Головуючий суду 1 інстанції - Чуванова А.М.
Доповідач -Коновалова В.А.
Справа № 416/1562/13-ц
Провадження № 22-ц/810/477/19
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

08 листопада 2019 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Авалян Н.М., Луганської В.М.,

за участю секретаря судового засідання Сінько А.І.,

учасники справи:

позивач - акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на заочне рішення Лутугинського районного суду Луганської області від 30 серпня 2013 року, ухвалене у складі судді Чуванової А.М. в м. Лутугине Луганської області,

за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У 2013 році публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», яке у подальшому змінило назву на акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в обґрунтування якого вказало, щовідповідно до укладеного договору № SAMDN1589 від 23 листопада 2005 року відповідач по справі отримав кредит у розмірі 5000 грн (з подальшим його збільшенням до 25000 грн) у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

В порушення вимог закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 11 лютого 2013 року за відповідачем утворилася заборгованість у сумі 81366,47 грн, яка складається з: 25000 грн - заборгованість за кредитом, 54762,69 грн - по процентам за користування кредитом, 1603,78 грн - по комісії за користування кредитом.

Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором № SAMDN1589 від 23 листопада 2005 року в розмірі 81366,47 грн та судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Лутугинського районного суду Луганської області від 30 серпня 2013 року позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено. Суд стягнув з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 81366,47 грн. Вирішено питання про судові витрати.

Суд першої інстанції обґрунтував рішення тим, що в відповідач зобов`язання за кредитним договором № SAMDN1589 від 23 листопада 2005 року належним чином не виконав, у зв`язку з чим за ним утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Розпорядженням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року територіальна підсудність справ Лутугинського районного суду Луганської області була визначена Білокуракинському районному суду Луганської області.

Білокуракинським районним судом Луганської області ухвалою від 27 вересня 2018 року частково відновлено втрачене судове провадження у цивільній справі № 416/1562/13-ц, (провадження № 2/416/721/13) за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в частині: копії паспорта ОСОБА_1 , ідентифікаційного коду ОСОБА_1 , ухвали про відкриття провадження у справі від 05 червня 2013 року, ухвали про призначення справи до розгляду від 13 червня 2013 року, заочного рішення Лутугинського районного суду Луганської області від 30 серпня 2013 року.

Ухвалою Білокуракинського районного суду Луганської області від 14 травня 2019 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Лутугинського районного суду Луганської області від 30 серпня 2013 року у справі № 416/1562/13-ц за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишено без задоволення.

Білокуракинським районним судом Луганської області ухвалою від 04 жовтня 2019 року відновлено втрачене судове провадження у зазначеній цивільній справі № 416/1562/13-ц в частині: копії позовної заяви публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, копії кредитного договору № SAMDN1589 від 23 листопада 2005 року; копії додаткової угоди від 26 грудня 2005 року до договору № SAMDN1589 від 23 листопада 2005 року; копії розрахунку заборгованості за договором № SAMDN1589 від 23 листопада 2005 року.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати заочне рішення Лутугинського районного суду Луганської області від 30 серпня 2013 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог банку, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального та матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначив, що він не був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, що позбавило його права надати суду докази, якими він заперечує проти позову.

Також, відповідач вказав, що не надавав згоду на отримання банківських послуг у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 5000 грн (з подальшим його збільшенням до 25000 грн).

Додатково відповідач посилається на те, що суд необґрунтовано відмовив йому у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення.

(2) Позиція інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» зазначило, що відповідачем не наведено підстав та не надано доказів на спростування позову, заперечення щодо відсутності його згоди на укладення кредитного договору спростовуються матеріалами справи.

Також позивач вказує щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності, то відповідно до умов укладеного між сторонами кредитного договору, то строк дії договору не визначений, тому відповідно до статті 530 ЦК України банк має право вимагати виконання договору в будь-який час.

Представник позивача, який приймав участь в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу не визнав, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце повідомлені належним чином і в установленому законом порядку.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що згідно кредитного договору № SAMDN1589 від 23 листопада 2005 року відповідач по справі отримав кредит у розмірі 5000 грн (з подальшим його збільшенням до 25000 грн) у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач зобов`язання за кредитним договором № SAMDN1589 від 23 листопада 2005 року належним чином не виконав, у зв`язку з чим за ним станом на 11 лютого 2013 року за відповідачем утворилася заборгованість у сумі 81366,47 грн, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини по справі та матеріали справи у їх сукупності апеляційний суд вважає, що до такого висновку суд дійшов помилково, виходячи з наступного.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частини перша та друга статті 14 ЦК України).

Згідно зі статтею 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, вибору контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості, наданій сторонам визначити умови такого договору.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Із матеріалів справи вбачається, що 23 листопада 2005 року між «Приватбанком» в особі Луганського філіалу Приватбанку та Литовкою ОСОБА_2 укладено договір № SAMDN1589 про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної картки, відповідно до умов якого позивач відкрив відповідачу картковий рахунок і видав йому платіжну картку, строк дії якої - один рік.

Пунктом 1.1 договору передбачено,що надається кредитний ліміт «Фінансовий» в сумі 5000 грн, строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки, базова відсоткова ставка по кредитному ліміту на момент підписання договору - 1,4 % на місяць із розрахунку 360 днів на рік. Відсотки за користування кредитним лімітом підлягають сплаті щомісячно в строк до 30 числа кожного місяця.

Відповідно до умов додаткової угоди від 26 грудня 2005 року до договору № SAMDN1589 від 23 листопада 2005 року, укладеної між закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 банк надав на картковий рахунок відповідача кредит (кредитний ліміт) в сумі 25000 грн.

Договір № SAMDN1589 від 23 листопада 2005 року та додаткова угода до нього від 26 грудня 2005 рокупідписані сторонами по справі.

Отже між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», яке змінило найменування на АТ КБ «Приватбанк», таЛитовкою ОСОБА_2 було укладено договір про відкриття карткового рахунку і обслуговування платіжної картки, з додатковою угодою, в яких сторони погодили суму коштів, яка надається за договором, відсоткову ставку за користування кредитними коштами, порядок та строк повернення коштів, якийвідповідає строку дії картки в один рік.

Згідно з вимогами статей 12, 83 ЦПК України розгляд і вирішення цивільних справ у судах проводиться на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, на які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти і об`єктивності з`ясування фактичних обставин справи та оцінки доказів, що мають важливе значення для правильного вирішення справи.

Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично-значущих обставин та надання доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного і обґрунтованого рішення.

Тому, враховуючи, що судом першої інстанції постановлено заочне рішення і про перегляд якого відповідачу відмовлено, перевіряючи доводи апеляційної скарги, з метою повного та всебічного встановлення обставин по справі, апеляційний суд вважає за доцільне долучити до матеріалів справи і дослідити додаткові докази (виписка по рахунку та довідка про кредитні картки), надані позивачем на виконання ухвали апеляційного суду.

На підставі вищевказаного договору відповідачу було відкрито картковий рахунок та видана картка № НОМЕР_1 , зі строком дії до листопада 2006 року, що підтверджується довідкою акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» від 07 листопада 2019 року.

З наданої банком виписки з рахунку за період з 23 листопада 2005 року по 31 грудня 2013 року, вбачається, що ОСОБА_1 після отримання картки неодноразово здійснював операції щодо зняття готівки з карткового рахунку, проводив розрахунки за придбаний товар.

Також з виписки вбачається, що відповідач не лише знімав кошти, але й погашав заборгованість по кредиту.

Зазначені вище обставини свідчать про те, що відповідач користувався кредитною карткою № НОМЕР_1 , а його дії свідчать як про погодження з умовами договору та додаткової угоди, так і про часткове виконання ним взятих на себе зобов`язань за договором.

Наведені в апеляційній скарзі доводи про те, що відповідач не надавав згоду на отримання банківських послуг у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 5000 грн (з подальшим його збільшенням до 25000 грн), не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються зазначеними вище доказами, які наявними у матеріалах справи.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

В порушення вимог закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим, згідно розрахунку позивача, станом на 11 лютого 2013 року за відповідачем утворилася заборгованість у сумі 81366,47 грн, яка складається з: 25000 грн - заборгованість за кредитом, 54762,69 грн - по процентам за користування кредитом, 1603,78 грн - по комісії за користування кредитом.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не був належним чином повідомлений про розгляд справи, що є порушенням його процесуальних прав, заслуговують на увагу з огляду на таке.

Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями (частини перша та друга статті 74 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції).

Відповідно до частини п`ятої статті 74 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції, судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу.

Про дату, час та місце розгляду справи, призначеної на 30 серпня 2013 року відповідач викликався в суд через оголошення у пресі, про зазначено в описовій частині оскаржуваного рішення суду (Т.2 а.с. 8-10).

ОСОБА_1 з 28 січня 2000 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується ксерокопією паспорта відповідача (Т.2, а.с. 18-20), яка банком додавалась до позовної заяви про що зазначено в додатках до позовної заяви.

Зазначені вище обставини свідчать про те, що відповідач має зареєстроване місце проживання, виклик відповідача повинен здійснюватися у відповідності до положень ст. 74 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції, за місцем його реєстрації.

Проте, суд першої інстанції застосувавши положення частини 9 статті 74 ЦПК України, які передбачають, що відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі, не звернув уваги, що відповідач має зареєстроване місце проживання, тому порушив право відповідача знати про дату, час і місце судових засідань.

Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд (пункти 41 і 60 Доповіді «Верховенство права», схваленої Венеційською Комісією на 86-му пленарному засіданні, м. Венеція, 25-26 березня 2011 року).

Стаття 6 Європейської конвенції про захист прав людини (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд. Вона закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини невід`ємними частинами «права на суд» слід розглядати, зокрема, наступні вимоги: вимога «змагальності» процесу відповідно до статті 6 Конвенції передбачає наявність можливості бути поінформованим і коментувати зауваження або докази, представлені протилежною стороною, в ході розгляду; право на «публічне слухання», що передбачає право на усне слухання і особисту присутність сторони в цивільному судовому процесі перед судом (Екбатані проти Швеції; право на ефективну участь (T. та V. проти Сполученого Королівства).

Оскільки відповідач не був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи у визначений законом спосіб, то цесвідчить про не забезпечення дотримання принципу рівності сторін у процесі та змагальності, відповідно до яких кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них.

У зв`язку з неповідомленням ОСОБА_1 про судовий розгляд справи, останній був позбавлений можливості надати заперечення на позовну заяву, доводити перед судом переконливість своїх доводів, зокрема подати до Лутугинського районного суду Луганської області клопотання про застосування строку позовної давності.

Під час перегляду справи в апеляційної інстанції відповідачем заявлялося про застосування строку позовної давності.

Враховуючи зазначені вище обставин апеляційний суд вважає необхідним прийняти клопотання відповідача про застосування строку позовної давності, оскільки відповідач не був належно повідомлений судом першої інстанції про дату, час і місце розгляду справи під час винесення заочного рішення 30 серпня 2013 року.

Саме такі висновки щодо застосування норм права до спірних правовідносин сформульовані Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц,які відповідно до вимог частини 4 статті 263 ЦПК України мають враховуватися судом при виборі і застосуванні норм права.

Посилання представника позивача у письмових поясненнях на апеляційну скаргу про те, що відповідно до п. 9.2 кредитного договору № SAMDN1589 від 23 листопада 2005 року, договір діє необмежений період часу, тобто строк договору не визначений, та враховуючи, що фактично отримані і використані відповідачем кошти в добровільному порядку не повернуті, тому відповідно до статті 530 ЦК України банк має право вимагати виконання договору в будь-який час, при цьому посилаючись на правову позицію висловлену Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 про те, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, не можна застосувати до спірних правовідносин, оскільки у вказаній справі обставини, що формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм права, не є подібними до обставин цієї справи в якій сторони в пункті 1.1. договору № SAMDN1589 від 23 листопада 2005 року погодили строк дії кредитного ліміту, який відповідає строку дії картки в один рік, тобто визначили строк повернення кредиту.

Посилання позивача на постанову Луганського апеляційного суду від 16 липня 2019 року у справі № 409/504/15-ц як на аналогічну справу щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, є безпідставним, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Тобто, висновки щодо застосування норм права, які викладені у судових рішеннях інших судів, ніж в постановах Верховного Суду, не є обов`язковими під час розгляду справи апеляційним судом у подібних правовідносинах.

Згідно зі ст. ст. 526, 530, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) ( стаття 610 ЦПК Україния).

Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання (статті 530,631 ЦК України).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.ч. 1,5 ст. 261 ЦК України).

Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Строк виконання кожного щомісячного зобов`язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст. 253 ЦК України).

За змістом статей 256, 261 і 267 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц).

Як вже зазналося вище, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця зазначеного, як кінцевий строк повернення кредиту. За умовами укладеного між сторонами договору строк повернення кредиту відповідає строку дії картки, який встановлений один рік (п. 1.1 договору), це 30 листопада 2006 року.

Згідно наданих банком доказів відповідачем після 30 листопада 2006 року платежів у рахунок погашення кредитної заборгованості (тіла кредиту) здійснено не було. Оскільки строк погашення кредитної заборгованості 30 листопада 2006 року, із позовом до суду банк звернувся в квітні 2013 року, тобто поза межами трирічного строку позовної давності, про застосування якого заявила сторона спору.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, щовимоги банку про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в сумі 25000 грн. не підлягають задоволенню, оскільки позивач звернувся до суду з пропуском строку позовної давності, про застосування якої було заявлено відповідачем.

Щодо нарахування та стягнення процентів та комісії

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як зазначалося вище, пунктом 1.1 договору передбачено,що базова відсоткова ставка по кредитному ліміту на момент підписання договору - 1,4 % на місяць із розрахунку 360 днів на рік. Відсотки за користування кредитним лімітом підлягають сплаті щомісячно в строк до 30 числа кожного місяця.

Пунктом п. 3.2 додаткової угоди від 26 грудня 2005 року до договору № SAMDN1589 від 23 листопада 2005 року, укладеної між закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 , базова ставка відсотків за користування кредитним лімітом визначена у розмірі 16,8 річних, і збільшена ставка відсотків в 1,5 рази від базової, починаючи з першого числа поточного місяця на суму заборгованості, яка залишилася за попередній місяць, якщо 100% такої заборгованості не було погашено в строк по останнього банківського дня поточного місяця.

Отже сторони узгодили умови договору щодо розміру процентної ставки за користування кредитними коштами, щомісячне виконання зобов`язання щодо сплати процентів та строк повернення.

Із наданого ПАТ КБ «Приватбанк» розрахунку заборгованості вбачається, що позивачем заборгованість по відсоткам за користування кредитом розрахована станом на 11 лютого 2013 року і становить 54762,69 грн., останній платіж в рахунок погашення заборгованості відповідачем був здійснений 30 вересня 2008 року, який було спрямовано на часткове погашення заборгованості за відсотками.

Оскільки умовами договору SAMDN1589 від 23 листопада 2005 року погашення відсотків за користування кредитним лімітом передбачено сплачувати щомісячно в строк до 30 числа кожного місяця, погашення кредиту - не пізніше строку дії картки, а строк дії картки один рік і закінчився 30 листопада 2006 року, та враховуючи що останній платіж в рахунок погашення заборгованості відповідачем був здійснений 30 вересня 2008 року, який згідно наданого розрахунку заборгованості банком зараховано на погашення заборгованості за відсотками, що відповідно до ст. 264 ЦК України свідчить про переривання строку позовної давності,тому трирічний строк позовної давності щодо вимоги про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, яка виникла станом на 30 листопада 2006 року,сплив 30 вересня 2011 року.

Із позовом до суду про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, яка виникла станом на 30 листопада 2006 року, банк звернувся в квітні 2013 року, тобто поза межами трирічного строку позовної давності, про застосування якого заявила сторона спору.

В пункті 1.1 договору передбачено сплату клієнтом комісії за несвоєчасне погашення кредитного ліміту в пільговий період у розмірі 1,4% від заборгованості.

Отже комісія, яка заявлена позивачем, передбачена умовами договору SAMDN1589 від 23 листопада 2005 року, укладеного сторонами.

Як вбачається із розрахунку заборгованості, заборгованість з комісії в сумі 1603,78 грн, банком розрахована під час дії договору.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що у задоволенні позовних вимог позивача про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по процентам за користування кредитом, яка виникла станом на 30 листопада 2006 року, комісії за користування кредитом в сумі 1603,78 грн. слід відмовити за пропуском строку позовної давності.

У пункті 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Оскільки зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом, то після 01 грудня 2006 року позивач не мав права нараховувати проценти за користування кредитними коштами.

Колегія суддів вважає, оскільки право позивача нараховувати проценти за користування кредитом припинилося, то вимога банку про стягнення з ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 01 грудня 2006 року по 11 лютого 2013 року не підлягає задоволенню за необґрунтованістю.

Щодо суті апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Апеляційний суд вважає, що заочне рішення суду слід скасувати відповідно до п.п.1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом (тілом кредиту), процентам за користування кредитом за період з 23 листопада 2005 року по 30 листопада 2006 року, комісії за користування кредитом в сумі 1603,78 грн. слід відмовити за пропуском строку позовної давності. У задоволенні позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 01 грудня 2006 року по 11 лютого 2013 року відмовити за необґрунтованістю.

Щодо судових витрат

В ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно квитанції від 03 липня 2019 року відповідачем понесені витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 1220,49 грн.

Оскільки у задоволенні позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом відмовлено, то з акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1220,49 грн.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Лутугинського районного суду Луганської області від 30 серпня 2013 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом (тілом кредиту), процентам за користування кредитом за період з 23 листопада 2005 року по 30 листопада 2006 року, комісії за користування кредитом в сумі 1603,78 грн. відмовити за пропуском строку позовної давності.

У задоволенні позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 01 грудня 2006 року по 11 лютого 2013 року відмовити за необґрунтованістю.

Стягнути з акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (код ЄДРПО 14360570) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1220 (одна тисяча двісті двадцять) грн. 49 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови буде складено 12 листопада 2019 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді Н.М. Авалян

В.М.Луганська