РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/7142/16-ц

пр. № 2/759/140/19

05 лютого 2019 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва під головуванням судді Сенька М.Ф., при секретарях Немировській А.М., Фещук Т.С., Шпаковичу С.Р., за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача Бондара В.В., відповідача ОСОБА_3, представників відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, експерта ОСОБА_7, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_8 до ОСОБА_9, ОСОБА_3 про визнання договору купівлі- продажу квартири недійсним, третя особа- Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Макаренко В.М.,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3, відповідно до свідоцтва про право власності, що видане 10.02.2003 року Головним управлінням Житлового забезпечення КМДА, на підставі наказу від 08.01.2003 року №10-С, належала на праві приватної власності квартира АДРЕСА_1.

За довідкою ЖБК « Жовтень - 2 » від 28.03.2016 року № 27, у вказаній квартирі окрім власниці проживають та зареєстровані на правах члена сім'ї власника: дочка ОСОБА_1 - з 07.02.1984 року; онука ОСОБА_8 - з 03.01.1989 року.

ОСОБА_3 03.04.2016 року продала, а ОСОБА_9 купив квартиру АДРЕСА_1, про що між ними було укладено договір купівлі-продажу, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Макаренко В.М. за реєстровим №433.

Після укладення договору ОСОБА_3 була знята з реєстраційного обліку місця проживання, а ОСОБА_9 зареєстрував місце проживання за адресою придбаної квартири, що підтверджується довідкою ЖБК « Жовтень - 2 » від 16.05.2016 року № 46.

ОСОБА_9 через свого представника заявив позов про визнання ОСОБА_1. та ОСОБА_8 такими, що втратили право користування квартирою та про їх виселення.

Позов мотивований тим, що відповідачі перешкоджають позивачу в користуванні власністю.

Провадження за позовом відкрите відповідно до ухвали судді від 25.05.2016 року.

Ухвалою суду від 01.08.2016 року до спільного розгляду з вказаним позовом прийнято зустрічний позов ОСОБА_1, ОСОБА_8 до ОСОБА_9, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_3 при укладенні договору не розуміла значення своїх дій та не могла ними керувати, а відповідно договір не відповідав її дійсному волевиявленню, та тим, що договором порушені права позивачів на житло.

На забезпечення вимог сторін, судом накладено арешт на спірну квартиру, а також накладено заборону проводити реєстрацію осіб за адресою квартири та вселення будь-яких осіб в квартиру, про що 01.08.2016 року та 11.08.2016 року постановлено відповідні ухвали.

Ухвалою суду від 05.02.2019 року первісний позов залишено без розгляду, у зв'язку із зловживанням стороною позивача процесуальними правами.

ОСОБА_1 в судовому засіданні на вимогах позову наполягала, і пояснила, що починаючи з 2008 року психічний стан її матері в силу віку та захворювань невпинно погіршувався, на час укладення спірного договору вона перебувала в безпорадному стані. Крім того, позивач заявила, що кошти за квартиру відповідачем матері не передавались.

Представник ОСОБА_1 адвокат Бондар В.В. підтримав доводи довірительки, пославшись на докази у справі та відповідні спору норми закону.

ОСОБА_8 в підготовчому судовому засіданні на вимогах позову наполягала, просила розглянути справу по суті без її участі.

ОСОБА_3 виразити позицію щодо спору не змогла, її пояснення в судовому засіданні вкрай нерозбірливі.

Разом з тим, її представник ОСОБА_6 не заперечував проти задоволення позову.

Представники відповідача ОСОБА_9 - ОСОБА_4, ОСОБА_5 в суді наполягали, що спірний договір було вчинено за свідомого волевиявлення ОСОБА_3, на задоволення інтересів сторін, без порушень чинного законодавства, а тому в задоволенні позову просили відмовити, за необґрунтованістю.

Нотаріус Макаренко В.М. в суд не з'явився, заперечень на позов не подав.

Вислухавши сторони, дослідивши надані докази, суд приходить до висновку про задоволення позову за таких підстав.

Так, ст. 203 ЦК України, разом з іншим, встановлено, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Наведені обставини є підставою для визнання правочину недійсним відповідно до ст. 215 ЦК України.

Згідно зі ст. 30 цього ж кодексу, цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними.

Для визначення психічного стану ОСОБА_3 на момент укладення оспорюваного правочину ухвалою суду від 12.06.2017 року було призначено судово-психіатричну експертизу, проведення якої було доручено експертам Київського міського центру судово-психіатричної експертизи.

Згідно з висновком комісії експертів від 19.04.2018 року №281, ОСОБА_3 з 2012 року страждає на органічне ураження головного мозку судинного ґенеза з вираженим інтелектуально-мнестичним зниженням. У теперішній час ОСОБА_3 виявляє ознаки деменції судинного ґенезу. У момент укладення договору купівлі-продажу квартири 03.04.2016 року страждала на органічне ураження головного мозку судинного ґенеза з вираженим інтелектуально-мнестичним зниженням та змінами особистості і за психічним станом у зазначений період часу не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.

Висновок, як це вбачається зі змісту, засновано експертами на особистому огляді ОСОБА_3, аналізі всіх наявних медичних документів, та аналізі доказів у справі, в тому числі пояснень сторін, показань свідків, та інших матеріалів справи. Кваліфікація та регалії експертів у суду не викликають сумнівів.

На питання, що виникли у сторін і суду щодо обґрунтування висновку, порядку проведення експертизи, тощо, експертом ОСОБА_7 надано вичерпні і переконливі відповіді з посиланням на відповідні тези висновку, сам висновок ним доступно роз'яснено.

Підстав для призначення повторної, додаткової експертизи, як на тому наполягали представники ОСОБА_9, а ні експерт, а ні інші учасники судового розгляду не вбачали. Не знаходить їх і суд.

Суд відхиляє пояснення сторони відповідача та показання свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12 про відсутність у ОСОБА_3 на час укладення спірного договору розладів психічної діяльності, як такі, що суперечать доказам у справі та дійсним обставинам справи.

Не приймає суд і доводи відповідача, що дієздатність позивача була достатньо перевірена нотаріусом при посвідченні спірного договору, оскільки з огляду на похилий вік ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1), її фізичний стан, на якому не могло не відобразитись те, що в 2007 - 2008 роках вона перенесла тяжкі операцію та лікування від онкологічного захворювання, в 2011 році перенесла гостре порушення мозкового кровообігу (інсульт), та наявність низки інших тяжких хронічних захворювань, така перевірка на переконання суду була проведена нотаріусом недостатньо (формально). Що стосується довідки лікаря психіатра №36580 про проходження обов'язкових попереднього та періодичних психіатричних оглядів від 26.02.2015р., що долучена до матеріалів, які слугували підставою для посвідчення спірного договору, то вона взагалі не мала б братись нотаріусом до уваги, оскільки такою довідкою посвідчується лише факт відсутності у особи протипоказань до виконання певної роботи чи зайняття певною професійною діяльністю, і в ній не відображається дійсний психічний стан особи. Про це ж показав в судовому засіданні і експерт. Нотаріус також не перевірив хто із близьких опікується ОСОБА_3, в той час як до договору долучена довідка про склад її сім'ї з місця проживання, та чи дійсно договором не будуть порушені права цих осіб.

Напроти доводи покладені в обґрунтування позову, пояснення позивача ОСОБА_13 в судовому засіданні про наявність у матері явно виражених порушень психічної діяльності, в тому числі і на час укладення спірного договору, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні медичними документами, іншими доказами та матеріалами, що є у справі.

За таких обставин, суд знаходить доведеним, що спірний договір не відповідав дійсному волевиявленню ОСОБА_3, через те, що на час укладення договору в силу стану здоров'я вона не розуміла значення своїх дій та не могла ними керувати.

Крім того, суду не надано належних та допустимих доказів, що покупець за спірним договором дійсно передав продавцю кошти в рахунок купівлі-продажу квартири.

Посилання відповідача на те, що факт передачі коштів посвідчено безпосередньо в договорі, судом відхиляється, оскільки відповідний запис в договорі здійснено зі слів сторін, в той час як ОСОБА_3 не розуміла значення своїх дій і не могла керувати ними. До того ж в судовому засіданні ОСОБА_3 заперечувала факт отримання будь-яких коштів.

Показання свідків, суд також не приймає, оскільки факт передачі коштів за договором мав бути посвідчений письмовим документом.

Оскільки позивачі, як це встановлено раніше, постійно проживають в спірній квартирі, і таке житло є для них є єдиним, то суд знаходить, що з укладенням спірного договору були порушенні їх права на житло, що передбачені ст. 405 ЦК України, а відповідно вони вправі заявити дійсний позов з метою відновлення таких прав.

Обраний позивачами шлях відновлення порушеного права, передбачений ст. 16 ЦК України, та є адекватним порушенню.

Отже суд, знаходить за необхідне визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири, що укладений 03.04.2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_9 і посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Макаренко В.М. за реєстровим № 433, тим сами задовольнити позов.

Разом з тим, позивачами заявлялись вимоги про скасування реєстрації права власності відповідача на спірну квартиру і відновлення реєстрації такого права за ОСОБА_3 Проте такі вимоги є зайвими, оскільки рішення про визнання спірного правочину недійсним, в силу ст.ст. 19, 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", і є підставою для відновлення державної реєстрації права власності за відчужувачем майна.

За наведеного рішення, витрати понесені позивачем ОСОБА_1 на розгляд справи, що складаються з судового збору в сумі 826 грн. 80 коп., та витрат на проведення судової експертизи в сумі 3831 грн. 30 коп., мають бути їй компенсовані відповідачем, відповідно і на підставі ст. 141 ЦПК України.

Заяви про скасування заходів забезпечення позову не надходило, а тому в силу ч.7 ст. 158 ЦПК України такі заходи продовжують діяти протягом дев'яноста днів з дня набрання рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Керуючись ст.ст. 10-13, 77-80, 259, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_8 до ОСОБА_9, ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , що укладений 03.04.2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_9 і посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Макаренко В.М. за реєстровим № 433.

Дане рішення є підставою для відновлення державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_3, та скасування попередньої реєстрації цього ж права за ОСОБА_9.

Сягнути з ОСОБА_9 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ІН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, ІН НОМЕР_2) 4658 (чотири тисячі шістсот п'ятдесят вісім) грн. 10 коп. на відшкодування витрат у справі.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження проголошення рішення.

Можливість отримати інформацію щодо справи учасники справи мають на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, веб-адреса сторінки: http://sv.ki.court.gov.ua.

Повне рішення виготовлене 18.02.2019 року.

Головуючий Сенько М.Ф.