Постанова

Іменем України

06 березня 2019 року

м. Київ

справа № 761/32507/16-ц

провадження № 61-29877св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Ступак О. В. (суддя-доповідач), Кузнєцова В. О., Погрібного С. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: Державне підприємство «Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв», компанія «Агрітім Канада Консалтинг лтд» («Agriteam Canada Consulting ltd»),

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28 липня 2017 року у складі судді Юзькової О. Л. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 12 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Кирилюк Г. М., Музичко С. Г., Рубан С. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій

У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв» (далі - ДП «Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв»), компанії «Агрітім Канада Консалтинг лтд» («Agriteam Canada Consulting ltd») про визнання запису в трудовій книжці недійсним, зобов'язання внести зміни до трудової книжки, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовна заява мотивована тим, що із 01 листопада 2014 року по 30 листопада

2015 року він перебував у трудових відносинах з іноземним представництвом «Агрітім Канада Консалтинг лтд» («Agriteam Canada Consulting ltd») на підставі строкового трудового договору від 01 листопада 2014 року № SC-112-VО14-2 та займав посаду офіцера проекту «Реформування системи кримінальної юстиції щодо неповнолітніх в Україні».

У день звільнення трудова книжка йому не була видана у зв'язку з тим, що зберігається у ДП «Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв». Відповідачі про його звільнення були проінформовані не менше як за два тижні, але вимогу статті 47 КЗпП України не виконали. Будь-яких поштових повідомлень із вказівкою про необхідність отримати трудову книжку на адресу фактичного місця проживання: АДРЕСА_2, та адресу місця реєстрації:

АДРЕСА_1, 04050 не надходило.

03 березня 2016 року він звернувся до компанії «Агрітім Канада Консалтинг лтд» із листом про видачу трудової книжки, яку він отримав 28 березня 2016 року.

Оскільки відповідачами порушено вимоги статті 47 КЗпП України та пункт 4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58 (далі - Інструкція № 58), відповідно до частини п'ятої статті 235 КЗпП України позивач просив позов задовольнити.

Про безпідставність затримки видачі трудової книжки він дізнався з листа ДП «Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв» від 09 червня

2016 року № 651, тому строк звернення до суду з вказаними вимогами вважає не пропущеним.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_4 просив визнати запис у трудовій книжці за № 10 щодо його звільнення із 30 листопада 2015 року з ініціативи працівника за статтею 38 КЗпП України, відповідно до наказу від 30 листопада

2015 року № 183і недійсним; зобов'язати ДП «Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв» внести зміни до трудової книжки позивача, зазначивши дату його звільнення з ініціативи працівника за статтею 38 КЗпП України, із

28 березня 2016 року, стягнути солідарно із ДП «Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв» та компанії «Агрітім Канада Консалтинг лтд» середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 122 057,45 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 28 липня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що вимоги щодо порушення прав позивача на своєчасне отримання трудової книжки при звільненні є недоведеними.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 12 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено. Рішення Шевченківського районного суду м. Києва

від 28 липня 2017 року залишено без змін.

Постановляючи ухвалу про відхилення апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, який всебічно та повно з'ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази та ухвалив законне і обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У листопаді 2017 року ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 12 жовтня 2017 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги неправильним застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивачу стало відомо про те, що трудова книжка зберігалась не у компанії «Агрітім Канада Консалтинг лтд», а в Дирекції «Інпредкадри» ДП «Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв» 28 березня 2016 року, коли отримав її поштою, проте питання місця зберігання трудової книжки у позові не ставилося, а предметом позову є обов'язок її видачі у день звільнення. При цьому жодним нормативним документом не передбачено обов'язок позивача звертатись до ДП «Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв» та його структурних підрозділів для отримання трудової книжки.

У січні 2018 року від ДП «Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв» надійшли заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_4 у яких заявник просить відхилити вказану касаційну скаргу та залишити без змін рішення суду першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на те, що касаційна скарга є необґрунтованою і такою, що не підлягає задоволенню.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано вказану цивільну справу до Верховного Суду.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Позиція Верховного Суду.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 21 липня 2014 року між ДП «Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв» (дирекція) та компанією «Агрітім Канада Консалтинг лтд» (проект), яка є роботодавцем та має своє зареєстроване представництво в Україні в особі уповноваженого представника ОСОБА_5, який діє на підставі доручення від 25 січня 2012 року б/н, укладений договір № 4056-і/Б, за умовами якого сторони домовились, що вони будуть здійснювати співробітництво в галузі ведення кадрової роботи згідно із пунктом 2.21 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників» та бухгалтерського обслуговування з нарахування і виплати заробітної плати працівникам проекту.

Відповідно до умов вказаного договору дирекція приймає на себе обов'язки: вести кадрову роботу проекту відповідно до вимог чинного трудового законодавства України (пункт 2.1.1); приймати на зберігання, а при необхідності виписувати нові трудові книжки (пункт 2.1.2); відповідно до договорів та повідомлень проекту вносити необхідні записи в трудові книжки на підставі наказів (пункт 2.1.3).

Проект приймає на себе обов'язки, зокрема, у разі звільнення працівників повідомляти їх письмово (не пізніше дати звільнення) про необхідність отримання ними трудових книжок у дирекції (пункт 2.2.7).

01 листопада 2014 року між ОСОБА_4 та компанією «Агрітім Канада Консалтинг лтд» укладений строковий трудовий договір № SC-112-VО14-2.

06 листопада 2015 року ОСОБА_4 звернувся до директора проекту «Реформування системи кримінальної юстиції щодо неповнолітніх в Україні» із заявою про звільнення за власним бажанням із 30 листопада 2015 року.

У цей же день, 06 листопада 2015 року, директор проекту «Реформування системи кримінальної юстиції щодо неповнолітніх в Україні» звернувся до директора дирекції «Інпредкадри» ДП «Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв» з проханням оформити звільнення ОСОБА_4 30 листопада 2015 року згідно із статтею 38 КЗпП України та здійснити всі необхідні виплати.

30 листопада 2015 року ДП «Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв» видано наказ № 183і про звільнення ОСОБА_4, координатора проекту «Реформування системи кримінальної юстиції щодо неповнолітніх в Україні», який реалізується компанією «Агрітім Канада Консалтинг Лімітед» (Канада) в Україні, 30 листопада 2015 року за статтею 38 КЗпП України (з ініціативи працівника).

Нормативно-правове обґрунтування.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжкуі провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно із пунктом 2.21 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, трудові книжки громадян, які працюють за трудовими договорами в іноземних представництвах, у іноземних кореспондентів, співпрацівників міжнародних організацій та інших прирівнених до них іноземців на території України, зберігаються: в м. Києві - Генеральній дирекції Київської міської ради з обслуговування іноземних представництв, Автономній Республіці Крим - у філіалі Генеральної дирекції Київської міської ради з обслуговування іноземних представництв м. Ялти, в областях - в управліннях зовнішніх зносин та зовнішньоекономічної діяльності облдержадміністрацій або підприємствах, визначених обласними державними адміністраціями, у м. Севастополі - в міській державній адміністрації. Ці організації роблять відмітки у трудових книжках про прийняття на роботу і про звільнення з роботи відповідно до трудових договорів і довідок наймачів. Під час влаштування на роботу робиться запис: «Прийнято на посаду _______ (назва представництва компанії) в Україні» і при звільненні робиться запис: «Звільнено з роботи ____________________» із посланням на (причина звільнення) відповідні статті КЗпП України. Запис, зроблений у трудовій книжці іноземними представництвами; іноземними кореспондентами, співпрацівниками міжнародних організацій та іншими прирівненими до них іноземцями на території України є недійсний.

Відповідно до пунктів 4. 1, 4. 2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, працівників власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. Якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 10 ЦПК України 2004 року кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 57 ЦПК України

2004 року).

Відповідно до статті 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених статтею 61 цього Кодексу. Указане правило діє, якщо в нормах матеріального права не має вказівки про перерозподіл обов'язків доказування.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб'єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об'єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов'язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, правильним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, що ОСОБА_4 не довів, що затримка видачі трудової книжки сталася з вини відповідачів, а отже, при звільненні позивача було дотримано вимоги чинного трудового законодавства, та відсутні підстави для виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Наведені у касаційній скарзі доводи аналогічні доводам апеляційної скарги, які були предметом дослідження судом апеляційної інстанції, і їм надана належна правова оцінка.

Доводи касаційної скарги про те, що позивачу стало відомо, що його трудова книжка зберігалась не у компанії «Агрітім Канада Консалтинг лтд», а в Дирекції «Інпредкадри» ДП «Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв» 28 березня 2016 року, коли отримав її поштою, проте питання місця зберігання трудової книжки у позові не ставилося, а предметом позову є обов'язок її видачі у день звільнення, не спростовують правильність висновків судів та не дають підстав вважати, що судами порушено норми матеріального чи процесуального права.

При цьому Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Наведене вище свідчить про те, що доводи касаційної скарги є необґрунтованими, підстави для скасування оскаржуваних рішень відсутні, а тому касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 12 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

В.О. Кузнєцов

С.О. Погрібний