Справа № 303/3355/14-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

28 лютого 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючої - судді Кожух О.А.

суддів - Собослоя Г.Г., Джуги С.Д.

з участю секретаря - Чучка Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Мукачівського міськрайонного суду від 16 липня 2018 року (головуючий суддя Довжанин В.М.) в справі за поданням державного виконавця про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільної з іншими особами, -

встановив:

Старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби (далі - ВПВР УДВС) Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Досяк М.Б. звернувся до суду з поданням про визначення частки майна боржника ОСОБА_1 у спільній сумісній власності.

В обґрунтування посилається, що на виконанні у ВПВР УДВС Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області знаходиться виконавче провадження АСВП №52364106 по виконанню виконавчого листа №303/3355/14-ц, виданого 09.12.2014 Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 675 345,78 доларів США що складає еквівалент 7 837 688 грн. 30 коп. 03.10.2016 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, яку направлено боржнику та надано строк для добровільного виконання до 10.10.2016. З метою виконання рішення суду, відділом ДВС направлено запити про наявність майна, зареєстрованого за боржником. 04.10.2016 державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Згідно відповіді на запити, відсутні відомості про наявність у боржника відкритих рахунків, наявність земельних ділянок, транспортних засобів, інших джерел доходу. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за боржником зареєстровано наступне нерухоме майно: домоволодіння по АДРЕСА_1, на яке відповідно до п.1 с.1 ЗУ «Про мараторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути звернено стягнення за даним виконавчим документом, та домоволодіння (незавершене будівництво, 95%), що розташоване в АДРЕСА_2, що належить на праві спільної сумісної власності боржнику та ОСОБА_4. На підставі ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», ст.443 ЦПК України, державний виконавець просив суд визначити частку боржника ОСОБА_1 у домоволодінні (незавершенного будівництва) за адресою: АДРЕСА_2 у розмірі 1/2 частини.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 16.07.2018 подання задоволено. Визначено частку майна боржника ОСОБА_1 у домоволодінні (незавершеного будівництва) АДРЕСА_2, якою він володіє на праві приватної спільної сумісної власності з ОСОБА_4 визнавши за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину домоволодіння (незавершеного будівництва).

Не погоджуючись із даною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та відмовити у задоволенні подання. Зокрема, зазначає, що суд першої інстанції розглянув подання державного виконавця без залучення як сторони іншого співвласника ОСОБА_4 Посилається на те, що в порушення ст.73 СК України його частка не виділена в натурі, а тому подання є незаконним. Також стверджує, що частки подружжя у майні не є рівними, оскільки кошти в будівництво будинку вкладала саме дружина ОСОБА_4 Крім того, суд помилково визнав право власності на частку своєю ухвалою.

У відзиві на апеляційну скаргу в.о. начальника ВПВР УДВС Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Ярош С.І. просив ухвал місцевого суду залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, позицію представника апелянта та представника ВПВР УДВС Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що така підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно п.1 ч.2 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Статтею 32 Закону передбачено, що заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

Відповідно до ч.6 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Згідно із ст. 443 ЦПК України питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця.

Встановлено, що на примусовому виконанні у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області перебуває виконавче провадження АСВП №52364106 по виконанню виконавчого листа №303/3355/14-ц, виданого 09.12.2014 Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № К120-07/Ф від 12 вересня 2007 року в розмірі 675 345,78 доларів США що складає еквівалент 7 837 688 грн. 30 коп. та - 3 654 грн. судового збору (а.с.134, 136).

03.10.2016 відкрито виконавче провадження з приводу примусового виконання вказаного виконавчого листа (а.с.136, 137).

В процесі здійснення виконавчого провадження, встановлено, що єдиним майном, боржника на яке може бути звернуто стягнення у примусовому порядку, є домоволодіння (незавершенного будівництва) за адресою: АДРЕСА_2, що належить ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності (а.с.156, 157).

З огляду на викладене, суд дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення подання щодо визначення частки майна ОСОБА_1 у майні, яким він володіє спільно з ОСОБА_4

Апеляційний суд вважає недоречним посилання апелянта на ст. 73 СК України, оскільки в даному випадку ставиться питання лише про визначення частки у спільному сумісному майні, а не про звернення стягнення на таку частку.

Також безпідставним є посилання апелянта на помилковість висновку суду про рівність часток, оскільки такий висновок ґрунтується на встановленою ст. 70 СК України презумпцією щодо рівності часток дружини та чоловіка у спільному майні. Матеріали справи не містять жодних відомостей, які б могли свідчити про наявність підстав для відступу від рівності часток. Твердження апелянта про те, що кошти у будівництво будинку вкладала його дружина, є голослівним та нічим не підтвердженим.

Щодо доводів апеляції про розгляд судом справи без залучення іншого співвласника, то колегія суддів констатує, що сама ОСОБА_4 ухвалу суду з цих підстав не оскаржує. Також відсутні відомості про те, що ОСОБА_4 ставила питання про визнання спірного майна особистою приватною власністю чи про відступ від рівності часток. Таким чином немає підстав стверджувати, що оскаржувана ухвала порушує майнові права ОСОБА_4, а тому колегія суддів відхиляє дані доводи апеляційної скарги.

Водночас, апеляційний суд констатує, що суд першої інстанції в свої ухвалі визначивши частку боржника у спільному майні, помилково визнав за боржником ще й право власності на таку частку.

При розгляді подання державного виконавця в порядку ст. 443 ЦПК України вирішується питання виключно про визначення розміру частки. Одночасне визнання права власності за боржником на таку частку, є неможливим в порядку ст. 443 ЦПК України та суперечить змісту даної норми.

Доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими, а тому ухвала суду першої інстанції підлягає зміні, шляхом приведення її резолютивної частини у відповідність до приписів ст. 443 ЦПК України.

Виходячи з наведеного та керуючись нормами статей 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381-384, 443 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Змінити ухвалу Мукачівського міськрайонного суду від 16 липня 2018 року, виклавши другий абзац резолютивної частини ухвали в наступній редакції:

Визначити частку майна боржника ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) у домоволодінні (незавершеному будівництві) АДРЕСА_2, яким він володіє на праві спільної сумісної власності з ОСОБА_4, в 1/2 частині.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 04 березня 2019 року.

Головуюча

Судді