ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/1845/18 Номер провадження 22-ц/814/771/19Головуючий у 1-й інстанції Гудков С. В. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Панченка О.О.,

суддів: Одринської Т.В., Пікуля В.П.

за участю секретаря Зеленської О.І.

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Управління з питань комунального майна та земельних відносин виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області

на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 19 грудня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Гудкова С.В. в залі суду в м. Лубни, дата складання повного тексту рішення 29 грудня 2018 року,

у справі за позовною заявою Управління з питань комунального майна та земельних відносин виконавчого комітету Лубенської міської ради до ОСОБА_2 про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В :

У червні 2018 року Управління з питань комунального майна та земельних відносин виконавчого комітету Лубенської міської ради звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просило, стягнути з відповідача неустойку в розмірі подвійної плати за користування об'єктом нерухомості за кожен день прострочення за період з 23.05.2016 року по 21.03.2017 року в розмірі 226961, 35 грн., а також сплачений судовий збір у сумі 3404, 43 грн.

Підстави позову мотивовано тим, що відповідно до умов договору оренди №44 від 25 квітня 2014 року, позивач надав в оренду фізичній особі - підприємцю ОСОБА_2, нежиле приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Строк дії договору сторони визначили до 25 березня 2017 року включно. 01 червня 2014 року вказане нерухоме майно передано ОСОБА_2.

Згідно умов договору, орендна плата вноситься не пізніше 25 числа поточного місяця. Відповідач умови вказаного договору належним чином не виконувала, в зв'язку з чим з 01.05.2016 року по 21.03.2017 року за нею рахується борг по орендній платі у розмірі 77126 грн. 80 коп. та нараховано пеню з 01.05.2016 року по 01.10.2016 року у розмірі 4204,41 грн.

23.05.2016 року проведенно державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_2.

28.02.2017 року ухвалою Апеляційного суду Полтавської області визнано мирову угоду, укладену між Управлінням з питань комунального майна та земельних відносин виконавчого комітету Лубенської міської ради та ОСОБА_2.

Відповідно до акта прийому-передачі нежитлового приміщення від 21.03.2017 року, ОСОБА_2, повернула Управлінню з питань комунального майна та земельних відносин виконавчого комітету Лубенської міської ради, орендоване приміщення.

Позивач вважає, що договір оренди припинив свою дію з часу припинення підприємницької діяльності ОСОБА_2, тобто з 23.05.2016 року, тому з урахуванням вимог ст. 785 ЦК України, остання повинна відшкодувати неустойку в розмірі подвійної плати за користування об'єктом за кожен день прострочення за період з 23.05.2016 року по 21.03.2017 року в розмірі 226961,35 грн.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 19 грудня 2018 року в задоволенні позовних вимог Управління з питань комунального майна та земельних відносин виконавчого комітету Лубенської міської ради до ОСОБА_2 про стягнення коштів - відмовлено.

З рішенням суду не погодився позивач та оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі Управління з питань комунального майна та земельних відносин виконавчого комітету Лубенської міської ради просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що відповідач, після припинення дії договору оренди, не повернула орендоване нерухоме майно. Об'єкт оренди був повернутий відповідачем за актом приймання-передачі лише 21.03.2017 року, тому, вважає, що є підстави для стягнення з відповідача неустойки за користування річчю, передбаченої приписами статті 785 Цивільного кодексу України.

Вказує, що суд першої інстанції помилково прийшов до висновку, що умисного порушення термінів повернення об'єкта оренди ОСОБА_2 не допустила та повернула у строки визначені мировою угодою. Вважає, що договірні відносини між сторонами, фактично припинені з моменту державної реєстрації припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_2, тобто з 23.05.2016 року, тому за період з 23.05.2016 року по 21.03.2017 рік ОСОБА_2 повинна сплатити неустойку.

Відзив на апеляційну скаргу подала ОСОБА_2, вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими та безпідставними, а висновки суду першої інстанції такими, що відповідають обставинам справи. Просить рішення районного суду залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 25 квітня 2014 року між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 та Лубенською міською радою Полтавської області в особі управління з питань комунального майна та земельних відносин виконавчого комітету Лубенської міської ради, було укладено договір оренди нерухомого комунального майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, площею 130,1 кв. м. Строк дії договору, сторони визначили до 25.03.2017 року включно. (а.с.6-11).

23.05.2016 року проведено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_2.

У зв»язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 своїх зобов»язань за договором, Управління з питань комунального майна та земельних відносин виконавчого комітету Лубенської міської ради звернулося до суду із позовом про розірвання договору оренди, зобов'язання повернути майно та стягнення заборгованості за договором оренди.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 22.12.2016 року задоволено позовні вимоги Управління з питань комунального майна та земельних відносин виконавчого комітету Лубенської міської ради до ОСОБА_2, розірвано договір оренди № 44 від 25.04.2014 року нежилого приміщення АДРЕСА_1; зобов'язано ОСОБА_2 повернути вказане нежиле приміщення; стягнуто з ОСОБА_2 заборгованість за договором оренди № 44 від 25.04.2014 року в розмірі 81 331 грн. 21 коп.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 28.02.2017 року клопотання Управління з питань комунального майна та земельних відносин виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області про визнання мирової угоди задоволено.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 22.12.2016 року скасовано, провадження у справі за позовом Управління з питань комунального майна та земельних відносин виконавчого комітету Лубенської міської ради до ОСОБА_2 про розірвання договору оренди, зобов'язання повернути майно та стягнення заборгованості за договором оренди закрито.

Визнано мирову угоду, укладену між Управлінням з питань комунального майна та земельних відносин виконавчого комітету Лубенської міської ради та ОСОБА_2, відповідно до якої: ОСОБА_2 визнає позовні вимоги про дострокове розірвання договору оренди №44 від 25 квітня 2014 року нежилого приміщення по проспекту Володимррському, 23 (колишня вулиця Радянська) в м. Лубни, Полтавської області, площею 130,1 кв.м. та зобов'язується до 21 березня 2017 року звільнити приміщення та повернути його Управлінню з питань комунального майна та земельних відносин виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області відповідно до акта приймання - передачі. ОСОБА_2 визнає заборгованість по сплаті орендної плати згідно рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 22.12.2016 року у справі №539/2599/16-ц в сумі 81331 грн. 21 коп., яка складається з 77 126,80 грн. заборгованості по орендній платі, 4 202,41 грн. заборгованості по пені. Сторони мирової угоди домовилися про розстрочку погашення заборгованості по орендній платі та пені.

Відповідно до розрахунку заборгованості по нарахованій неустойці ФОП ОСОБА_2 за користування нежилим приміщенням по вул. Володимирській, 23 в м. Лубни за період з 23.05.2016 - 21.03.2017 року, розмір неустойки становить 226961,35 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що для застосування наслідків, передбачених ч.2 ст. 785 ЦК України, необхідна наявність вини (умислу або необережності) у особи, яка порушила зобов'язання. Оскільки, термін для повернення орендованого майна позивачем було визначено до 21.03.2017 року, який відповідачем було дотримано, тому порушень прав позивача ОСОБА_2 не допустила, а отже і підстав для стягнення неустойки з останньої немає.

Колегія суддів такий висновок суду першої інстанції вважає вірним та таким, що узгоджується з матеріалами справи, виходячи з наступного.

Спір по справі стосується стягнення з відповідача неустойки, нарахованої позивачем на підставі ч. 2 ст. 785 ЦК України.

Згідно з ч. 2 ст. 785 ЦК України якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Частиною 1 ст. 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Отже, неустойка, стягнення якої передбачено ч. 2 ст. 785 ЦК України є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і для притягнення наймача, який порушив зобов'язання, до такої відповідальності необхідна наявність його вини (умислу або необережності) відповідно до вимог ст. 614 ЦК України.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України, зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник, згідно з ч. 1ст. 527 ЦК України зобов»язаний виконати свій обов»язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов»язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Вбачається, що строк дії договору оренди нерухомого комунального майна від 25 квітня 2014 року, сторони визначили до 25.03.2017 року включно. Проте, уклавши мирову угоду, затверджену ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 28.02.2017 року, сторони визначили строк повернення майна до 21.03.2017 року.

Встановлено та не заперечується сторонами у справі, що відповідно до акта прийому-передачі нежитлового приміщення розташованого за адресою: м. Лубни, проспект Володимирський, (вул. Радянська) 23, від 21.03.2017 року, об'єкт оренди було повернуто Управлінню з питань комунального майна та земельних відносин виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області, у строки визначені ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 28.02.2017 року.

Неспроможними є доводи викладені в апеляційній скарзі про те, що відповідач без належних правових підстав користувалася об'єктом оренди, оскільки уклавши мирову угоду, сторони визначили строк повернення нерухомого майна, який відповідачем було додержано.

Доводи апелянта, про те, що договірні відносини між суб'єктом господарювання та ФОП ОСОБА_2 було припинено з моменту проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, а саме з 23.05.2016 року є вірними, проте не є підставою для стягнення з ОСОБА_2 неустойки за період визначений позивачем.

Для застосування наслідків, передбачених ч. 2 ст. 752 ЦК України, необхідна наявність вини у особи, яка порушила зобов'язання. Проте, у даній справі встановлено, що ОСОБА_2 не порушила строк для повернення майна визначений самим позивачем в мировій угоді.

Крім того, вирішення спору, шляхом укладення мирової угоди не може свідчити про наявність умислу відповідача, щодо невиконання взятих на себе зобов'язань.

Таким чином, колегія суддів за результатами апеляційного розгляду справи вважає, що висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного, всебічного та обєктивного дослідження наданих сторонами доказів, доводів та заперечень сторін, яким судом надана відповідна правова оцінка, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення без змін.

Оскільки, в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, понесені апелянтом судові витрати відшкодуванню не підлягають

Керуючись п.1 ч.1 ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління з питань комунального майна та земельних відносин виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області - залишити без задоволення.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 19 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий-суддя О.О. Панченко

Судді: В.П. Пікуль

Т.В. Одринська