин, про наявність яких йде мова в апеляційній скарзі АТ «Українська залізниця», не приймаються до уваги, оскільки ці документи регламентують питання щодо припинення переміщення вантажів через лінію зіткнення у межах Донецької і Луганської областей та не містять в собі положень, які б вказували на звільнення відповідача від обов'язку виконувати трудове законодавство по проведенню повного розрахунку з праціником при звільненні.

При цьому тривалість між сторонами трудових відносин з березня 2017 року по липень 2017 року відповідачем визнається.

У відповідності з вимогами ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів;3) показаннями свідків.

Відповідно ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

За вимогами ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 89 ЦПК України визначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вимоги процесуального закону, колегія суддів вважає, що позивач надала достатньо доказів на підтвердження своїх позовних вимог, а доводи апеляційної скарги відповідача про неналежність представлених ОСОБА_4 доказів щодо невиплати заробітної плати та інших платежів, є непереконливими, оскільки обставини звільнення позивача з роботи 17 липня 2017 року відповідач визнав, а доказів проведення з ОСОБА_4 повного розрахунку в день звільнення не надав та представлених нею письмових доказів не спростував.

Відтак, колегія дійшла висновку, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, в ньому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні і підстав для його скасування не вбачається.

Порушене право позивача захищено судом першої інстанції в межах норм матеріального права.

Відповідно ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 30 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Дата складення повного судового рішення 28 лютого 2019 року.

Судді: Л.М. Кочегарова

С.А. Попова

Т.Б. Ткаченко