Постанова

Іменем України

27 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 752/13423/14-ц

провадження № 61-14181св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М., Штелик С. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі: публічне акціонерне товариство «Київське автотранспортне підприємство 13061», публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Універсальна»,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу голови правління публічного акціонерного товариства «Київське автотранспортне підприємство 13061» - ОСОБА_2, публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» - Лисенко Вікторії Анатоліївни, на рішення апеляційного суду м. Києва в складі суддів: Рубан С. М., Желепи О. В., Кравець В. А., від 06 жовтня 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (далі - Цивільний процесуальний кодекс України), у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Київське автотранспортне підприємство 13061», публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 21 липня 2012 року в районі пгт Каланчак Херсонської області, водій транспортного засобу марки «ДАФ», державний номерний знак НОМЕР_1, що належить відповідачу ПАТ «Київське автотранспортне підприємство 13061», здійснив наїзд на транспортний засіб марки «ЗАЗ», державний номерний знак НОМЕР_2, що належить позивачу, у зв'язку із чим останній був фізично знищено. Цивільно-правова відповідальність ПАТ «Київське автотранспортне підприємство 13061», як власника наземного транспортного засобу, застрахована ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» згідно полісу серії НОМЕР_3. Відповідно до звіту автотоварознавчого дослідження, складеного 15 серпня 2012 року ТОВ «Експертно-асистуюча компанія «Легіон», належний позивачу транспортний засіб визнано фізично знищеним. На підставі судового рішення, яке набрало законної сили, відповідач ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» сплатило позивачу страхове відшкодування у розмірі 49 490 грн. Зазначене судове рішення щодо виплати позивачу визначеної суми страхового відшкодування не виконувалось страховою компанією у період з 11 березня 2015 року по 30 жовтня 2015 року, тому позивач просить стягнути з відповідача ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» штрафні санкції у зв'язку із порушенням виконання зобов'язання по виплаті страхового відшкодування.

Враховуючи, що належний позивачу транспортний засіб, визнано фізично знищеним, його ремонт є технічно неможливим та економічно не вигідним, позивач просить суд стягнути з відповідача ПАТ «Київське автотранспортне підприємство 13061» збитки, якими є витрати, які позивач мусить зробити для придбання автомобіля такого ж виду та якості, виходячи з реальної вартості втраченого майна.

Посилаючись на зазначене з урахуванням уточнень, позивач просила суд: - стягнути з відповідача ПАТ «Київське автотранспортне підприємство 13061» на користь позивача матеріальні збитки у розмірі 109 539,54 грн; - стягнути з відповідачів ПАТ «Київське автотранспортне підприємство 13061» та ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» на користь позивача матеріальні збитки, понесені на транспортування та зберігання пошкодженого транспортного засобу у розмірі 4 660 грн, а також 2 571,67 грн - пені, 356,20 грн - три проценти річних, 3 369,18 грн - збитки від інфляції; - стягнути з відповідача ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» на користь позивача за прострочення виконання зобов'язання щодо сплати страхового відшкодування 18027,92 грн - пені, 951,84 грн - три проценти річних, 14 401,59 грн - інфляційних витрат; - визнати бездіяльність відповідачів щодо несплати страхового відшкодування та відшкодування збитків - протиправною, такою, що порушує права позивача; - визнати ПАТ «Київське автотранспортне підприємство 13061» винним в заподіянні шкоди, що виникла внаслідок наїзду належного відповідачу автомобіля «ДАФ»; - стягнути з відповідачів на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000 грн; - вирішити питання про розподіл судових витрат.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва в складі судді Мирошниченко О. В. від 12 липня 2016 року в позові ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач належним чином не довела позову як в частині вимог до ПАТ «Київське автотранспортне підприємство 13061», так і в частині вимог до ПАТ «Страхова компанія «Універсальна», у зв'язку із чим позов ОСОБА_1 у даній справі задоволенню не підлягає.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 06 жовтня 2016 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 12 липня 2016 року скасовано та ухвалено у справі нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Стягнуто з публічного акціонерного товариства «Київське автотранспортне підприємство 13061» на користь ОСОБА_1 матеріальні збитки в сумі 109 539 грн 54 коп., кошти витрачені на транспортування в сумі 4 660 грн та 3 тис. грн моральної шкоди.

Стягнуто з публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» на користь ОСОБА_1 5 694 грн 74 коп. пені, 284 грн 74 коп. - 3 % річних, 13 015 грн 87 коп. збитків від інфляції.

Стягнуто з публічного акціонерного товариства «Київське автотранспортне підприємство 13061» на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 511 грн 56 коп. та 2 304 грн витрат за проведення судової автотоварознавчої експертизи, а всього 2 815 грн 56 коп. судових витрат.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені не повно, а доводи апеляційної скарги підтверджені належними та допустимими доказами і спростовують висновки суду першої інстанції.

Апеляційний суд в частині вимог до ПАТ «Київське автотранспортне підприємство 13061» зазначає, що останнє є власником автомобіля, який завдав шкоди позивачу, за наслідком якої автомобіль ОСОБА_1 вважається фізично знищеним, оскільки ремонт автомобіля є технічно не можливий або економічно не обґрунтований. Згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи вартість знищеного автомобіля позивача на момент дорожньо-транспортної пригоди станом на 26 лютого 2015 року становить 159 029 грн 54 коп. У зв'язку із тим, що страхова компанія відшкодувала передбачену договором суму страхового відшкодування у розмірі 49 490 грн, решта суми вартості знищеного автомобіля - 109 539 грн 54 коп., підлягають стягненню з власника автомобіля, яким завдано шкоди. Крім того, з останнього підлягають стягненню також понесені потерпілою та документально підтверджені збитки на транспортування пошкодженого автомобіля - 4 660 грн, а також 3 000 грн моральної шкоди.

Апеляційний суд в частині вимог до ПАТ СК «Універсальна» указує, що сума страхового відшкодування була стягнута зі страхової компанії рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11 березня 2015 року, однак виконання указаного рішення здійснено страховиком 30 жовтня 2015 року, у зв'язку із чим за період невиконання товариством указаного зобов'язання з останнього підлягає стягненню 5 694 грн 74 коп. пені, 284 грн 74 коп. - 3 % річних, 13 015 грн 87 коп. збитків від інфляції.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник ПАТ «Київське автотранспортне підприємство 13061» - ОСОБА_2, просить скасувати оскаржуване рішення апеляційного суду м. Києва від 06 жовтня 2016 року та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ представник ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» - ЛисенкоВ. А., просить скасувати рішення апеляційного суду м. Києва від 06 жовтня 2016 року в частині задоволення позову про стягнення з ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» на користь позивача пені, 3 % річних та інфляційних втрат і залишити у цій частині в силі рішення районного суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга представника ПАТ «Київське автотранспортне підприємство 13061» - ОСОБА_2, мотивована тим, що вартість автомобіля на момент дорожньо-транспортної пригоди була визначена звітом про визначення вартості матеріального збитку від 15 серпня 2012 року, виконаного ТОВ «ЕАК «Легіон», у зв'язку із чим апеляційний суд помилково визначив вартість спірного автомобіля на підставі висновку судової автотоварознавчої експертизи, відповідно до якого вартість знищеного автомобіля позивача на момент дорожньо-транспортної пригоди визначена станом на 26 лютого 2015 року, тобто на момент розгляду становить 159 029 грн 54 коп. Одночасно з вирішенням питання відшкодування шкоди за технічно знищений автомобіль суд мав вирішити питання передачі такого автомобіля особі, яка відшкодовує шкоду. Крім того, оскільки між потерпілою особою та власником автомобіля, яким завдано шкоди, не виникало договірних правовідносин, то не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з підприємства спірної пені. Скаржник указував на те, що суд апеляційної інстанцій, на думку скаржника, не повно дослідив зібрані у справі докази, необ'єктивно і упереджено вирішив спір.

Касаційна скарга представника ПАТ СК «Універсальна» - Лисенко В. А., мотивована тим, що суд апеляційної інстанцій, на думку скаржника, не повно дослідив зібрані у справі докази та дійшов помилкових висновків про наявність підстав для стягнення зі страхової компанії пені, 3 % річних та інфляційних втрат. Скаржник зазначав, що рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 березня 2015 року, залишене без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 11 червня 2015 року, яким зі страховика стягнуто суму страхового відшкодування, останнім оскаржено і ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 вересня 2015 року про залишення без змін ухвалених у справі судових рішень про стягнення страхового відшкодування, винесена за наслідками такого оскарження, надійшла до страховика тільки 28 жовтня 2015 року. У зв'язку із тим, що, на думку страховика, прострочення виконання зобов'язання зі сплати страхової суми виникло не з його вини, указані вимоги позивача задоволенню не підлягають. Інших доводів касаційна скарга не містить.

Доводи інших учасників справи

У грудні 2016 року ОСОБА_1 подала відзиви на указані вище касаційні скарги, посилаючись на те, що обставини справи судами попередніх інстанцій встановлені повно та відповідають фактичними обставинам, які склалися між учасниками даної справи. Зазначала, що потерпілому у повному обсязі мають бути відшкодовані збитки, які останній зазнав за наслідками завдання шкоди, тому апеляційний суд вірно визначив суму вартості знищеного автомобіля, яка має бути відшкодована позивачу. Крім того, ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. Заподіювач шкоди таку заяву судам не подавав, оскільки повністю заперечував проти задоволення позовних вимог, що спростовує відповідні вимоги його касаційної скарги. Крім того, з ПАТ «Київське автотранспортне підприємство 13061» не були стягнуті пеня, інфляційні витрати та інші неустойки, а тому указані доводи касаційної скарги є безпідставні. Також, зазначено, що зі страхової компанії правомірно стягнуто пеню та компенсації, передбачені статтею 625 ЦК України, оскільки страховик безпідставно не здійснював виплату стягнутого судовим рішенням страхового відшкодування, а доводи щодо незгоди із таким судовим рішенням у судах апеляційної та касаційної інстанції не знайшли свого підтвердження. У відзивах на касаційні скарги ОСОБА_1 просила відмовити у їх задоволенні та залишити оскаржуване рішення без змін, посилаючись на його законність і обґрунтованість.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 серпня 2017 року справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Київське автотранспортне підприємство 13061», ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за касаційними скаргами публічного акціонерного товариства «Київське автотранспортне підприємство 13061», публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» на рішення апеляційного суду м. Києва від 06 жовтня 2016 року призначено до судового розгляду.

Обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 21 липня 2012 року в районі пгт Каланчак Херсонської області водій вантажного автомобіля марки «ДАФ», державний номерний знак НОМЕР_1, здійснив наїзд на автомобіль, що належить позивачу «ЗАЗ», державний номерний знак НОМЕР_2.

Власником вантажного автомобіля марки «ДАФ», державний номерний знак НОМЕР_1, є ПАТ «Київське автотранспортне підприємство 13061», цивільно-правова відповідальність якого застрахована в ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» згідно полісу НОМЕР_3

Транспортний засіб марки «ЗАЗ», державний номерний знак НОМЕР_2, належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва серії НОМЕР_5, виданого 23 березня 2011 року РВ ДДАІ МВС України.

Згідно зі звітом про визначення вартості матеріального збитку від 15 серпня 2012 року, виконаного експертом ТОВ «Експертно-асистуюча компанія «Легіон», ринкова вартість колісного транспортного засобу станом на дату проведення оцінки становить 63 857,36 грн, а вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу становить 66 830,86 грн.

Установлено, що транспортний засіб марки «ЗАЗ», державний номерний знак НОМЕР_2, вважається фізично знищеним, оскільки його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 11 червня 2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 вересня 2015 року, стягнуто з ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» на користь позивача суму страхового відшкодування у розмірі 49 490 грн, 21 616,88 грн - пені, 3 498,20 грн - трьох процентів річних, 14 599,55 грн - інфляційних витрат, а також витрати на проведення дослідження у розмірі 800 грн та судовий збір у розмірі 900,04 грн.

Копія ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 вересня 2015 року надійшла до страхової компанії 28 жовтня 2015 року, що стверджується відповідним штампом реєстрації вхідної кореспонденції.

30 жовтня 2015 року ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» на виконання вказаних вище судових рішень здійснило виплату ОСОБА_1 визначених до стягнення сум на підставі рішення суду від 11 березня 2015 року.

Згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи вартість знищеного автомобіля позивача на момент дорожньо-транспортної пригоди станом на 26 лютого 2015 року, тобто на момент розгляду справи, становить 159 029 грн 54 коп.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційні скарги не підлягають задоволенню.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційних скарг цих висновків не спростовують.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд та застосовані норми права

Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Звертаючись до суду із позовом в частині вимог до ПАТ «Київське автотранспортне підприємство 13061», ОСОБА_1 посилалась на положення статті 1192 ЦК України.

Відповідно до статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи в частині вимог позивача до ПАТ «Київське автотранспортне підприємство 13061», перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв'язку, установивши, що внаслідок наїзду автомобілем товариства на автомобіль ОСОБА_1, останній завдано збитків, розмір яких визначено станом на момент розгляду даної справи в сумі 159 029 грн 54 коп., та врахувавши, що частина збитків була відшкодована страховою компанією за рахунок страхового відшкодування у розмірі 49 490 грн, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність стягнення з ПАТ «Київське автотранспортне підприємство 13061» на користь позивача збитків в розмірі 109 539 грн 54 коп. та коштів, витрачених на транспортування знищеного автомобіля в розмірі 4 660 грн і моральної шкоди в розмірі 3 000 грн.

Крім того, згідно статей 525, 526, 527, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Установивши в частині вимог позивача до страхової компанії на підставі наданих сторонами доказів, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11 березня 2015 року стягнуто з ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» на користь позивача суму страхового відшкодування у розмірі 49 490 грн, 21 616,88 грн - пені, 3 498,20 грн - трьох процентів річних, 14 599,55 грн - інфляційних витрат, а також витрати на проведення дослідження у розмірі 800 грн та судовий збір у розмірі 900,04 грн, однак таке рішення страхувальником не виконувалось до 30 жовтня 2015 року, апеляційний суд вірно стягнув з ПАТ СК «Універсальна» на користь позивача 5 694 грн 74 коп. пені, 284 грн 74 коп. - 3 % річних, 13 015 грн 87 коп. збитків від інфляції, обґрунтовано застосувавши до страховика наслідки порушення умов договору у вигляді стягнення пені та відповідні положення статті 625 ЦК України.

Доводи касаційних скарг щодо невірного розгляду справи судом апеляційної інстанції спростовуються матеріалами справи та обґрунтованими висновками апеляційного суду.

Доводи касаційної скарги ПАТ «Київське автотранспортне підприємство 13061» про те, що вартість знищеного автомобіля для стягнення відшкодування у даній справі мала бути визначена станом на момент пошкодження є необґрунтованими, оскільки спір вирішено апеляційним судом на підставі, зокрема, статті 1192 ЦК України, положення якої установлюють, що розмір спірних збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Є безпідставними доводи касаційної скарги ПАТ «Київське автотранспортне підприємство 13061» про неможливість задоволення вимог про стягнення з останнього пені, оскільки рішення суду апеляційної інстанції не містить висновків про необхідність стягнення пені з указаного підприємства на користь позивача.

Крім того, не містять підстав для скасування оскарженого рішення і доводи касаційної скарги ПАТ «Київське автотранспортне підприємство 13061» про те, що стягуючи відшкодування збитків на користь позивача з підприємства, суд не вирішив питання щодо передачі залишків знищеного автомобіля останньому.

Так, ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

Судами попередніх інстанцій не установлено, що протягом розгляду даної справи ПАТ «Київське автотранспортне підприємство 13061» зверталося до суду із відповідною заявою. Не містить посилання на таке звернення і відповідна касаційна скарга.

Доводи касаційної скарги ПАТ СК «Універсальна» про незаконність стягнення зі страхової указаних вище сум є необґрунтованими, оскільки страховик безпідставно не здійснював виплату стягнутого судовим рішенням страхового відшкодування з 11 березня 2015 року по 30 жовтня 2015 року. Оскарження відповідного судового рішення за ініціативи самої страхової компанії, за наслідками якого таке рішення залишено без змін, не свідчить про звільнення страховика від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, вимог договору та законодавства.

Доводи касаційних скарг в їх сукупності зводяться до незгоди із висновками апеляційного суду, невірного розуміння скаржниками вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин. Такі доводи оцінені судом апеляційної інстанції та не знайшли свого підтвердження.

Згідно вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня

2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України» та «Рябих проти Російської Федерації», у справі «Нєлюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення постановлено без додержанням норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Рішення суду апеляційної інстанції містить вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо доводів сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У зв'язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 400, 409, 410, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційні скарги голови правління публічного акціонерного товариства «Київське автотранспортне підприємство 13061» - ОСОБА_2, публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» - Лисенко Вікторії Анатоліївни, залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 06 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. О. Лесько

С.Ю. Мартєв

В. М. Сімоненко

С. П. Штелик