Справа № 214/3427/17
2/214/396/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

26 лютого 2019 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді Попова В.В.,

при секретарі Джемерчук О.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, у м. Кривому Розі, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до УДППЗ «Укрпошта», в особі Поштамту-ЦПЗ №2 Дніпропетровської дирекції про виплату середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, визнання незаконним переміщення на іншу посаду, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки виконання рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06.02.2017 року про поновлення його на роботі у розмірі 3979 грн. 22 коп., визнати незаконним переміщення його на іншу посаду, яка не обумовлена трудовим договором та зобовязати відповідача поновити його на посаді оператора поштового звязку 1-го класу Головної каси Поштамту-ЦПЗ №2. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 06.02.2017 року його було, зокрема, поновлено на посаді оператора поштового звязку 1-го класу Головної каси Поштамту-центру поштового звязку №2 Дніпропетровської дирекції Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта». Рішення суду в цій частині було допущено до негайного виконання. Однак, наказ №428-к «Про поновлення на роботі» відносно позивача був винесений відповідачем лише 30.03.2017 року, у звязку з чим заробітна плата за період з 06.02.2017 року по 30.03.2017 року позивачу не нараховувалась та не виплачувалась. Так, посилаючись на викладене позивач просить суд стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі у розмірі 3979 грн. 22 коп. Окрім того, позивач зазначає, що наказом відповідача №429-к «Про переміщення ОСОБА_1М.» від 30.03.2017 року його було незаконно переміщено на іншу посаду, яка не обумовлена трудовим договором, у звязку з чим позивач просить суд визнати цей наказ незаконним та зобовязати відповідача поновити його на посаді оператора поштового звязку 1-го класу Головної каси Поштамту-ЦПЗ №2.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримала письмові заперечення проти позову, в яких зазначила, що позивачем до позовної заяви не було долучено жодного рішення суду або копій наказів, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, що були ним заявлені, крім того до позову не було долучено довідку про середній розмір заробітної плати позивача, згідно якої можна було б зробити розрахунок належної до виплати позивачу суми, у звязку з чим просила суд залишити даний позов без розгляду.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Так, рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06.02.2017 року було ухвалено позов ОСОБА_1 задовольнити частково, а саме визнати накази Поштамту-центру поштового звязку №2 Дніпропетровської дирекції Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта» №486 від 29.09.2015 року та №2065-к від 30.09.2015 року незаконними, поновити ОСОБА_1 по посаді оператора поштового звязку 1 класу Головної каси Поштамту-центру поштового звязку №2 Дніпропетровської дирекції Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта», стягнути на користь ОСОБА_1 з Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта» середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 45714 грн. 76 коп. та моральну шкоду у розмірі 7500 грн. (а.с.96-107).

Вказане рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на по посаді оператора поштового звязку 1 класу Головної каси Поштамту-центру поштового звязку №2 Дніпропетровської дирекції Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта» та стягнення на користь ОСОБА_1 з Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта» середнього заробітку за час вимушеного прогулу у сумі 45714 грн. 76 коп. було допущено до негайного виконання.

Однак, як убачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, наказ про поновлення ОСОБА_1 на посаді оператора поштового звязку 1 класу Головної каси Поштамту-центру поштового звязку №2 Дніпропетровської дирекції Публічного акціонерного товариства «Укрпошта» був винесений лише 30.03.2017 року (а.с.95).

Таким чином, у звязку з несвоєчасним виконанням відповідачем ухваленого рішення суду, позивачу у період з 06.02.2017 року по 30.03.2017 року заробітна плата не нараховувалась та не виплачувалась, а відтак позивач вимушений був звернутись до суду з даним позовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч. 7 ст. 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обовязковості і підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні.

Обовязковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства (ст. 129-1 Конституції України).

Отже, з огляду на принцип загальнообовязковості судових рішень за змістом статей 18, 430 ЦПК України судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обовязковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України у пункті 34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обовязків.

Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обовязок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обовязок полягає у тому, що у роботодавця обовязок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватись.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 ЦПК України невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Отже, зважаючи на вище викладене, суд приходить до висновку, що рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06.02.2017 року про поновлення позивача на роботі відповідачем вчасно виконано не було, у звязку з чим вимоги позивача в частині стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Формула для визначення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні передбачена у п.п. 2, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, і є наступною: розмір середньоденної заробітної плати помножений на кількість робочих днів затримки розрахунку. Середньоденна заробітна плата визначається так: сума зарплати за 2 місяці, що передують події, з якою пов'язана виплата, поділена на кількість відпрацьованих робочих днів за 2 місяці, що передують події, з якою пов'язана виплата.

Абз. 1 п. 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. (Абзац перший пункту 8 Із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ №1398 від 30.07.1999 року).

Так, середньоденна заробітна плата позивача становить 92 грн. 54 коп., що підтверджується довідкою про середньоденну заробітну плату від 08.04.2016 року (а.с.93), а середній заробіток за час затримки виконання рішення суду становить 3979 грн. 22 коп. (92 грн. 54 коп. (середньоденна заробітна плата) * 43 (кількість робочих днів)) та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Стосовно позовних вимог позивача щодо визнання незаконним переміщення його на іншу посаду, яка не обумовлена трудовим договором та зобовязання відповідача поновити його на посаді оператора поштового звязку 1-го класу Головної каси Поштамту-ЦПЗ №2, суд зазначає, що такі вимоги задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Згідно ст. 32 КЗпП України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.

Згідно ч. 2 ст. 32 КЗпП України не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором.

Однак, як видно з наказу №2962-к від 17.05.2018 року, позивача за його с особистою заявою було переведено на посаду сортувальника поштових відправлень та виробів друку з 19.05.2018 року, яку він займає і в цей час.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір у розмірі 640 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 27 Закону України «Про оплату праці», ст.ст. 32, 235, 236 КЗпП України, ст.ст. 12, 13, 19, 23, 77, 78, 141, 263-265, 268, 273, 354-355 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з УДППЗ «Укрпошта», в особі Поштамту-ЦПЗ №2 Дніпропетровської дирекції, на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06.02.2017 року про поновлення його на роботі у розмірі 3979 грн. 22 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з УДППЗ «Укрпошта», в особі Поштамту-ЦПЗ №2 Дніпропетровської дирекції, в дохід держави судовий збір у розмірі 640 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Суддя В.В. Попов.

Повне рішення виготовлено 07 березня 2019 року.