ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 672/778/16-ц
Провадження № 22-ц/4820/168/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Купельського А.В. (суддя-доповідач),

Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,

секретар судового засідання Журбіцький В.О.

за участю учасників справи: представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 21 червня 2017 року (суддя Кулєбякін В.О.) у цивільній справі за позовом Борщовецького Василя Аполінарійовича до ОСОБА_7 про стягнення боргу,

в с т а н о в и в :

У липні 2016 року ОСОБА_5, звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначав, що в жовтні 2011 року він позичив ОСОБА_7 30000 доларів США, про що останнім написано розписку. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань із повернення боргу рішенням Городоцького районного суду Хмельницької області від 11 квітня 2014 року, що набрало законної сили, з ОСОБА_7 стягнуто суму боргу 30 000 доларів США та 3% річних - 1978 доларів США, що на момент ухвалення рішення було еквівалентно 401 935 грн. 41 коп.

Вказане рішення відповідач не виконав.

У зв'язку з цим позивач просив суд стягнути на його користь з ОСОБА_7 3% річних - 49 649,87 грн. та різницю курсу валют - 392 027,54 грн., а всього 441 677,41 грн.

9 грудня 2016 року рішенням Городоцького районного суду Хмельницької області позов в частині виділених вимог про стягнення 3% річних від суми боргу задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 3% річних від суми боргу в розмірі 30 000 доларів США за період з 11 квітня 2014 року по 30 червня 2016 року в сумі 49 649,87 грн.

9 грудня 2016 року ухвалою Городоцького районного суду Хмельницької області провадження у даній справі в частині стягнення боргу в сумі 392 027,54 грн. закрито, оскільки є рішення Городоцького районного суду від 11 квітня 2014 року, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав (т.1 а.с.81-82).

24 січня 2017 року вказана ухвала скасована ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області (т.1.а.с.127).

30 березня 2017 року ухвалою Городоцького районного суду Хмельницької області справу за позовом в частині стягнення боргу в сумі 392 027,54 грн. передано на розгляд до Чемеровецького районного суду Хмельницької області (т.1.а.с.146).

21 червня 2017 року ухвалою Чемеровецького районного суду Хмельницької області закрито провадження у справі в частині стягнення 3% річних від суми боргу в розмірі 30 000 доларів США за період з 11 квітня 2014 року по 30 червня 2016 року в сумі 49 649,87 грн. (т.1.а.с.218).

21 червня 2017 року рішенням Чемеровецького районного суду Хмельницької області в задоволенні позову про стягнення боргу за курсовою різницею у сумі 392 027,54 грн. відмовлено, скасовано заходи забезпечення позову (т.1.а.с.220-222).

Не погоджуючись з цим рішенням, ОСОБА_5 в апеляційній скарзі (т.1.а.с.231) просив його скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вважав вказане рішення незаконним та необґрунтованим, з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, невірною оцінкою доказів, неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Посилався на те, що помилковими є висновки суду про те, що відносно заявленої вимоги вже існує рішення Городоцького районного суду від 11.04.2014 року, оскільки в даній справі вимога позивача стосувалась відшкодування збитків у вигляді курсової різниці, так як позивач втратив частину коштів у зв'язку із невиконанням вказаного рішення.

Внаслідок збільшення офіційного курсу долара США по відношенню до гривні за період з дня ухвалення судового рішення і до перерахування відділом ДВС 5 липня 2016 року суми боргу в розмірі 401 935,41 грн. позивач зазнав збитків, оскільки втратив частину коштів у зв'язку зі збільшенням вартості іноземної валюти. Таким чином, сума збитків становить різницю між сумою коштів в гривні за рішенням суду від 11 квітня 2014 року по курсу щодо долара США дату ухвалення рішення та сумою в гривні за курсом долара США на дату фактичної сплати частини боргу.

На думку апелянта ця курсова різниця є збитками в розумінні ст. 22 ЦК України.

Також є незаконним скасування заходів забезпечення позову, оскільки рішенням Городоцького районного суду від 9 грудня 2016 року, ухваленим у цій же справі, було задоволено вимогу про стягнення 3% річних від суми несплаченого боргу, і на даний час рішення залишилось невиконаним.

У запереченні на апеляційну скаргу ОСОБА_7 просить відхилити апеляційну скаргу як безпідставну, рішення Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 21 червня 2017 року залишити без змін як обґрунтоване й таке, що відповідає діючому цивільному законодавству.

Відповідач зазначає, що в судовому засіданні ОСОБА_5 визнав, що згідно рішення Городоцького районного суду від 11 квітня 2014 року стягнуто з ОСОБА_7 борг по розписці в сумі 401 935,41 грн. Про це свідчить і постанова державного виконавця відділу ДВС Городоцького РУЮ від 19 липня 2016 року про закінчення виконавчого провадження, згідно якої стягнуто на користь ОСОБА_5 з ОСОБА_7 у гривнях 401 935,41 грн., тобто сума аналогічна сумі у гривнях, яка визначена в резолютивній частині рішення Городоцького районного суду від 11 квітня 2014 року. Отже, як зазначено відповідачем, рішення суду про стягнення боргу з ОСОБА_7 виконано в повному обсязі.

2 серпня 2017 року рішенням Апеляційного суду Хмельницької області апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково. Рішення суду першої інстанції скасовано. Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про стягнення боргу задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 391 624,98 грн. В решті позову відмовлено (т.2.а.с.10-11).

Ухвалою апеляційного суду від 3 жовтня 2017 року виправлено описку в резолютивній частині рішення (т.2 а.с.23).

У вересні 2017 року ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду подав касаційну скаргу (т.2.а.с.34).

21 листопада 2018 року постановою Верховного Суду касаційну скаргу ОСОБА_7 задоволено частково. Рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 2 серпня 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (т.2 а.с.65).

Заслухавши доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Грошовою одиницею України, відповідно до ст. 99 Конституції України, є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України).

Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України від 23 вересня 1994 року №185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У пункті 8 статті 16 ЦК України зазначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно з частиною другою статті 22 ЦК України, збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов'язання.

Згідно з частиною четвертою статті 623 ЦК України при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Кредитор, який вимагає відшкодування збитків, має довести: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов'язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. З іншого боку, боржник має право доводити відсутність своєї вини (стаття 614 ЦК України).

Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані.

Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані.

Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 18 травня 2016 року № 6-237цс16.

Тобто, «курсова різниця» жодним чином не може бути упущеною вигодою, оскільки кредитор міг і не отримати такі доходи. Коливання курсу валют, що призвело до курсової різниці, не можна розцінювати як неправомірні дії боржника, що призвели до позбавлення кредитора можливості отримати прибуток.

Крім того, коливання курсу валют, що призвело до курсової різниці, не можна розцінювати як неправомірні дії боржника, що призвели до позбавлення кредитора можливості отримати прибуток, оскільки кредитор міг і не отримати такі доходи.

Курсова різниця - різниця, яка є наслідком відображення однакової кількості одиниць іноземної валюти в національну валюту України при різних валютних курсах.

Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 30 травня 2018 року у справі № 750/8676/15-ц (провадження № 14-79цс18).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що 7 жовтня 2011 року ОСОБА_5 позичив ОСОБА_7 грошові кошти у розмірі 30 тис. доларів США, про що останній видав розписку, в якій зобов'язався повернути отримані кошти до 31 грудня 2011 року (т. 1 а. с. 8).

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_7 зобов'язань за договором позики, у 2014 році ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_7 суми боргу з врахуванням трьох відсотків річних.

Заочним рішенням Городоцького районного суду Хмельницької області від 11 квітня 2014 року (справа №672/379/14-ц), яке набрало законної сили, позов ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про стягнення суми боргу задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 суму боргу у розмірі 30 000 доларів США та 3% річних від суми боргу у розмірі 1978 доларів США, а всього 31 978 доларів США, що еквівалентно 401 935 грн 41 коп. Вирішено питання розподілу судових витрат (т. 1 а. с. 9-10).

На примусове виконання рішення суду Городоцьким районним судом Хмельницької області року видано виконавчий лист №672/379/14-ц від 19 травня 2014 року (т. 1 а. с. 11).

19 липня 2016 року в ході проведення виконавчих дій державним виконавцем Городоцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження у зв'язку з виконанням рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 11 квітня 2014 року у справі №672/379/14-ц. На користь ОСОБА_5 перераховано кошти в сумі 405 158 грн 41 коп. згідно з платіжним дорученням від 5 липня 2016 року №1097 (т. 1 а. с. 208, 210).

Дії державного виконавця не оскаржені.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_5 посилався на те, що з моменту ухвалення рішення суду про стягнення боргу за договором позики пройшло більше двох років, національна грошова одиниця знецінилась, і тому вважав, що відповідач має повернути борг з урахування курсової різниці валют, оскільки рішенням суду стягнуто борг у доларах США з урахуванням гривневого еквівалента.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що офіційний курс гривні до іноземних валют в різні періоди часу може змінюватися (зростати або падати), однак вказана обставина не є підставою для пред'явлення стороною у зобов'язанні, спір щодо якого вирішений судом, після цього до іншої сторони додаткових вимог про стягнення курсової різниці, що фактично є предметом позову.

Суд першої інстанції також вказав, що ні нормами ч. 2 ст. 16 ЦК України, ні будь-яким іншим законом та умовами укладеного між сторонами договору позики не передбачена можливість позичальника захистити своє порушене право в обраний ним спосіб, а саме стягнення курсової різниці валют, яка утворилась після ухвалення судового рішення у зв'язку зі знеціненням гривні відносно долара США.

З таким висновком погоджується Хмельницький апеляційний суд.

Посилання апелянта, що помилковими є висновки суду про те, що відносно заявленої вимоги вже існує рішення Городоцького районного суду від 11 квітня 2014 року, оскільки в даній справі вимога позивача стосувалась відшкодування збитків у вигляді курсової різниці, так як позивач втратив частину коштів у зв'язку із невиконанням вказаного рішення, не узгоджується з нормами матеріального права. Коливання курсу валют, що призвело до курсової різниці, не можна розцінювати як неправомірні дії ОСОБА_7, що призвели до позбавлення ОСОБА_5 можливості отримати прибуток.

Твердження апелянта про те, що внаслідок збільшення офіційного курсу долара США по відношенню до гривні за період з дня ухвалення судового рішення і до перерахування відділом ДВС 5 липня 2016 року суми боргу в розмірі 401 935,41 грн. позивач зазнав збитків, оскільки втратив частину коштів у зв'язку зі збільшенням вартості іноземної валюти, є безпідставним та не може бути підставою для задоволення позову. Адже, як правомірно зазначив суд першої інстанції у своєму рішенні, офіційний курс гривні до іноземних валют в різні періоди часу може змінюватись (зростати або падати), проте, ця обставина не є підставою для пред'явлення стороною у зобов'язанні, спір щодо якого вирішений судом, пред'являти після цього до іншої сторони додаткові вимоги про стягнення курсової різниці валют. Висновок суду першої інстанції про те, що обраний ОСОБА_5 спосіб захисту не відповідає вимогам ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги, що незаконним є скасування заходів забезпечення позову, оскільки рішенням Городоцького районного суду від 9 грудня 2016 року, ухваленим у цій же справі, було задоволено вимогу про стягнення 3% річних від суми несплаченого боргу, і на даний час рішення залишилось невиконаним, не відповідає обставинам справи. Так, місцевий суд відповідно до чинного законодавства скасував заходи забезпечення позову (арешт на майно відповідача), оскільки ст. 154 ЦПК України (чинної на момент прийняття судом першої інстанції рішення) передбачено одночасно з ухваленням судового рішення скасувати заходи забезпечення позову.

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про обґрунтованість позову, а стосуються переоцінки доказів та є лише незгодою з прийнятим судом першої інстанції рішенням.

Доводи апеляційної скарги, ретельно досліджені судом, висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущені порушення матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Оскільки рішення суду правильне, обґрунтоване, відповідає обставинам справи, постановлене з дотриманням вимог процесуального права, апеляційний суд не вбачає підстав для його скасування.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, Хмельницький апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 21 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Повне судове рішення складено 4 березня 2019 року.

Судді А.В. Купельський

Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк