Справа № 740/2463/19
Провадження № 2/740/962/19
РІШЕННЯ
15 листопада 2019 року м.Ніжин
Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:
судді Олійника В.П., за участі секретаря судового засідання Шадура І.Ю.,
розглянувши у судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання такою, що втратила право користування житловим приміщенням- АДРЕСА_1 . Позов обгрунтований тим, що позивач є власником даного будинку. Відповідач є колишньою дружиною позивача і в даному будинку не проживає понад 1 рік, її речі у будинку відсутні. Реєстрація відповідача у будинку порушує право позивача, як його власника. Просить позов задовольнити.
Згідно ст.ст.19, 274 ЦПК України дана справа, яка є малозначною, підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
Ухвала про відкриття провадження у справі вручена сторонам, відповідачем не подано: заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, відзиву, заперечення.

Відповідно до заяви від 15 листопада 2019 року представник позивача ОСОБА_3 позов підтримує.

Згідно заяви від 15 листопада 2019 року відповідач ОСОБА_2 позов визнає, просить розглянути справу за відсутності.

Інші заяви, клопотання сторін станом на час розгляду справи відсутні.

В порядку ч.3 ст.211 ЦПК України судовий розгляд здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснюється.

Із врахуванням доказів по справі суд приходить до слідуючих висновків.

Спірні правовідносини сторін виникли з приводу визнання відповідача ОСОБА_2 , яка є колишньою дружиною позивача ОСОБА_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, у якому має зареєстроване місце проживання.

Відповідно до ст.9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Реєстрація місця проживання є похідним правом від права користування житлом, а тому зняти особу з реєстрації за місцем проживання можна лише за умови втрати нею права користування цим житлом чи у зв`язку з її виселенням (добровільно чи у примусовому порядку).

Частиною 1 ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

За порівняльним аналізом ст.ст.383, 391, 405 ЦК України та ст.ст.150, 156 у поєднанні зі ст.64 ЖК України слід дійти до висновку що положення ст.ст.383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення ст.405 ЦК України, ст.ст.150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом.

За змістом ч.4 ст.156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст.162 цього Кодексу.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27 травня 2013 року ОСОБА_1 є власником буд. АДРЕСА_1 , дата реєстрації права власності-27 травня 2013 року.

Відповідач ОСОБА_2 , яка має зареєстроване місце проживання у даному будинку, перебувала у зареєстрованому шлюбі із позивачем ОСОБА_1 , який розірваний, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу від 08 травня 2018 року (шлюб розірвано, актовий запис №26 від 08 травня 2018 року).

Згідно довідки Лосинівської селищної ради від 15 травня 2019 року та Акту від 16 травня 2019 року, складеного за участі представників органу місцевого самоврядування Улько Т.Г. та ОСОБА_4 , відповідач ОСОБА_2 у даному будинку не проживає з 2017 року.

Положеннями ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які набрали чинності для України з 11 вересня 1997 року та є частиною національного законодавства відповідно до вимог ст.9 Конституції України, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.ст.319, 321 ЦК України власник не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у цьому праві.

Частиною 1 ст.317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Право члена сім`ї власника на користування житлом є сервітутним правом, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися відповідно до вимог ст.ст.405, 406 ЦК України. Зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність без поважних причин члена сім`ї понад один рік у спірному житловому приміщенні, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Із врахуванням викладеного та непроживання відповідача у вищезазначеному будинку понад один рік, відсутності перешкод останній у цьому, що відповідачем у встановленому порядку не спростовано, відсутності домовленостей відповідача з позивачем, як власником будинку, відсутності юридично визначених у встановленому порядку правомочностей відповідача щодо володіння та користування ним, що також у становленому порядку не спростовано, наявні підстави для визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим примішенням,- АДРЕСА_1 .

Визнання відповідачем позову, із врахуванням доказів по справі, не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Докази, що спростовують висновки суду, станом на час розгляду справи відсутні.

Керуючись ст.ст.4, 12, 13, 81, 247, 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ухвалив:

Позов задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим примішенням- АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі до Чернігівського апеляційного суду через Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.Олійник.