Провадження № 2/369/110/19
РІШЕННЯ

Іменем України

19.02.2019 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді - Дубас Т.В.,

за участю секретаря - Ріпка Л.Ю.,

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у порядку загального позовного провадження в судовому засіданні м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Товариства з додатковою відповідальністю «Універсам № 12», Профспілкового комітету товариства з додатковою відповідальністю «Універсам № 12», ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, про визнання недійсними наказів, довідок, актів, доповідних записок, поновлення на роботі, відшкодування середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди та стягнення коштів за заподіяну підприємству

шкоду, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року ОСОБА_4 звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Універсам № 12» (далі ТДВ «Універсам № 12», товариство), ОСОБА_8 про поновлення на роботі, відшкодування середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди.

Заявлені позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 03.01.2013 вона була прийнята на посаду контролера III категорії до ТДВ «Універсам № 12».

01.09.2015 позивач була переведена на посаду продавця-касира ТДВ «Універсам № 12».

Як зазначила ОСОБА_4, з кінця 2015 року директор товариства ОСОБА_6 перестав сплачувати податки до пенсійного фонду та фондів соціального захисту з заробітної плати позивача, а потім частково перестав виплачувати їй заробітну плату, чим на її думку чинив на неї психологічний тиск, примушуючи її до звільнення.

27.03.2017 позивач вийшла на роботу, де дізналася про її звільнення за власним бажанням згідно наказу № 002-к від 29.01.2016 та без врахування того, що із зазначеним наказом вона не ознайомлювалась, заяву про звільнення за власним бажанням ні в 2016, ні в 2017 роках не писала. Того ж дня ОСОБА_4 видали трудову книжку, не виплативши при цьому заборгованості із заробітної плати та компенсації виплат за невикористані щорічні відпустки.

Як зазначила позивач, 07.04.2017 начальник відділу кадрів ТДВ «Універсам № 12» ОСОБА_8 під диктовку змусила її написати письмову заяву до керівника товариства, в якій ОСОБА_4 зазначила про те, що вона не ознайомлена з наказом № 002-к від 29.01.2016 та про те, що заяву про звільнення за власним бажанням позивач не писала, а тому просила надати письмові пояснення з приводу зазначеного та прийняти міри з вирішення ситуації, що склалася.

Позивач вказала, що вищезазначена заява від 07.04.2017 має бути визнана недійсною.

Не отримавши відповіді на заяву від 07.04.2017 ОСОБА_4 звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області із позовом до ТДВ «Універсам № 12» про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, зобовязання вчинити дії.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області у вищезазначеному позову ОСОБА_4 було відмовлено.

Проте, позивач зазначила, що при її звільненні була порушена процедура звільнення представника, її не було ознайомлено із змістом наказу про звільнення, позивачу не видана його копія, враховуючи що заяву на звільнення за власним бажанням на імя керівника ТДВ «Універсам № 12» ОСОБА_6 ОСОБА_4 не писала, намірів писати таку заяву не мала, а тому такий наказ, на її думку, є незаконним.

Враховуючи незаконність наказу № 002-к від 29.01.2016 незаконним є звільнення ОСОБА_4 з роботи в ТДВ «Універсам № 12», у звязку з чим остання має бути поновлена на посаді продавця-касира ТДВ «Універсам № 12», яку займала раніше.

За час вимушеного прогулу ТДВ «Універсам № 12» має виплатити позивачу 210 000 грн. 00 коп., враховуючи розмір посадового окладу останньої у розмірі 10 000 грн. 00 коп. та час вимушеного прогулу 21 місяць.

Як зазначила позивач, в результаті фальсифікації та видачі незаконного наказу № 002-к від 29.01.2016 про звільнення ОСОБА_4 з роботи з ТДВ «Універсам № 12», останній завдано моральної шкоди, що полягає в тому, що були порушені її сталі життєві звязки, вона була змушена докладати суттєвих фізичних та душевних зусиль на подолання наслідків ситуації, що виникла незалежно від її волевиявлення, відновлювати втрачені життєві звязки, а тому розмір заподіяної їй моральної шкоди становить 100 000 грн., які на її думку, повинні відшкодувати їй ТДВ «Універсам № 12» та ОСОБА_8 в рівних частинах по 50 000 грн. кожний.

ОСОБА_4 просила суд поновити їй строк на звернення до суду із позовом про визнання незаконним наказу № 002-к від 29.01.2016 про звільнення ОСОБА_4 з роботи в ТДВ «Універсам № 12», поновлення позивача на роботі в ТДВ «Універсам № 12»; визнати недійсними заяву ОСОБА_4 на звільнення з ТДВ «Універсам № 12», заяву ОСОБА_4 від 07.04.2017, наказ № 002-к від 29.01.2016 про звільнення ОСОБА_4 з посади продавця-касира ТДВ «Універсам № 12» з 29.01.2016 за власним бажанням та поновити ОСОБА_13 на посаді продавця-касира ТДВ «Універсам № 12» з 29.01.2016; стягнути з відповідача ТДВ «Універсам № 12»; на користь ОСОБА_4 210 000,00 грн. як відшкодування середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 29.01.2016 по 09.11.2017, 50 000,00 грн. моральної шкоди, з відповідача ОСОБА_8 50 000,00 грн. моральної шкоди.

10.11.2017 ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області було відкрито провадження у вищезазначеній справі.

11.01.2018 справу знято з розгляду в звязку із перебуванням судді на лікаряняному.

У звязку із набранням чинності нової редакції Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12.03.2018 було призначено підготовче судове засідання по даній справі на 27.04.2018.

12 березня 2018 року ОСОБА_4 подала через канцелярію суду заяву про зміну предмету позову, збільшення розміру позовних вимог за вх. № 7993, відповідно до якої збільшила позовні вимоги та просила суд залучити до участі у справі у якості співвідповідачів ОСОБА_6, ОСОБА_9 і стягнути з ТДВ «Універсам № 12» на користь ОСОБА_4 250 000,00 грн. як відшкодування середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 29.01.2016 по 11.03.2018 850 000,00 майнової шкоди у вигляді додаткових витрат на ліки, лікування (лікувальні масажі), посилене харчування 100 000,00 грн. моральної шкоди, з ОСОБА_6 100 000,00 грн. моральної шкоди, ОСОБА_9 50 000,00 грн. моральної шкоди, з ОСОБА_8 50 000, 00 грн. моральної шкоди; одночасно з прийняттям рішення про стягнення з ТДВ «Універсам № 12» на користь ОСОБА_4 середнього заробітку за час вимушеного прогулу стягнути з генерального директора ТДВ «Універсам № 12» за незаконним наказом якого № 002/1-к від 29.01.2016 проведено незаконне звільнення ОСОБА_4 250 000,00 грн. як матеріальну відповідальність за заподіяну підприємству шкоду у звязку з оплатою працівникові ОСОБА_4 часу вимушеного прогулу з 29.01.2016 по 11.03.2018.

26 квітня 2018 року представник позивача подав до канцелярії суду заяву про зміну предмету позову за вх. № 14441, відповідно до якої просив суд залучити до участі у справі у якості співвідповідачів ОСОБА_6, Профспілковий комітет ТДВ «Універсам № 12», ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 та просив поновити позивачу місячний строк на звернення до суду із цим позовом про визнання недійсними заяв, наказів, поновлення на роботі в ПАТ «Універсам № 12», ТДВ «Універсам № 12», відшкодування майнової та моральної шкоди, як такий що пропущений з поважних, незалежних від позивача причин; визнати недійсними наказ ТДВ «Універсам № 12» № 002-к від 03.01.2013 про прийняття ОСОБА_4 на посаду контролера III категорії (оскільки вона писала заяву про прийняття її на роботу та була прийнята на роботу в ВАТ «Універсам № 12», а не в ТДВ «Універсам № 12»), рішення загальних зборів про реорганізацію ВАТ «Універсам № 12» в ТДВ «Універсам № 12», заяву ОСОБА_4 на звільнення з ТДВ «Універсам № 12», заяву ОСОБА_4 Т.Л. від 07.04.2017, наказ № 011-К від 01.09.2015 «Про надання щорічної чергової відпустки, приведення у відповідність штатного розпису в звязку з виробничою необхідністю, та переведення працівників за їх згодою, на відповідні посади» (з яким ОСОБА_14 не ознайомлювали і який не містить її підпису про ознайомлення з ним та згоду з його змістом), наказ № 002-к від 29.01.2016 про звільнення ОСОБА_4 з роботи за власним бажанням, наказ № 002/1-К від 29.01.2016 про звільнення ОСОБА_4 з посади касира-контролера III категорії ТДВ «Універсам № 12» з 29.01.2016 за п. 4 ст. 40 КЗпП, наказ № 003/1-К від 29.01.2016 про внесення змін до наказу № 002/1-к, довідку профспілкового комітету ТДВ «Універсам № 12» № 314/02 від 07.02.2018 стосовно того що ОСОБА_4 з 03.01.2013 по 29.01.2016 не перебувала в профспілці ТДВ «Універсам № 12», протокол зборів членів профспілки ТДВ «Універсам № 12» про призначення ОСОБА_5 головою профспілкового комітету ТДВ «Універсам № 12» (збори не проводились, оскільки був відсутній кворум для визнання їх такими що відбулися), протокол загальних зборів про призначення ОСОБА_6 директором ТДВ «Універсам № 12», наказ про приступання ним до роботи директором ТДВ «Універсам № 12», протокол загальних зборів про переведення ОСОБА_6 на посаду генерального директора ТДВ «Універсам № 12», наказ про переведення його на посаду генерального директора ТДВ «Універсам № 12», накази про призначення на посади в ТДВ «Універсам № 12» ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, табелі виходу на роботу в ТДВ «Універсам № 12» за вересень 2015 року (з 01.09.2015 по 30.09.2015), за жовтень 2015 року (з 01.10.2015 по 30.10.2015), за листопада 2015 року (з 01.11.2015 по 30.11.2015), за грудень 2015 року (з 01.12.2015 по 30.12.2015), за січень 2016 року (з 01.01.2016 по 31.01.2016), акти № 01 від 13.01.2016, № 02 від 22.01.2016, № 03 від 29.01.2016 складені комісією в складі заступника зав. відділом ОСОБА_10, адміністратором ринку ОСОБА_12, головним бухгалтером ОСОБА_11, затверджені генеральним директором ОСОБА_6 про відсутність ОСОБА_4 на робочому місці без поважних причин, доповідні записки № 1 від 13.01.2016, № 2 від 22.01.2016, № 3 від 29.01.2016 на імя генерального директора ОСОБА_6, голови профкому ОСОБА_5 та поновити ОСОБА_4 на посаді контролера III категорії ВАТ «Універсам № 12» (а в разі законності реорганізації ВАТ «Універсам № 12» в ТДВ «Універсам № 12» - в ТДВ «Універсам № 12», як правонаступнику ПАТ «Універсам № 12») з 29.01.2016; стягнути з ТДВ «Універсам № 12» на користь ОСОБА_4 250 000,00 грн. як відшкодування середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 29.01.2016 по 11.03.2018, 850 000,00 грн. майнової шкоди у вигляді додаткових витрат на ліки та лікування (лікувальний масаж), посилене харчування, 100 000,00 грн. моральної шкоди, з ПК ТДВ «Універсам № 12» 100 000,00 грн. моральної шкоди, з ОСОБА_5 100 000,00 грн. моральної шкоди, з ОСОБА_6 100 000, 00 грн. моральної шкоди, з ОСОБА_7 100 000,00 грн., з ОСОБА_8 100 000,00 грн. моральної шкоди, з ОСОБА_9 250 000,00 грн. моральної шкоди, з ОСОБА_10 100 000,00 грн., з ОСОБА_11 100 000,00 грн. моральної шкоди, з ОСОБА_12 50 000,00 грн. моральної шкоди, визнати за ОСОБА_4 5 % від статутного фонду ТДВ «Універсам № 12» , які вона мала набути в звязку з прийняттям рішення про реорганізацію ВАТ «Універсам № 12» в ТДВ «Універсам № 12», а тому як член ТДВ «Універсам № 12» пропорційно її внеску в статутний фонд як члена трудового колективу за нею має бути визнано 5 % статутного фонду ТДВ «Універсам № 12» на суму 1200,00 грн.; одночасно з прийняттям рішення про стягнення з ТДВ «Універсам № 12» на користь ОСОБА_4 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнути солідарно з генерального директора ТДВ «Універсам № 12» ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 ОСОБА_15, ОСОБА_11, ОСОБА_12 на користь ТДВ «Універсам № 12», завдяки незаконним наказам № 002/1-К, 003/1-к від 29.01.2016, актам, доповідних записок яких, бездіяльності менеджера ОСОБА_5, яка є одночасно головою ПК ТДВ «Універсам № 12», проведено незаконне звільнення ОСОБА_4, 250 000,00 грн. як матеріальну відповідальність за заподіяну підприємству шкоду у звязку з оплатою працівникові ОСОБА_4 часу вимушеного прогулу з 29.01.2016 по 11.03.2018 та зобовязати профспілковий комітет ТДВ «Універсам № 12» провести збори комітету, на яких прийняти рішення про подачу загальним зборам ТДВ «Універсам № 12» вимоги про розірвання трудового договору (контракту) з генеральним директором ТДВ «Універсам № 12» ОСОБА_6 згідно ст. 45 КЗпП, оскільки він порушує законодавство про працю.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 квітня 2018 року до участі у справі у якості співвідповідачів було залучено профспілковий комітет ТДВ «Універсам № 12», ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12.

27.04.2018 підготовче судове засідання було відкладено у звязку із уточненням позовних вимог.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 червня 2018 року було залишено без руху уточнену позовну заяву, подану 12 березня 2018 року за позовом ОСОБА_4 до ТДВ «Універсам № 12», ОСОБА_8 про поновлення на роботі, відшкодування середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди.

02.07.2018 в підготовчому судовому засіданні представник позивача подав заяву про зміну предмету позову, відповідно до якої просив суд поновити позивачу місячний строк на звернення до суду із позовом про визнання недійсними заяв, наказів, поновлення на роботі в ПАТ «Універсам № 12», ТДВ «Універсам № 12», відшкодування майнової та моральної шкоди, як такий що пропущений з поважних, незалежних від позивача причин, визнати недійсними наказ № 011-К від 01.09.2015 «Про надання щорічної чергової відпустки, приведення у відповідність штатного розпису в звязку з виробничою необхідністю, та переведення працівників за їх згодою, на відповідні посади», наказ № 002-к від 29.01.2016, наказ № 002/1-К від 29.01.2016, наказ № 003/1-К від 29.01.2016 про внесення змін до наказу № 002/1-к, довідку профспілкового комітету ТДВ «Універсам № 12» № 314/02 від 07.02.2018, накази про призначення на посади в ТДВ «Універсам № 12» ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, табелі виходу на роботу в ТДВ «Універсам № 12» за вересень 2015 року (з 01.09.2015 по 30.09.2015), за жовтень 2015 року (з 01.10.2015 по 30.10.2015), за листопада 2015 року (з 01.11.2015 по 30.11.2015), за грудень 2015 року (з 01.12.2015 по 30.12.2015), за січень 2016 року (з 01.01.2016 по 31.01.2016), акти № 01 від 13.01.2016, № 02 від 22.01.2016, № 03 від 29.01.2016 та поновити ОСОБА_4 на посаді контролера III категорії ТДВ «Універсам № 12» з 29.01.2016; стягнути з ТДВ «Універсам № 12» на користь ОСОБА_4 250 000,00 грн. як відшкодування середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 29.01.2016 по 02.07.2018, 100 000, 00 грн. моральної шкоди; одночасно з прийняттям рішення про стягнення з ТДВ «Універсам № 12» на користь ОСОБА_4 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнути з генерального директора ТДВ «Універсам № 12» ОСОБА_6 на користь ТДВ «Універсам № 12» 250 000,00 грн. як матеріальну відповідальність за заподіяну підприємству шкоду у звязку з оплатою працівникові ОСОБА_4 часу вимушеного прогулу з 29.01.2016 по 11.03.2018.

02.07.2018 в підготовчому судовому засіданні суд приєднав до матеріалів справи вищезазначену заяву та задовольнив клопотання представника позивача про витребування доказів.

На підставі розпорядження керівника апарату суду від 27.08.2018 за № 251 справу було повторно автоматизованого розподілу.

19.09.2018 підготовче судове засідання було відкладено у звязку із неявкою відповідачів.

05.10.2018 підготовче судове засідання було відкладено для виклику осіб, які не зявилися.

22.10.2018 в підготовчому судовому засіданні було оголошено перерву для надання можливості учаснику процесу ознайомитись із матеріалами справи.

02.11.2018 в судовому засіданні представник позивача подав заяву про зміну підстав позову, зазначивши в останній, що при переведенні та звільненні ОСОБА_4 була порушена процедура звільнення працівника, позивача не було ознайомлено із змістом наказу про переведення, про звільнення за власним бажанням, про звільнення за прогул, позивачу не видавалися їх копії, заяв на переведення по підприємству, на звільнення за власним бажанням на імя керівника ТДВ «Універсам № 12» ОСОБА_6 позивач не писала, намірів писати такі заяви не мала, перед звільненням за прогул у позивача роботодавець не відбирав пояснення про причини її наявки на роботі, відсутні звернення роботодавця та згода профкому на її звільнення, вони не зареєстровані в журналі реєстрації наказів, а тому накази про переведення, про звільнення за власним бажанням, про звільнення за прогул, як і акти, довідки, табелі, інші накази про прийняття інших працівників, на думку позивача, є незаконним та мають бути визнані судом недійсними; позовні вимоги було залишено без змін.

02.11.2018 підготовче судове засідання було відкладено для направлення учасникам процесу заяви про зміну підстав позову.

14.11.2018 підготовче судове засідання було відкладено у звязку із необхідністю надати час для подачі відзиву на заяву про зміну підстав позову.

03.12.2018 підготовче судове засідання було відкладено у звязку із неявкою відповідачів.

07.12.2018 в підготовчому судовому засіданні представник позивача подав, аналогічну за змістом до позовної заяви з відповідними змінами, відповідь на відзив представника ТДВ «Універсам № 12».

26 листопада 2018 року представник ТДВ «Універсам № 12» подав відзив на заяву про зміну підстав позову, відповідно до якого зазначив, що позивачем пропущено строк звернення до суду у частині поновлення ОСОБА_4 на роботі з 29.01.2016, а також відшкодування середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 29.01.2016 по 09.11.2017. Так, 29.01.2016 представнику позивача було вручено трудову книжку, що підтверджується його підписом у книзі обліку руху трудових книжок і вкладишів до них.

Також представником відповідача зазначено, що ОСОБА_4 тільки протягом січня 2016 року без поважних причин була відсутня на роботі, що підтверджується: актами № 01 від 13.01.2016, № 2 від 22.01.2016, № 03 від 29.01.2016 про відсутність працівника ОСОБА_4 на роботі на протязі січня 2016 року; доповідними записками керівника позивача ОСОБА_10, в яких остання повідомляє про відсутність на роботі позивача без поважних причин та просить прийняти заходи щодо усунення порушень трудової дисципліни, зокрема звільнити позивача; наказом про звільнення ОСОБА_4 за № 002/1-к від 29.01.2016 за наказом № 003-к від 29.01.2016 про виправлення описки, про звільнення позивача на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України.

ОСОБА_4 не була членом профспілкового органу, що підтверджується довідкою № 314/02 від 07.02.2016.

Представником відповідача зазначено про відсутність будь-якого обґрунтування вимог щодо визнання недійсними наказів, довідки, табелів виходу на роботу та доповідних записок, у звязку з чим відсутні підстави для задоволення позову.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 грудня 2018 року було закрито підготовче провадження у справі та призначено судовий розгляд по суті.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 січня 2019 року було залишено без задоволення клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду.

В судовому засіданні позивач та її представник просили задовольнити заявлені позовні вимоги в останній редакції в повному обсязі.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позову.

Інші учасники процесу в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені у передбачений цивільно-процесуальним законодавством спосіб. ОСОБА_11, ОСОБА_5, ОСОБА_12, ОСОБА_7, ОСОБА_6 подали заяви з проханням розглянути справу за їх відсутності та ухвалити законне рішення.

Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з огляду на наступне.

Статтею 3 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Як встановлено в судовому засіданні, 03 січня 2013 року ОСОБА_4 була прийнята на роботу на посаду контролера III категорії у ТДВ «Універсам № 12» на підставі наказу генерального директора ТДВ «Універсам № 12» за № 002-К.

01 вересня 2015 року позивача перевели на посаду продавця-касира, що підтверджується копією трудової книжки.

Відповідно до наказу № 002/1-К від 29.01.2016 ОСОБА_4 звільнено з посади касира-контролера III категорії відповідно до п. 4 ст. 40 КзПП України.

Наказом генерального директора ТДВ «Універсам № 12» за № 003/1-К від 29.01.2016 було внесено зміни до наказу № 002/1-К, а саме слова «контролера III категорії» було замінено на слова «продавця-касира».

Згідно даних, вказаних в трудовій книжці позивача, остання була звільнена з роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 КзПП України.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КзПП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 36 КзПП України підставами припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45).

За приписами п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Законодавство встановлює умови визначення прогулу за кожний робочий день, але це не означає, що в одному наказі не можуть бути зафіксовані прогули за декілька днів та відповідне дисциплінарне стягнення за це.

Відповідно до ст. ст. 76-80 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відсутність позивача на роботі підтверджується, зокрема, актами № 01 від 13.01.2016, № 2 від 22.01.2016, № 03 від 29.01.2016 про відсутність працівника ОСОБА_4 на роботі протягом січня 2016 року; доповідними записками керівника позивача ОСОБА_10, в яких остання повідомляє про відсутність на роботі позивача без поважних причин та просить прийняти заходи щодо усунення порушень трудової дисципліни, зокрема звільнити позивача.

Позивач фактично не надала жодного належного доказу в розумінні ст. 80 ЦПК України, на підтвердження поважності причини відсутності на робочому місці починаючи з січня 2016 року.

Під час слухання справи не було встановлено підстав для скасування оспорюваних наказів про звільнення ОСОБА_4. В позовній заяві ОСОБА_4 не посилалась на норми права, які були порушені при підписанні вказаних наказів, а судом не було встановлено їх в судовому засіданні.

З позовної заяви чітко не вбачається чи позивач ОСОБА_4 пов'язує своє звільнення за підставою, передбаченою ст. 38 КЗпП України чи за підставою, передбаченою ч. 4 ст. 40 КЗпП України. Посилання в наказі на звільнення позивача на прогули без поважної причини, відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України, а в трудовій книжці на звільнення з роботи за власним бажанням, відповідно до ст. 38 КЗпП України, може свідчити про неправильну юридичну кваліфікацію, та є підставою для вирішення питання щодо наявності правових підстав для зміни формулювання причин звільнення (або в наказі, або в трудовій книжці).

Позивачем не обґрунтовано неправомірність складення доповідних записок про відсутність ОСОБА_4 на робочому місці, останньою не надані докази, що вона була присутня на роботі у вказаний у записках період. Більш того чинним законодавством не передбачено такий спосіб захисту як визнання доповідних записок недійсними.

Враховуючи недоведеність в судовому засіданні наявності підстав для визнання недійсним наказу ТДВ «Універсам № 12» про звільнення ОСОБА_4, то і похідні позовні вимоги про поновлення ОСОБА_4 на посаді контролера III категорії ТДВ «Універсам № 12» з 29.01.2016 та стягнення на користь останньої середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 29.01.2016 по 02.07.2018 та моральної шкоди не підлягають задоволенню.

Статтею 237-1 КЗпП України встановлено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Позивач стверджувала, що моральна шкода їй заподіяна у зв'язку з недійним наказом про її звільнення.

Натомість судом не було встановлено підстав для визнання наказу про звільнення ОСОБА_4 недійсним, у звязку з чим, передбачені ст. 237-1 КЗпП України підстави для відшкодування відповідачем позивачу моральної шкоди, заподіяної порушенням його трудових прав, відсутні.

Не знайшли підтвердження в судовому засіданні та є надуманими посилання позивача на порушення ТДВ «Універсам № 12» норм трудового законодавства при видачі наказу № 011-К від 01.09.2015 «Про надання щорічної чергової відпустки, приведення у відповідність штатного розпису у звязку з виробничою необхідністю та переведення працівників за їх згодою, на відповідні посади», враховуючи що як вбачається із наказу підставою для переведення ОСОБА_4 з посади контролера III категорії на посаду продавця-касира I категорії послугувала її заява; матеріали справи не містять підтвердження порушення трудових прав позивача; крім того вищезазначений наказ стосується і інших працівників, вимоги про визнання такого наказу недійсними останніми не заявлялись.

Також необхідно зазначити, що відповідно до Методичних рекомендацій щодо застосування підсумованого обліку робочого часу, затверджених наказом Мінпраці від 19.04.2006 № 138, підсумований облік робочого часу кожного працівника здійснюється за табелем виходів на роботу та затвердженим графіком роботи (змінності) за обліковий період.

Відповідно до наказу про прийняття ОСОБА_4 на роботу, встановлена тривалість її робочого часу повний робочий день (8 год.) Представником ТДВ «Універсам № 12» надано суду копії табелів обліку робочого часу з грудня 2013 року по січень 2016 року. З наданих документів вбачається, що кількість відпрацьованих позивачем годин за вказаний період відповідає встановленим законодавством нормам тривалості робочого часу з урахуванням кількості робочих днів у відповідному місяці та не виходить за межі нормальної тривалості робочого часу працівників, закріпленої графіком змінності. При цьому, аналіз даних документів у їх сукупності не викликає сумнівів у їх достовірності.

Більш того, чинним законодавством України не передбачено такий спосіб захисту порушених, оспорюваних, невизнаних прав та/або інтересів як визнання недійними табелів виходу на роботу.

Також табелі виходу на роботу працівників ТДВ «Універсам № 12» стосується і інших осіб, відносно яких не здійснюється розгляд справи щодо порушення їх трудових прав, і визнання табелів недійсними може створити правовий колапс, враховуючи, що в такому випадку буде відсутнє підтвердження виходу на роботу всіх працівників ТДВ.

Щодо вимоги про визнання довідки профспілкового комітету ТДВ «Універсам № 12» № 314/02 від 07.02.2018, стосовно того що ОСОБА_4 з 03.01.2013 по 29.01.2016 не перебувала в профспілці ТДВ «Універсам № 12», остання не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 36 Конституції України громадяни мають право на участь у професійних спілках з метою захисту своїх трудових і соціально-економічних прав та інтересів. Професійні спілки є громадськими організаціями, що об'єднують громадян, пов'язаних спільними інтересами за родом їх професійної діяльності. Професійні спілки утворюються без попереднього дозволу на основі вільного вибору їх членів. Усі професійні спілки мають рівні права. Обмеження щодо членства у професійних спілках встановлюються виключно цією Конституцією і законами України.

За приписами ст. 246 КЗпП України первинні профспілкові організації на підприємствах, в установах, організаціях та їх структурних підрозділах представляють інтереси своїх членів і захищають їх трудові, соціально-економічні права та інтереси. Первинні профспілкові організації здійснюють свої повноваження через утворені відповідно до статуту (положення) виборні органи, а в організаціях, де виборні органи не утворюються, - через профспілкового представника, уповноваженого згідно із статутом на представництво інтересів членів професійної спілки, який діє в межах прав, наданих Законом України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" та статутом професійної спілки.

Згідно з ч. 2 ст. 7 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» громадяни України вільно обирають профспілку, до якої вони бажають вступити. Підставою для вступу до профспілки є заява громадянина (працівника), подана в первинну організацію профспілки. При створенні профспілки прийом до неї здійснюється установчими зборами.

Враховуючи, що первинна профспілкові організації є добровільним об'єднанням, а матеріали справи не містять заяви позивача про прийняття її в члени профспілки, відсутні будь-які підстави визнання вищезазначеної довідки № 314/02 від 07.02.2018 недійсною, оскільки ОСОБА_4 дійсно не перебувала в профспілці «Універсам № 12».

Не підлягають до задоволення вимоги про визнання недійсними наказів на призначення на посади в ТДВ «Універсам № 12» ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, оскільки: по-перше, позивачем взагалі не обґрунтовано підстави для визнання таких наказів недійсними; по-друге, вибір та призначення працівників належить до компетенції органів управління товариством, а не суду.

Крім того, позивач просить стягнути з генерального директора ТДВ «Універсам № 12» на користь ТДВ «Універсам № 12» 250 000 грн. як матеріальну шкоду, заподіяну підприємству у звязку із звільненням позивача з посади.

Вищезазначена вимоги не підлягає задоволенню, враховуючи відсутність підстав стверджувати про порушення генеральним директором норм трудового законодавства при звільнення ОСОБА_4 та надання в будь-якому випадку права такого регресу лише товариству, а не позивачу.

Також, слід зазначити, що за приписами ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Відповідно до роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», викладених у п. 11, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Отже, враховуючи, що у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено у зв'язку з його безпідставністю, заява (клопотання) представника ТДВ «Універсам № 12» про застосування строку позовної давності не підлягає задоволенню.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову.

На підставі вищевикладеного, ч. 2 ст. 7 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», ст. ст. 21, 36 Кодексу законів про працю України, ст. ст. 12, 13, 76-82, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_4 до Товариства з додатковою відповідальністю «Універсам № 12», Профспілкового комітету товариства з додатковою відповідальністю «Універсам № 12», ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, про визнання недійсними наказів, довідок, актів, доповідних записок, поновлення на роботі, відшкодування середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди та стягнення коштів за заподіяну підприємству шкоду відмовити.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Київського апеляційного суду або через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Повний текст рішення суду складено 04.03.2019 року.

Суддя: Т.В. Дубас