Провадження № 2/522/4221/19
УХВАЛА

27 лютого 2019 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

за участю секретаря судового засідання Вадуцкої В.І.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

У провадження Приморського районного суду м. Одеси з 14.12.2017 року перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення Одеської міської ради № 1397-VІІ від 07.12.2016 року.

Ухвалою суду від 26.01.2018 року провадження у справі було відкрито.

Ухвалою суду від 12.03.2018 року по справу було закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою суду від 20.06.2018 року було розглянуто та задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів у відповідача.

До суду 19.09.2018 року від представника відповідача надійшло клопотання про передачу справи за підсудністю до Київського районного суду м. Одеси.

Ухвалою суду, повний текст якої складено 20.09.2018 року, клопотання представника відповідача про передачу даної справи за підсудністю до Київського районного суду м. Одеси було залишено без розгляду. Розгляд справи відкладено на 29.11.2018 року.

21.11.2018 року до суду надійшло клопотання представника відповідача, згідно якого просив поновити процесуальний строк на подання клопотання про передачі справи за підсудністю та цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення передати за підсудністю до Київського районного суду м. Одеси. Вважають, що фактично даний позов виникає з приводу захисту позивачем свого права власності на земельну ділянку за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 165, що територіально розташована в Київському районі м. Одеси. Посилались на те, що підсудність даної цивільної справи повинна визначатись за правилами виключної територіальної підсудності згідно ст. 30 ЦПК України.

29.11.2018р. розгляд справи був відкладений на 27.02.2019р. за клопотання представника позивача.

У судове засідання 27.02.2019 року сторони не зявились, були сповіщені про час та місце розгляду справи належним чином. Причини неявки суду не повідомили та жодних клопотань до суду не заявляли.

У відповідності до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

З огляду на положення ч.1 ст. 223 ЦПК України та належне сповіщення сторін, суд вважає за можливе розглянути клопотання представника Одеської міської ради щодо поновлення строків подання заяви та передачі справи за підсудністю за відсутності сторін.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, клопотання представника відповідача, суд прийшов до наступного висновку.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Під «судом» у практиці ЄСПЛ розуміється будь-який юрисдикційний орган, що вирішує питання, віднесені до його компетенції на підставі норм права, відповідно до встановленої процедури. Фраза «суд встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Цей орган має бути встановлений законом - суд утворений безпосередньо на підставі закону; суд діє в межах своєї предметної, функціональної та територіальної юрисдикції; суд діє в законному складі.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, «суд» має завжди бути «встановленим законом». Це формулювання засвідчує принцип верховенства права, притаманний усій системі Конвенції та її протоколів, адже правовий орган, що не є встановленим відповідно до законодавства, завжди буде позбавлений леґітимності, яка вимагається в демократичному суспільстві для вирішення справ приватних осіб.

Отже, інститут підсудності безпосередньо пов'язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, закріпленого у п.1 ст.6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Тобто, поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства, як визначено частиною 1 ст. 19 ЦПК України.

Стаття 30 ЦПК України визначає правила виключної підсудності, тобто підсудності, при якій розгляд певних категорій справ може розглядатися лише в чітко визначеному суді, передбаченому в ЦПК України. До таких справ не можуть застосовуватися правила загальної та альтернативної підсудності.

Відповідно розяснень п. 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 1 березня 2013 року виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна.

Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами виник спір щодо визнання незаконним та скасування в частині рішення Одеської міської ради № 1397-VІІ від 07.12.2016 року «Про скасування рішення Одеської міської ради від 28.01.2005 року №3633-4 «Про зміну цільового призначення, затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу у приватну власність громадянам України земельної ділянки загальною площею 3,3155 га за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 165, для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель».

Отже, оскільки спір виник з приводу захисту позивачем свого права власності на земельну ділянку, площею 0,0918 га, за адресою м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 165, тому для визначення підсудності справи слід застосовувати правила виключної підсудності. Земельна ділянка щодо якої винесено оскаржуване рішення Одеської міської ради територіально відноситься до Київського району м. Одеси.

Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість поданої представником Одеської міської ради заяви від 21.11.2018 року про передачу справи за підсудністю до Київського районного суду м. Одеси.

Згідно ст. 120 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Статтею 127 ЦПК України визначено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк.

Згідно ч. 3 ст. 127 ЦПК України якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.

Суд вбачає, що стосовно рішення Одеської міської ради № 3633-ІV від 28.01.2005 року «Про зміну цільового призначення, затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу у приватну власність громадянам України земельної ділянки площею 3,3155 га, за адресою м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 165, для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель» у інших цивільних справах заявлялись вимоги щодо визнання рішення незаконним та часткове його скасування.

Зокрема, лише 28.03.2018 року апеляційним судом Одеської області було винесено постанову у цивільній справі №522/10912/17, згідно якої скасовано ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 15.06.217 року про відкриття провадження у справі та справу направлено за підсудністю до Київського районного суду м. Одеси.

Оскільки підготовче провадження у даній справі було закрито 12.03.2018 року, а представнику Одеської міської ради стало відомо про необхідність застосування до спірних правовідносин правил виключної підсудності лише 28.03.2018 року, суд вбачає, що він обєктивно не мав можливості заявити клопотання про передачі справи за підсудністю у передбачені кодексом процесуальні строки.

З огляду на викладене суд вважає за необхідне задовольнити клопотання представника позивача та поновити йому процесуальні строки на подання заяви про передачу справи за підсудністю до Київського районного суду м. Одеси. При цьому, суд враховує, що пояснення по суті сторони ще не надавали.

У відповідності до п.1 ч. 1 ст.31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Таким чином, оскільки справа не належить до територіальної юрисдикції (підсудності) Приморського районного суду м. Одеси ні за правилами загальної підсудності, ні за правилами альтернативної підсудності, позовна заява ОСОБА_1 підлягає передачі для розгляду за підсудністю до Київського районного суду м. Одеси за правилами виключної підсудності.

Згідно ч. 3 ст. 31 ЦПК України, передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим кодексом підсудністю, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше пяти днів після закінчення строку на її оскарження.

Керуючись ст.ст. 27, 30, 31, 82, 89, 95, 126-127, 223, 247, 353, 354 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Поновити представнику відповідача процесуальні строки на подання заяви про передачі справи за підсудністю.

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення - передати для розгляду за підсудністю до Київського районного суду м. Одеси (м. Одеса вул. Варненська 3б).

Передачу справи на розгляд Київського районного суду м. Одеси здійснити на підставі даної ухвали не пізніше п'яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п'яти днів після залишення її без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'ятнадцяти днів з дня складання ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга буде подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складено 27.02.2019 року.

Суддя Л.В. Домусчі