Провадження № 6/127/737/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2019 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Луценко Л.В.,

при секретарі судового засідання Мироненко В.В.,

за участю: представника стягувача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вінниці заяву комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання, -

В С Т А Н О В И В:

Стягувач КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» звернувся до суду із заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання, мотивуючи свої вимоги тим, що 17.08.2015 року Вінницьким міським судом Вінницької області видано судовий наказ у справі №127/18431/15-ц про солідарне стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» заборгованості за спожиті послуги централізованого теплопостачання у сумі 14 152,03 грн., з них: 9 784,80 грн. борг за спожиті послуги з централізованого теплопостачання; 3 923,25 грн. інфляційні; 443,98 грн. 3% річних; та судовий збір у розмірі 121,80 грн.

Зазначений судовий наказ Вінницького міського суду Вінницької області набрав законної сили 24.09.2015 року.

Згідно Закону України «Про виконавче провадження» на момент видачі судового наказу строк пред`явлення до виконання виконавчого документу становив 1 рік, тому стягувач мав можливість в строк до 24.09.2016 року на отримання та звернення судового наказу до виконання.

Однак, на адресу стягувача не надходило судового наказу по вищевказаній цивільній справі. Разом з тим, заявник звернувся до суду з заявою про видачу на руки судового наказу 02.10.2019 року, а отримав судовий наказ лише 21.10.2019 року. В зв`язку з даною обставиною заявником було пропущено строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Тому, заявник звернувся до суду з даною заявою.

В судовому засіданні представник стягувача за довіреністю Мельник О.В. заявлені вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд останні задовольнити.

Боржники ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в судове засідання не з`явились із невідомих суду причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, однак їх неявка відповідно до ч.3 ст.433 ЦПК України не є перешкодою для розгляду даного питання.

Заслухавши пояснення представника стягувача, дослідивши матеріали справи, заяви, суд вважає, що в задоволенні заяви слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Суд при вирішенні питання про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого документа повинен з`ясувати питання щодо причин пропуску цього строку та залежно від характеру цих причин зробити висновок про їх поважність чи неповажність, а відтак дійти висновку про наявність чи відсутність підстав для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Причина пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання є поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; ця причина виникла протягом строку, який пропущено; ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування; тобто, якщо свідчить про відсутність у заінтересованої особи об`єктивної можливості подати виконавчій документ до виконання у встановлені строки.

З матеріалів справи вбачається, що 17.08.2015 року Вінницьким міським судом Вінницької області видано судовий наказ у справі №127/18431/15-ц про солідарне стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» заборгованості за спожиті послуги централізованого теплопостачання у сумі 14 152,03 грн., з них: 9 784,80 грн. борг за спожиті послуги з централізованого теплопостачання; 3 923,25 грн. інфляційні; 443,98 грн. 3% річних; та судовий збір у розмірі 121,80 грн.

Зазначений судовий наказ Вінницького міського суду Вінницької області набрав законної сили 24.09.2015 року.

Стягувач та його представник в судовому засіданні як на підставу про задоволення заявлених вимог посилались на ті обставини, що всупереч ч.3 ст.168 ЦПК України, ч.5 ст.272 ЦПК України стягувачу не було надіслано копії судового наказу у вищевказаній справі, а також про відсутність певний час на підприємстві стягувача в достатній кількості юрисконсультів, які б могли контролювати вказане питання, проте останні суд не приймає до уваги з наступних міркувань.

На день видачі судового наказу та набрання останнім законної сили був чинним Цивільний процесуальний кодекс України в редакції Закону від 18.03.2004 року №1618-IV.

Цивільний процесуальний кодекс України в редакції Закону №2147-VIII від 03.10.2017 року, на норми якого посилається стягувач, набрав чинності лише 15.12.2017 року, тобто після пропуску стягувачем строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання.

Відповідно до положень ст.104 ЦПК України (в редакції до 15.12.2017 року) суд не пізніше наступного дня надсилає його копію лише боржникові рекомендованим листом із повідомленням.

До речі, аналогічні норми містяться і в частині 3 статті 168 ЦПК України в редакції Закону №2147-VIII від 03.10.2017 року.

А враховуючи те, що відповідно до п.16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.12.2011 року №14 «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» судовий наказ є виконавчим документом і виконавчий лист не видається, тому в такому випадку за аналогією закону слід виходити із положення ч.1 ст.368 ЦПК України (в редакції до 15.12.2017 року), відповідно до якої за кожним судовим рішення, яке набрало законної сили, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, видається один виконавчий лист.

Статтею 22 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції Закону від 21.04.1999 року №606-ХІV, тобто на момент винесення судового наказу та набрання ним законної сили, строк пред`явлення до виконання виконавчих документів встановлений в один рік з наступного дня після набрання ним юридичної сили, якщо інше не передбачено законом.

Судовий наказ у даній справі набрав законної сили 24.09.2015 року, а стягувач звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу лише 02.10.2019 року, тобто через більш, ніж чотири роки після набрання судовим наказом законної сили, тобто із пропуском вищевказаного строку.

Окрім того, суд звертає увагу, що стягувач не цікавився, чи виданий судовий наказ за його заявою, чи набрав законної сили останній, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про протилежне, а відтак дану обставину суд розцінює як байдуже ставлення стягувача до вирішення його майнових питань, пов`язаних з виконанням даного виконавчого документа.

Згідно з статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статей 76,77,78,79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справ, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, судом не встановлено, а стягувачем не наведено та не надано доказів поважних причин пропущення строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання і поновлення цього строку. Подання даної заяви суд розцінює, як зловживання процесуальним правом з боку стягувача.

Суд звертає увагу, що безпідставне поновлення судами строків пред`явлення виконавчих листів є порушенням конвенційних прав та порушення права на справедливий суд. Можливість отримати своєчасний судовий захист є головним аспектом реалізації права на доступ до правосуддя. Однак вказане право не може бути абсолютним і його реалізація повинна бути здійснена в межах певних процесуальних строках.

Європейський суд з прав людини в свої рішеннях «Пономарьов проти України», «Щокін проти України», «Белле проти Франції» зазначив про те, що питання поновлення процесуального строку в контексті реалізації права доступу до справедливого суду не є абсолютним і при вирішенні цього питання не може застосовуватися автоматично.

Так, у рішенні ЄСПЛ «Пономарьов проти України» суд визначив, що вирішння питання щодо поновлення строку перебуває в межах дискреційних повноважень суду, однак такі повноваження не є необмеженими.

В рішенні ЄСПЛ «Устименко проти України» судом було наголошено на тому, що безпідставне поновлення процесуальних строків судом є протиправним, порушує принцип правової визначеності та право на справедливий суд.

Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини невід`ємною частиною «права на суд» та фундаментальним аспектом верховенства права є принцип правової визначеності (певності), який включає дотримання принципу остаточності судового рішення.

У розумінні практики Європейського суду частина 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

У справі «Півень проти України» ЄСПЛ констатував порушення ст.6 Конвенції та зазначив, що невиконання судового рішення не може буде виправдано недоліками законодавства, які унеможливлюють його виконання. У цій справі Європейський суд дійшов висновку про відсутність у законодавстві України нормативної бази щодо завдань, покладених на органи виконавчої влади, і констатував порушення п.1 ст.6 Конвенції.

За змістом пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

В рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 року зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Виконавчий документ є документом строковим, тобто має виконавчу силу тільки протягом строку, встановленого законом. Строк пред`явлення виконавчого документа до виконання (виконавча давність) це встановлений законом строк, протягом якого виконавчий документ може бути пред`явлений до виконання і стати підставою для відкриття виконавчого провадження та проведення виконавчих дій, спрямованих на реалізацію припису юрисдикційного акта.

Враховуючи викладене та оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає, що відсутні правові підстави для поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.104, 368 ЦПК України в редакції Закону від 18.03.2004 року №1618-IV, ст.ст.260, 261, 354, 433 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні заяви комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання, - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали суду складено 12.11.2019 року.

Суддя: