Справа № 199/144/19
РІШЕННЯ

Іменем України

20.05.2019 Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Спаї В.В.,

за участю секретаря судового засідання - Перетятько А.В.,

за відсутності учасників справи

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, де третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Управління, державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради про визнання права власності на реконструйовану квартиру,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, квартира АДРЕСА_1 належить їй на праві власності. У зв`язку з тим, що вона є інвалідом 2 групи і за станом здоров`я потребує додаткових поліпшених умов проживання, у 2005 році позивач звернулася до Дніпропетровської міської ради із заявою щодо надання дозволу на улаштування веранди до належної їй квартири АДРЕСА_1 .

Рішенням Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради №2647 від 04.07.2005 позивачу було надано відповідний дозвіл то зобов`язано: 1) замовити у проектній організації, яка має ліцензію на проектування проектну документацію; 2) після завершення улаштування: виконати благоустрій прилеглої території; звернутися до КП ДМБТІ для внесення змін у технічну документацію; до введення об`єкта в експлуатацію замовити коригування існуючої топооснови на об`єкт з внесенням змін на планшеті М:500 геофондів міста в установленому порядку.

Як зазначається позивачем, при зверненні до суду із вказаним позовом, вона виконала усі зазначені в прийнятому рішенні вимоги, а саме: замовила відповідний проект у проектній організації з його подальшим погодженням, замовила та внесла відповідне коригування існуючої топооснови земельної ділянки із зазначенням побудованої на ній веранди, здійснила благоустрій прилеглої території.

Звернувшись до КП МБТІ для виготовлення нового технічного паспорту на квартиру, позивач отримала паспорт, в якому органом технічної інвентаризації було внесено запис про те, що даний об`єкт нерухомості (веранда) підлягає введенню в експлуатацію.

Позивач звернулася до Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради з відповідною заявою про необхідність прийняття об`єкту до експлуатації і надала повний пакет необхідних документів, в тому числі і висновок фахівця щодо відповідності вказаного об`єкту Держаним будівельним нормам і правилам.

В жовтні 2018 року позивач отримала лист УДАБК за №С-47/1 від 18.10.2018, яким їй було повідомлено про відсутність на даний час діючого Порядку щодо самовільно збудованих (реконструйованих) квартир та зазначено, що системне врегулювання питання порушеного у поданому нею зверненні можливе в рамках судового розгляду.

Позивач також вказує, що додатково вона побувала на прийомі в Управлінні житлово-комунального господарства Дніпровської міської ради і також отримала роз`яснення, що вирішення питання визнання права власності на реконструйовану квартиру необхідно розглядати у судовому порядку.

Позовна заява містить вимогу про визнання права власності за ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 з прибудовою (веранда) літ. А-1, яка є приналежністю до основної речі - квартири АДРЕСА_1 .

Позивач не скористалася правом брати участь у судових засіданнях; надала до суду письмові пояснення, в яких повністю підтримала позов та просили його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача та третьої особи не скористалися правом брати участь у судових засіданнях.

У відповідному відзиві, поданому представником відповідача, зазначається, що у зв`язку з тим, що позивач є інвалідом 2 групи і за станом здоров`я потребує додаткових поліпшених умов проживання, у 2005 вона звернулася до Дніпропетровської міської ради та рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 2647 від 04.07.2005 позивачу надано дозвіл на проектування та улаштування веранд до зазначеної квартири, розташованої на першому поверсі багатоквартирного будинку.

У відзиві зазначається, що позивач вважає, що виконала всі вимоги вказаного рішення органу місцевого самоврядування, здійснивши замовлення проекту у проектній організації з його подальшим погодженням, замовлення та внесення коригування існуючої топооснови земельної ділянки із зазначенням побудованої на ній веранди, здійснення благоустрою прилеглої території.

Проте, на переконання представника відповідача, з таким твердженням неможливо погодитись, оскільки повне виконання вимог рішення виконкому не відбулося.

Зазначено, що рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 2647 від 04.07.2005 позивача зобов`язано: замовити у проектній організації, яка має ліцензію на проектування проектну документацію (п. 2.1.); одержати в інспекції державного архітектурно-будівельного контролю міської ради дозвіл на проведення будівельних робіт (п. 2.З.); після завершення улаштування виконати благоустрій прилеглої території (п. 2.4.1); звернутися до КП «ДМБТІ» ДОР для внесення змін у технічну документацію (п. 2.4.2); до введення об`єкта в експлуатацію замовити коригування існуючої топооснови на об`єкт з внесенням змін на планшеті М:500 геофондів міста в установленому порядку.

Проектування та улаштування позивачу необхідно було виконати у термін 2 роки (п. 3.).

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву вказує, що позивач не виконав у визначений термін обов`язок щодо одержання в інспекції державного архітектурно-будівельного контролю міської ради дозволу на проведення будівельних робіт (перед здійсненням реконструкції квартири, (п. 2.3. рішення виконкому), тому ця реконструкція вважається самочинною та підлягає введенню в експлуатацію (що також відображено у оновленому технічному паспорті, про це зазначає сам позивач у заяві до управління Державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради про введення в експлуатацію реконструйованої квартири від 24.09.2018).

Листом від 18.10.2018 № С-47/1 управління Державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради, після розгляду документів, наданих позивачем, повідомило позивача про встановлення факту самочинного будівництва (реконструкції квартири).

Представник відповідача позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні.

З наданого позивачем Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «ДМБТІ» за №5535237 вбачається, що рішенням про реєстрацію права власності від 22.11.2004 за позивачем на підставі договору дарування від 06.10.2004 (ВВМ 904572 реєстр 3-3581), посвідченого Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, зареєстровано права власності на квартиру АДРЕСА_1 після перейменування Дніпро) (правовстановлюючого документу на вказане нерухоме майно позивачем надано не було).

Рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради №2647 від 04.07.2005 позивачу було надано дозвіл на проектування та улаштування веранд до квартири АДРЕСА_1 то зобов`язано: 1) замовити у проектній організації, яка має ліцензію на проектування проектну документацію; 2) після завершення улаштування: виконати благоустрій прилеглої території; звернутися до КП ДМБТІ для внесення змін у технічну документацію; до введення об`єкта в експлуатацію замовити коригування існуючої топооснови на об`єкт з внесенням змін на планшеті М:500 геофондів міста в установленому порядку (а.с. 26).

Листом за №С-47/1 від 18.10.2018 Управління державного архітектурно-будівельного контролю позивачу було повідомлено, що розглянувши її копії документів, а саме: технічний паспорт від 27.07.2017, рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 04.07.2005 №2647 встановлено факт самовільного будівництва (реконструкції квартири) та на даний час діючого Порядку щодо самовільно збудованих (реконструйованих квартир) не існує (а.с. 8).

Правовідносини між учасниками справи виникли із захисту права власності на реконструйовану квартиру.

Дослідивши докази, надані у порядку ст.ст. 76 - 80 ЦПК України, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову повністю, виходячи з наступного.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України).

Відповідно до положень частин першої, другої статті 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Самочинним також вважається будівництво хоча і на підставі проекту, але за наявності істотних порушень зазначених норм та правил як у самому проекті, так і при будівництві, за наявності рішень спеціально уповноважених органів про усунення порушень.

Не може бути застосовано правила статті 376 ЦК України при вирішенні справ за позовами:

- про визнання права власності на самочинно переобладнані квартири в багатоквартирних будинках різних житлових фондів, оскільки такі правовідносини врегульовано іншими нормами законодавства, зокрема статтею 383 ЦК та відповідними нормами Житлового кодексу України щодо власників квартир;

- про визнання права власності на самочинно збудовані тимчасові споруди;

- про визнання права власності на самочинно збудовані приналежності до основної речі (ганок, веранда, мансарда тощо).

Судом встановлено, що прибудова (веранда) під «літ. А-1» відповідно до положень статей 186, 382 ЦК України є приналежністю до основної речі - квартири, та зведена після набуття права власності на цю квартиру, а тому відсутні правові підстави для визнання за позивачем права власності на вказане майно на підставі статті 376 ЦК України.

Згідно ст. 152 ЖК УРСР виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об`єкта в експлуатацію не потребується.

За ч. 2 ст. 383 ЦК України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Як встановлено судом, відповідно до висновку за результатами інструментального технічного обстеження будівельних конструкцій АДРЕСА_1 на відповідність державним стандартам і будівельним нормам, складеного експертом ПП «Науково-виробниче підприємство Дніпропетровський науково-дослідний інститут будівельного виробництва» Примаковим П.В. (кваліфікаційний сертифікат серії НОМЕР_1 від 19.12.2012), при обстеженні порушення вимог державних стандартів і будівельних норм не виявлено; виконані ремонтно-будівельні роботи не роблять негативного впливу на конструкцій будівлі в цілому і не тягнуть за собою зниження експлуатаційної надійності, приміщення квартири можуть експлуатуватись без обмежень за своїм функціональним призначенням (а.с. 12-25).

Відтак, порушення прав позивача та, як наслідок, необхідність їх судового захисту судом не встановлено, оскільки останній не звертався у передбаченому законом порядку до компетентних органів для оформлення своїх прав на вказане вище майно та не позбавлений можливості такого звернення в подальшому.

Статтею 55 Конституції України гарантовано, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Стаття 16 ЦК України врегульовує судовий захист цивільних прав та інтересів судом.

Та лише за умови порушення, невизнання або оспорювання прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави виникає потреба в застосуванні способів їх захисту.

Частина 1 ст. 16 ЦК України (захист цивільних прав та інтересів судом) визначає право кожної особи і надає у ч. 2 цієї статті перелік способів захисту цивільних прав та інтересів.

За ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Втім, звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач заявив вимогу про визнання права власності не лише на прибудову, але й на квартиру, яка вже і так належить позивачу на праві власності.

У зв`язку з викладеним, підстави для задоволення позову відсутні.

Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до ч. 2 ст. 133, ч. 1 ст. 141, п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 89, п. 2 ч. 1 ст. 141, ст.ст. 209, 213, 235, п. 2 ч. 1 ст. 258, ч. 1, ч. 6, ч. 8 ст. 259, ст.ст. 263, 264, 265, 268, ч. 2 ст. 272, ст. 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, де третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради про визнання права власності на реконструйовану квартиру відмовити повністю.

Судові витрати віднести на рахунок позивача.

Дата складення повного судового рішення 30 травня 2019 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду або через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В.Спаї