Справа № 188/466/17
Провадження № 2/188/26/2019
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2019 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області в складі головуючого судді Бурди П.О.,

при секретарі Власенко А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Петропавлівка заяву позивача у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Публічне акціонерне товариство «Златобанк», щодо відшкодування банківського вкладу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі відповідач, Фонд), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Публічне акціонерне товариство «Златобанк» (далі третя особа, банк) про відшкодування банківського вкладу, в обґрунтування якого зазначив, що 12 лютого 2015 року між позивачем як вкладником та третьою особою як банком було укладено договір банківського вкладу «Класичний» (депозит) № 080806, за яким банк приймає від вкладника на вкладний (депозитний) рахунок № 0017 грошові кошти в сумі 5000,00 доларів США у тимчасове строкове користування на строк до 12 березня 2015 року та зобов'язується сплачувати проценти за його користування з розрахунку 9% річних.

Договір був укладений за адресою місцезнаходження відділення м. Дніпропетровськ, вул. Гоголя, буд. 1.

Прийняті банком кошти були зараховані на вкладний рахунок позивача.

Ніяких обмежень щодо відкриття депозитних рахунків і блокувань в «Автоматизованій банківський системі» встановлено не було, тому позивач у відповідності до діючого законодавства уклав угоду з банком на розміщення коштів.

Відповідно до пункту 2.5 договору публічної пропозиції банк зобов'язується при настанні дати повернення вкладу, при зверненні вкладника до банку за отриманням вкладу або в день розірвання цього договору, повернути вкладнику суму вкладу та нараховані проценти; у разі якщо вкладник не звертається до банку за отриманням вкладу при настанні дати повернення вкладу цей договір вважається продовженим (пролонгованим) на той самий строк.

За наслідками цих операцій, станом на кінець операційного дня 12 лютого 2015 року на вкладному рахунку № 0017 позивача залишок коштів складав 5000,00 доларів США.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 13.02.2015 № 105 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Златобанк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією відповідача прийнято рішення від 13.02.2015 № 30 «Про запровадження тимчасової адміністрації у АТ «Златобанк», згідно з яким з 14.02.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у банку.

Уповноваженою особою Фонду на здійснення тимчасової адміністрації в банку призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_2.

Постановою Правління Національного банку України від 12 травня 2015 року № 310 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Златобанк», виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 13 травня 2015 року № 99 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Златобанк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації банку.

Згідно з рішенням виконавчої дирекції Фонду від 12 травня 2015 року № 310 розпочато процедуру ліквідації банку з відшкодуванням з боку Фонду коштів за вкладами фізичних осіб відповідно до плану врегулювання та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_2 строком на 1 рік з 13 травня 2015 року до 12 травня 2016 року включно.

28.04.2015 на офіційному сайті Фонду опубліковано оголошення про те, що з 29 квітня 2015 року Фонд здійснює виплати коштів вкладникам банку за договорами банківського вкладу, строк дії яких закінчився до 15 квітня 2015 року включно, а також продовжуються виплати коштів вкладникам банку за договорами банківського вкладу, строк дії яких закінчився раніше, та за договорами банківського рахунку (поточні та карткові рахунки). Виплати коштів будуть здійснюватися через установи Публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України»; виплати гарантованої суми відшкодування здійснюватимуться відповідно до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.

Дізнавшись про відсутність даних позивача в Загальному реєстрі вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, позивач звернувся до Фонду та Уповноваженої особи із заявою від 27 квітня 2015 року, у якій просив включити його до переліку (реєстру) вкладників банку, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду, та виплатити гарантовану суму відшкодування за вкладом.

Адміністрація банку повідомила позивача, що на виконання ст. 26 Закону України № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон України № 4452-VI) позивача було включено до загального реєстру осіб, які мають право на відшкодування вкладу, та інформація направлена до Фонду.

Уповноважена особа Фонду листом № 27 від 20 січня 2016 року направила до Фонду додаткову інформацію з переліком вкладників, які мають у відповідності до Закону України № 4452-VI право на отримання гарантованої суми в межах 200000 грн. В цьому переліку були вказані і дані позивача.

Однак до теперішнього часу відповідач свої зобов'язання перед позивачем, визначені Законом України № 4452-VI, з виплати вкладу в розмірі 129592,62 грн., яка є еквівалентом суми 5000 доларів США за курсом НБУ на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації, не виконав.

Отже, станом на день запровадження тимчасової адміністрації в банку на вкладному рахунку № 0017 позивача залишок коштів складав 5000,00 доларів США, які гарантувались та підлягали виплаті (поверненню) позивачеві в порядку, встановленому Законом України № 4452-VI.

Однак, всі неодноразові звернення позивача до банку-агенту щодо отримання передбаченого законом гарантованого відшкодування за вкладом залишились безрезультатними. Банк-агент протягом всього періоду дії адміністрації Фонду у третьої особи, відмовляв у виплаті відшкодування з мотивів відсутності даних про позивача та його вклади (рахунки) в базі даних банку та Фонду, зокрема у Переліку вкладників і Загальному реєстрі вкладників.

Позивач стверджує, що його звернення до банку, Уповноваженої особи Фонду, та безпосередньо до Фонду також виявились безрезультатними.

За таких обставин позивач змушений звернутися до суду з метою захисту та поновлення порушених цивільних прав.

Позивач, посилаючись на статті 42, 66 Конституції України, ст.ст. 11, 12,13,16, 22, 23, 202, 509, 526, 610, 611, 623, 625 Цивільного кодексу (далі ЦК) України, ст.ст. 2, 14, 16, 26, 27, 28, 35 Закону України № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ст.ст. 10, 22 Закону України «Про захист прав споживачів», просив суд стягнути з відповідача на користь позивача гарантовану суму вкладу у відповідності до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в розмірі 129592,62 грн., що є еквівалентом суми 5000 доларів США за курсом НБУ на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації і покласти на відповідача судові витрати.

Ухвалою від 24.05.2017 провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа ПАТ «Златобанк» про відшкодування банківського вкладу було закрито у звязку з тим, що суд першої інстанції вбачав публічно правовий спір між сторонами, який підлягає розгляду в порядку КАС України.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 11.10.2017 скасовано ухвалу Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 24.05.2017 і передано питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Автоматизованою системою справу розподілено судді Бурді П.О..

Ухвалою суду від 23.10.2017 справа прийнята до провадження.

Відповідач 20.06.2017 надав письмові заперечення на позов, у яких позов не визнав і просив відмовити у позові в повному обсязі, посилаючись на таке.

Законом України № 4452-VI встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження відповідача, порядок виплати відповідачем відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між відповідачем, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції відповідача щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 13.02.2015 № 105 «Про віднесення ПАТ «Златобанк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 13.02.2015 № 30 «Про запровадження тимчасової адміністрації у АТ «Златобанк», згідно з яким з 14.02.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Златобанк» ОСОБА_2 строком на три місяці з 14.02.2015 по 13.05.2015 включно.

Відповідно до постанови Правління НБУ від 12 травня 2015 року № 310 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Златобанк» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 13 травня 2015 р. № 99 «Про початок процедури ліквідації АБ «Златобанк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким то розпочато процедуру ліквідації АБ «Златобанк» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію АБ «Златобанк» ОСОБА_2 строком на 1 рік з 18 год. 00 хв. 13 травня 2015 року до 12 травня 2016 року включно.

Виконавча дирекція Фонду прийняла рішення від 18.05.2015 №100 про внесення змін до рішення виконавчої дирекції Фонду від 13.05.2015 № 99 «Про початок процедури ліквідації АТ «Златобанк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким ліквідація АТ «Златобанк» здійснюється один рік з 14 травня 2015 року до 13 травня 2016 року включно.

З метою виконання всіх заходів, пов'язаних з ліквідацією ПАТ «Златобанк» виконавча дирекція Фонду прийняла рішення від 24.03.2016 № 391 про продовження строків здійснення процедури ліквідації АТ «Златобанк» на два роки до 13 травня 2018 року включно.

Водночас, відповідно до зазначеного рішення продовжено повноваження ліквідатора АТ «Златобанк» ОСОБА_2 на два роки до 13 травня 2018 року включно.

Отже, стверджує відповідач, він з 13.02.2015 здійснює заходи щодо виведення неплатоспроможного банку ПАТ «Златобанк» з ринку виключно відповідно до порядку, визначеному Законом України № 4452-VI.

Відповідач вважає, що з системного аналізу законодавства вбачається, що відповідач не є надавачом фінансових послуг в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та не є правонаступником банку, що ліквідується.

Посилаючись на частину 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 4452-VI, якою встановлено, що законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону, відповідач зазначає, що норми Закону України № 4452-VI є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах, і саме цей Закон застосовується до спірних правовідносин за участю відповідача, а тому Закон України «Про захист прав споживачів» в даному випадку не поширює свою дію на правовідносини з участю відповідача.

Відповідач також стверджує про відсутність порушень з його боку прав позивача і безпідставність (передчасність) позовних вимог, оскільки Порядок відшкодування відповідачем за вкладами встановлюється спеціальним Законом України № 4452-VI та «Положенням про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами», затвердженим рішенням виконавчої дирекції відповідача від 09.08.2012 № 14. У відповідача відсутні будь-які первинні документи по вкладникам і тому при складанні Загального реєстру використовуються виключно інформація, що наявна в переданому уповноваженою особою Переліку вкладників. Відповідач вважає, що позивач обрав неправильний спосіб захисту своїх і помилився у виборі відповідача, яким має бути уповноважена особа Фонду, яка на підставі документів ПАТ «Златобанк» складає Перелік вкладників. Позивач не включений до цього Переліку, тому відповідач не може виплатити йому грошові кошти, які позивач вважає банківським вкладом.

Відповідач послався на ст. 37 Закону № 4452-VI, згідно з якою уповноважена особа відповідача має право повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів. Зокрема, таким наслідком є не включення особи до Переліку вкладників неплатоспроможного банку, який складає уповноважена особа Фонду.

Посилаючись на те, що позивач до цього часу не включений до зазначеного Переліку, у відповідача немає правових підстав для включення його до Загального реєстру вкладників неплатоспроможного банку ПАТ «Златобанк» і виплати йому грошових коштів, які позивач вважає банківським вкладом.

Відповідач також стверджує про нікчемність правочину, укладеного 12 лютого 2015 року між позивачем як вкладником та третьою особою як банком, зазначаючи що 04.12.2014 Правлінням Національного банку України було прийнято постанову № 777/БТ «Про віднесення ПАТ «Златобанк» до категорії проблемних».

На підставі вказаного рішення для стабілізації діяльності Банку та відновлення його фінансового становища запроваджено певну низку обмежень, у тому числі, заборонено проведення будь-яких операцій за договорами, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом.

Договір вкладу укладений між позивачем та третьою особою 12.02.2015, тобто за день до введення тимчасової адміністрації в банку в період дії спеціальних обмежень, встановлених постановою Правління Національного банку України «Про віднесення ПАТ «Златобанк» до категорії проблемних» від 04.12.2014 №777/БТ.

На виконання приписів статті 38 Закону України № 4452- VI Уповноваженою особою було проведено перевірку правочинів, вчинених банком протягом року до дня запровадження тимчасової адміністрації у банку.

Внаслідок проведеної перевірки Уповноваженою особою Фонду було виявлено, що договір вкладу «Класичний» від 12.02.2015, укладений між позивачем та банком, є нікчемним відповідно до пунктів 7 та 9 частини 3 статті 38 Закону № 4452- VI, про що було повідомлено позивача.

Враховуючи те, що договір вкладу «Класичний» від 12.02.2015 є нікчемним, в Уповноваженої особи Фонду не було законних підстав для включення позивача до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.

Постановою Окружного апеляційного суду м. Дніпропетровська було зобовязано уповноважену особу включити позивача до переліку вкладників, які мають право у відповідності до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» отримання гарантованої суми в межах 200000 грн..

Уповноважена особа ПАТ «ЗЛАТОБАНК» листом №27 від 20 січня 2016 року направила до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію з переліком вкладників які мають право у відповідності до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» на отримання гарантованої суми в межах 200 000 грн. В цьому переліку були вказані і відомості про позивача.

Під час судового розгляду 28.02.2019 до суду надійшла заява позивача, в якій позивач зазначив, що Фонд гарантування вкладів перерахував кошти до банку агенту для отримання позивачем гарантованої суми вкладу за умовами договору від 12 лютого 2015 року банківського вкладу «Класичний» (депозиту) № 080806, укладеному між позивачем та ПАТ АБ «Златобанк» на суму 5000 доларів США. Позивач отримав кошти в банку агенту ПАТ «Альфа банк» в розмірі еквіваленту у національній валюті на дату введення тимчасової адміністрації в розмірі 129617,76 грн. та на підставі ч. 2 ст. 255 ЦПК України просить суд прийняти рішення у відповідності до діючого законодавства.

Згідно з вимогою п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Як вбачається з прохальної частини позовної заяви позивача, він просив стягнути з відповідача на свою користь гарантовану суму вкладу у відповідності до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в розмірі 129592,62 грн., що є еквівалентом суми 5000 доларів США за курсом НБУ на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації.

Саме таку суму йому було виплачено банком агентом Фонду ПАТ «Альфа банк», що позивач підтверджує у своїй заяві до суду.

Отже, предмет спору між сторонами відсутній, бо відповідач виконав позовні вимоги позивача до ухвалення судом рішення у справі.

Щодо судового збору, то суд зазначає таке.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 255 ЦПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Ухвалою суду від 23.10.2017 року позивача було звільнено від сплати судового збору на підставі ч.3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Статтею 141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6).

Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 7), однак відповідач не надав суду відомостей щодо його судових витрат.

Відповідно до ч.3 ст. 142 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після предявлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Згідно з ч.9 ст.10 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Виплативши позивачу суму, заявлену ним у позовній заяві, після предявлення позову відповідач тим самим задовольнив позовні вимоги позивача, на підставі чого суд прийшов до висновку про необхідність стягнення з відповідача судових витрат на користь держави.

Частиною 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою або фізичною особою підприємцем справляється судовий збір у розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При поданні позовної заяви до суду позивач повинен був сплатити судовий збір у розмірі 1 відсотку від ціни позову, що становить 1295,93 грн.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 255, 260, 261, 353, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Публічне акціонерне товариство «Златобанк», щодо відшкодування банківського вкладу закрити у звязку з відсутністю предмету спору.

Стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, , що знаходиться за адресою: 04053, вул. Січових Стрільців, 17 м. Київ, судовий збір на користь держави в розмірі 1295 (одну тисячу девяносто пять) грн. 93 коп.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвалу може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом пятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя ОСОБА_3