Справа № 754/2311/19 Головуючий в суді І інстанції Лісовська О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Мельника Я.С.,

суддів: Іванової І.В., Матвієнко Ю.О.,

за участі секретаря Гановської А.М.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 25 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, який обґрунтовував тим, що 21 січня 2014 року між ним та ТОВ «ПУЕЦ» було укладено договір №18, відповідно до якого ТОВ «ПУЕЦ» зобов`язався надавати послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території у житловому будинку АДРЕСА_1 , мешканцем якого він є.

Зазначає, що відповідно до умов цього договору, він набирає чинності з моменту його підписання та діє до кінця календарного року, та у разі, коли за місяць до закінчення дії цього договору однією зі сторін не заявлено у письмовій формі про розірвання договору або необхідність його перегляду, цей договір вважається продовженим на один рік. Однак 31 січня 2019 року він отримав лист від ТОВ «ПУЕЦ», в якому вказано, що товариство більше надавати послуги з обслуговування будинку не планує і в односторонньому порядку розриває укладений між сторонами договір з 01 березня 2019 року, та що у подальшому, починаючи з 06 грудня 2018 року, ТОВ «ПУЕЦ» почергово буде вимикати ліфти в будинку, що негативно впливає на звичний ритм життя мешканців будинку, при цьому він належним чином сплачував за послуги з утримання будинку.

Вважає, що відповідач в порушення умов договору, самостійно в односторонньому порядку розірвав укладений між сторонами договір у спосіб, який не передбачений ні самим договором, ні законом, тому вважає такі дії ТОВ «ПУЕЦ» незаконними і такими, що порушують його права як споживача послуг, тому просить суд визнати незаконними дії та рішення ТОВ «ПУЕЦ» щодо одностороннього розірвання з 01 березня 2019 року договору № 18 від 21.01.2014 року про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, укладеного між сторонами, визнати діяльність ТОВ «ПУЕЦ», яка полягає у неналежному наданні послуг з утримання будинку і прибудинкової території - нечесною підприємницькою практикою, яка полягає в агресивних діях відносно споживачів, визнати незаконними дії ТОВ «ПУЕЦ» щодо відключення ліфтів, зобов`язати ТОВ «ПУЕЦ» увімкнути усі ліфти, які знаходяться в багатоквартирному будинку за адресою АДРЕСА_1 , та здійснити перерахунок вартості послуги з обслуговування ліфтів, що була надана не у повному обсязі, починаючи з 06.12.2018 року до моменту увімкнення ліфтів.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 25 липня 2019 року позов задоволено частково, визнано незаконними дії ТОВ «ПУЕЦ» щодо одностороннього розірвання з 01 березня 2019 року договору № 18 від 21 січня 2014 року, у задоволенні інших позовних вимог - відмовлено. Стягнуто з ТОВ «ПУЕЦ» на користь держави 768, 40 грн. судових витрат.

Не погодившись із цим рішенням, представник ТОВ «ПУЕЦ» подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та неповне з`ясування усіх обставин справи.

У обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає також про те, що ТОВ «ПУЕЦ» скористався своїм правом та попередив позивача завчасно про дострокове припинення дії договору про надання послуг з утримання будинку в односторонньому порядку, при цьому ними було дотримано принцип свободи договору відповідно до ст. 627 ЦК України, тому таке повідомлення позивача було здійснено відповідно до положень укладеного між сторонами договору та вимог закону, через що вважає висновок суду про часткове задоволення позову безпідставним.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що ТОВ «ПУЕЦ», в порушення п. 20 договору, не попередив завчасно позивача про дострокове припинення дії зазначеного договору, тобто за місяць до закінчення строку дії договору, надіславши лист лише 24 січня 2019 року, тобто майже через місяць після того, як він продовжив свою дію, тому суд приходить до висновку про задовольння позовних вимог про визнання незаконними дій ТОВ «ПУЕЦ» щодо одностороннього розірвання з 01 березня 2019 року договору № 18 від 21 січня 2014 року про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, укладеного між сторонами. Разом з тим, суд дійшов висновку, що надання послуг з утримання будинку і прибудинкової території ТОВ «ПУЕЦ» не містить елементів примусу, докучання або неналежного впливу, які істотно впливають на свободу вибору або поведінку споживача стосовно придбання продукції, крім того мешканці будинку по АДРЕСА_1 створили ОСББ, яким прийнято рішення, зокрема, про самозабезпечення потреб співвласників будинку та відмову від послуг ТОВ «ПУЕЦ», тому інші позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 21 січня 2014 року між АДРЕСА_1 як споживачем послуг, та ТОВ «ПУЕЦ» був укладений договір №18, відповідно до якого ТОВ «ПУЕЦ» надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у житловому будинку АДРЕСА_1 (а.с.3).

Відповідно до п.20 цього договору, він набирає чинності з моменту його підписання та діє до кінця календарного року, тобто до 31.12.2014 року. У разі, коли за місяць до закінчення дії цього договору однією зі сторін не заявлено у письмовій формі про розірвання договору або необхідність його перегляду, цей договір вважається щороку продовженим.

Як вбачається з листа №176 від 24.01.2019 року, ТОВ «ПУЕЦ» достроково припиняє дію договорів про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, у тому числі договору, укладеного з позивачем, в односторонньому порядку та вважає вищезазначені договори розірваними з 01.03.2019 року (а.с.4).

З матеріалів справи вбачається, що строк дії договору неодноразово продовжувався і у 2018 році діяв до 31.12.2018 року. У строк, визначений договором, він розірваний не був, а тому строк його дії продовжився і з 01.01.2019 року.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до вимог статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

За змістом ч. 1 ст. 901, ч.1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що місцевий суд правильно визначив характер спірних правовідносин та норми матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну правову оцінку відповідно до статей 76-80 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, зокрема дійшов обґрунтованого висновку, що ТОВ «ПУЕЦ», в порушення п. 20 договору №18 про надання послуг з утримання будинків і споруд прибудинкових територій та положень Закону, зокрема ст.ст. 526, 626, 901, 903 ЦК України, не попередив завчасно позивача про дострокове припинення дії зазначеного договору, тобто за місяць до закінчення строку дії договору, надіславши лист лише 24 січня 2019 року, тобто майже через місяць після того, як він почав діяти знову, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання незаконними дій ТОВ «ПУЕЦ» щодо одностороннього розірвання з 01 березня 2019 року договору № 18 від 21 січня 2014 року, укладеного між сторонами.

Доводи апелянта про те, що ТОВ «ПУЕЦ» діяв відповідно до положень вказаного договору та вимог закону, зокрема ст. 627 ЦК України, за якою сторони у договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства (положень типового договору) і врегулювати свої відносини на власний розсуд, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки ґрунтується на суперечливому тлумаченні стороною норм матеріального права, і такі доводи не відповідають положенням укладеного між сторонами договору та вимогам закону, тому не спростовують у цій частині обґрунтованих висновків суду першої інстанції.

Інших вагомих та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали, апеляційна скарга не містить.

Недоліків, які призводили б до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справи і впливають на суть ухваленого рішення та підстав, передбачених ст. 376 ЦПК, для скасування цього рішення та ухвалення нового або його зміни під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду міста Києва від 25 липня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: