Справа 489/4795/16-ц Головуючий по 1 інстанції Тихонова Н.С.
Провадження 22-ц/812/278/19 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
Категорія 27

П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

06 березня 2019р. м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського Апеляційного суду в складі:

головуючий суддя - Колосовський С.Ю.,

судді: Локтіонова О.В., Ямкова О.О.,

секретар судового засідання Горенко Ю.В.,

за участі: представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційними скаргами Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_3

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 08 листопада 2018 року

за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

встановила:

У вересні 2016 року АТ КБ «ПриватБанк» предявило позов до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказував, що 13 квітня 2010 року ОСОБА_3 отримав кредит в розмірі 9 600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, внаслідок чого заборгованість за кредитним договором станом на 11 вересня 2016 року склала 20994,48 грн. (11011,77 грн. заборгованість за кредитом, 3764,57 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 6361,05 грн. заборгованість за пенею, 950 грн. заборгованість за пенею за несвоєчасне сплачення боргу на суму від 100 грн., а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг, 500 грн. штраф (фіксована частина), 975,93 грн. штраф (процентна складова) ), Банк просив суд стягнути з ОСОБА_3

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 08 листопада 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 13 квітня 2010 року в розмірі 8 760,12 грн., з яких заборгованість по тілу кредиту 3 681,25 грн., заборгованість по відсотках 4 474,95 грн., штраф (фіксована частина) 500 грн., штраф (процентна складова) 407,81 грн., а також 1378 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просило рішення суду в частині відмови у задоволені позовної вимоги про стягнення заборгованості по тілу кредиту у розмірі 7330 грн. скасувати та в цій частині ухвалити нове судове рішення про задоволення цієї вимоги в повному обсязі.

ОСОБА_3 теж подав апеляційну скаргу і просив скасувати судове рішення в частині задоволених вимог посилаючись на відсутність у справі оригіналу кредитного договору та не отримання ним кредитних коштів від банку.

Апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 13 квітня 2010 року між ОСОБА_3 та АТ КБ «ПриватБанк» укладено договір про надання банківських послуг шляхом встановлення кредитного ліміту у розмірі 9600 грн. на кредитну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном його повернення, що відповідає строку дії картки.

З фінансовими умовами надання платіжної картки «Кредитка універсальна» ОСОБА_3 ознайомився, що підтверджується його підписом від 31 травня 2010р. Оригінал цього документа був витребуваний у позивача і досліджений в суді апеляційної інстанції, що відповідно спростовує доводи відповідача про відсутність кредитних правовідносин. Відповідач хоча й заперечував свій підпис на вказаному документі, але від проведення почеркознавчої експертизи відмовився. У звязку з чим колегія суддів при вирішенні спору керувалась положеннями ст.ст.81,103,109 ЦПК щодо обовязку доказування, необхідності призначення експертизи для зясування обставин, що мають значення для справи, наслідків ухилення від проведення експертизи.

За умовами кредитного договору позичальнику був відкритий картковий рахунок та видані 31 травня 2010р., 03 вересня 2010р., 25 грудня 2013р. три картки «Кредитка універсальна»: №529521; №994453; №9711140 з терміном їх дії відповідно до: лютого 2014р, серпня 2014р. січня 2018р. Отримання кредитної картки не заперечує і відповідач у відзиві на позов та в апеляційній скарзі. Крім того судом апеляційної інстанції досліджений оригінал анкети-заяви підписаної ОСОБА_3 23 березня 2013р. про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг.

За розрахунком, наданим позивачем разом з позовною заявою, загальна заборгованість за кредитним договором станом на 11 вересня 2016 року склала 20994,48 грн. (11011,77 грн. заборгованість за тілом кредиту, 3764,57 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 6361,05 грн. заборгованість за пенею, 950 грн. заборгованість за пенею за несвоєчасне сплачення боргу на суму від 100 грн., а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг, 500 грн. штраф (фіксована частина), 975,93 грн. штраф (процентна складова).

Факт отримання відповідачем кредитних коштів та неналежного виконання зобовязань по їх своєчасному поверненню підтверджується випискою по особовому рахунку позичальника (т.1 а.с.53-86). Крім того, відповідач у заяві від 07 червня 2017р. не заперечував отримання кредитних коштів, а лише зазначав про свою незгоду із сумою заборгованості у звязку із застосуванням щомісячної процентної ставки 3%, а не 2,5% (т.1 а.с.181).

Відповідач зазначав про пропуск строку позовної давності лише щодо вимог про стягнення неустойки (т.1 а.с.181).

Частинами 1,2 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та відсотки.

За змістом ст.ст.525,526,612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений сторонами строк, відповідно до вказівок договору та вимог Цивільного Кодексу, одностороння відмова від виконання або одностороння зміна його умов не допускається. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення вимог про стягнення 3681,26 грн. основного боргу (тіло кредиту) замість заявлених у позові 11011,77 грн. суд не мотивував свій висновок з цього приводу.

Як зазначалось вище первісна процентна ставка за кредитним договором складала 3% на місяць.

Суд визнав неправомірним застосування збільшеної процентної ставки і з цим позивач погодився. Первісний розрахунок заборгованості за тілом кредиту ґрунтувався на неодноразово збільшених процентних ставках, а тому і складав 11011,77 грн.

За таких обставин, а саме при застосуванні процентної ставки 3% на місяць заборгованість відповідача за тілом кредиту повинна складати 10739,85 грн., оскільки суми погашення відповідачем кредиту зараховувались невірно (т.1 а.с.263-264).

Не можна погодитись із рішенням суду в частині задоволення вимог про стягнення відсотків за користуванням кредиту.

Так, з позовної заяви вбачається, що позивач серед іншого заявив вимогу про стягнення заборгованості по відсотках у розмірі 3764,57 грн., проте, ухвалюючи рішення у цій частині, суд, вийшов за межі позовних вимог та стягнув заборгованість по відсоткам у розмірі 4474,95 грн., що суперечить положенням ч.1 ст.13 ЦПК України («Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог»).

З огляду на вищенаведені мотиви рішення суду в частині стягнення основного боргу, відсотків за користування кредитом та судових витрат в силу п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підлягає зміні.

Часткове задоволення позову (73,41%) і апеляційної скарги відповідача (26,59%) є підставою (ст.141 ЦПК України) для пропорційного відшкодування всіх понесених сторонами судових витрат під час розгляду справи в судах першої і апеляційної інстанцій із застосуванням взаємозаліку.

Керуючись ст.ст.367,374-376,382 ЦПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційні скарги акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 08 листопада 2018 року в частині стягнення заборгованості за основним боргом, відсоткам та судовим витратам змінити стягнувши з ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 10739,85 грн. основного боргу (тіло кредиту), 3764,57грн. заборгованості за відсотками та 1894,27 грн. судового збору.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів лише у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК.

Повний текст постанови виготовлено 06 березня 2019р.

Головуючий: Судді: