Провадження № 22-ц/802/248/19 Категорія: 26 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів Русинчука М.М., Здрилюк О.І.,

секретар Вергун Т. С.

з участю: представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 грудня 2018 року,-

встановив:

Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 грудня 2018 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу скасувати у звязку з порушенням судом першої інстанції норм процесуального права, зокрема щодо визначення підсудності та направити дану цивільну справу для розгляду до Дубенського міськрайонного суду Рівненської області.

АТ КБ «ПриватБанк» у відзиві на апеляційну скаргу зазначив про законність оскарженої ухвали, вказав, що підсудність визначена за останнім відомим місцем реєстрації відповідача.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали, а також доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Постановляючи ухвалу про відкриття провадження у даній справі, суд першої інстанції виходив з того, що дана справа підсудна Луцькому міськрайонному суду Волинської області.

Такий висновок суду зроблений з додержанням норм процесуального права.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.( ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом (ч. 1 ст. 27 ЦПК України).

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 187 ЦПК України, якщо відповідачем вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суд відкриває провадження не пізніше наступного дня з дня отримання судом у порядку, передбаченому частиною восьмою цієї статті, інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача.

Якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу (ч. 9 ст. 187 ЦПК України).

На виконання вимог пункту 6 статті 187 ЦПК України суд першої інстанції звернувся до відповідного органу реєстрації місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання(перебування) відповідача ОСОБА_2

Згідно з відомостями підрозділу УДМС України у Волинській області ОСОБА_2 був зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 та знятий з реєстрації 24 жовтня 2000 року (а.с.38).

З 4 квітня 2016 року набрала чинності Постанова Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 207, якою затверджено Правила реєстрації місця проживання, згідно з якою повноваження реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради (надалі- Правила).

Департамент державної реєстрації Луцької міської ради у листі від 20.12.2018 року повідомив про відсутність у Реєстрі територіальної громади міста Луцька інформації щодо зареєстрованого місця проживання ОСОБА_2 (а.с.40).

Відповідно до положень частини 9 статті 28 ЦПК України позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред'являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).

Отже банк звернувся в суд з позовом до Луцького міськрайонного суду за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання відповідача ОСОБА_2, що відповідає вимогам частини 9 статті 28 ЦПК України.

Як на підставу свого законного проживання/перебування на території міста Дубно Рівненської області відповідачем до апеляційної скарги надано копії договору оренди житлового приміщення по вулиці Миру, 47 в місті Дубно Рівненської області, який нотаріально не посвідчений, договору безоплатного користування приміщенням № 1 по вулиці Данила Галицького.1 в м.Дуцбно Рівненської області та довідку Комунального підприємства «Центральна житлово-експлуатаційна організація «Житловик» про те, що ОСОБА_2 проживає у ІНФОРМАЦІЯ_2 без реєстрації місця проживання.

Однак дані договори оренди та довідка Житлово-експлуатаційної організації не підтверджує зареєстрованого місця проживання або перебування відповідача, як того вимагають приписи ч. І ст. 27 ЦПК України.

Реєстрація проживання або перебування фізичних осіб на території України регулюється ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 р. № 207.

Відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку; документ, до якого вносяться відомості про місце перебування, - довідка про звернення за захистом в Україні; довідка про реєстрацію місця проживання - документ, який видається органом реєстрації особі за її вимогою та підтверджує реєстрацію місця проживання особи;

Правила визначають процедуру реєстрації місця проживання та місця перебування осіб в Україні, зразки документів, необхідних для реєстрації і зняття з реєстрації місця проживання та місця перебування.

Згідно з п. 3 Загальних положень Правил реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради.

Пунктом 4 Загальних положень Правил визначено, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобовязані протягом 30 календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.

Реєстрація місця проживання/перебування або зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється в день подання особою або її представником документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена одночасно із зняттям з попереднього місця проживання.

Пунктом 9 Правил передбачено, що відомості про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання вносяться до паспорта громадянина України, тимчасового посвідчення громадянина України, посвідки на постійне проживання, посвідки на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист (далі - документи, до яких вносяться відомості про місце проживання), а відомості про реєстрацію місця перебування - до довідки про звернення за захистом в Україні (документ, до якого вносяться відомості про місце перебування) шляхом проставлення в них відповідного штампа реєстрації місця проживання/перебування особи за формою згідно з додатком 1.

З наведеного слідує, що законодавством чітко встановлений порядок реєстрації, як місця проживання, так і місця перебування фізичної особи на території України, яке вимагає обовязкового внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи.

А тому договір оренди житла, який не посвідчений нотаріусом та довідка житлово-експлуатаційної організації не є тими офіційними документами, які підтверджують зареєстроване місце проживання чи перебування відповідача на території міста Дубно Рівненської області, як того вимагає Закон.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 цитує положення Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», якими визначено поняття місця проживання, реєстрації, довідки про реєстрацію місця проживання або місця перебування, а також визначені Порядком реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні поняття реєстраційного обліку, реєстрації/зняття з реєстрації, тощо. Однак, при цьому відповідач залишає поза увагою ту обставину, що визначальним для визначення підсудності справи є встановлення судом зареєстрованого у встановленому порядку місця проживання фізичної особи або зареєстрованого у встановленому порядку місця перебування фізичної особи.

Оскільки місце проживання/перебування відповідача ОСОБА_2 у встановленому порядку не зареєстроване, суд першої інстанції правильно визначив підсудність цієї справи за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання відповідача у місті Луцьку проспект Молоді 8.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права

У звязку з наведеним, відповідно до ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід залишити без задоволення, а ухвалу судді суду першої інстанції від 28 грудня 2018 року у даній справі без змін.

Керуючись статтями 367, 368, 375, 380, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 грудня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту даної постанови.

Головуючий

Судді: