21.02.2019 Справа № 363/2842/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2019 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Чіркова Г.Є.,

при секретарі Гавриленко Ю.С.,

позивача ОСОБА_1,

її представника ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

його представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,

встановив:

позивачка звернулася до суду з позовом, в якому уточнивши позовні, вимоги просила визнати за нею право власності на 2/3 частини набутого за час спільного проживання з відповідачем майна та виділити їй у власність із спільного майна подружжя, а саме: 2/3 частини житлового будинку № 3-а по вул. Гуреєва в с. Демидів, Вишгородського району, Київської області, а також 2/3 частини земельної ділянки, площею 0,1245 га, кадастровий номер :07:295:6003, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Демидів, вул. Гуреєва, 3-а.

Відповідач проти позову заперечив та подав відзив у якому наполягав на відмові у задоволенні позову, при цьому ствердив, що будинок побудовано за його власні кошти, отримані від продажу подарованого йому будинку. ОСОБА_1 на той час отримувала мінімальну заробітну плату і не приймала фінансової участі у будівництві спірного будинку.

Позивачка в свою чергу подала відповідь на відзив у якій наполягала на задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки діти проживають з нею. Одночасно зазначила, що вона також витрачала кошти, отримані нею від продажу садового будинку з надвірними будівлями, на будівництво спірного будинку

Сторони в судовому засіданні доводили, що кожен з них приймав участь у будівництві спірного будинку.

Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити з викладених у позові підстав.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив та наполіг на тому, що будинок є його особистою власністю, оскільки побудований на його кошти.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Встановлено, що 12 жовтня 1996 року Демидівською сільської радою Вишгородського району Київської області зареєстровано шлюб між сторонами, актовий запис № 12.

В шлюбі у ОСОБА_1 та ОСОБА_3 народилися спільні діти ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвами про народження Серія 1-БК № 304206 виданого 21 січня 2000 року та Серія 1-ОК № 079018 виданого 12 жовтня 2007 року відповідно.

Разом з тим, під час перебування у шлюбі сторонами за спільні кошти в інтересах сімї побудовано двоповерховий житловий будинок, загальною площею 155,8 кв.м., житловою площею 53,4 кв.м., що розташований за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Демидів, вул. Гуреєва, 3-а.

Право власності на вказаний будинок 06.06.2006 року зареєстрував за собою ОСОБА_3, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 10850978.

29.12.2015 року рішенням Вишгородського районного суду Київської області шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, зареєстрований 12.10.1996 року Демидівською сільською радою Вишгородського району Київської області, актовий запис № 12, розірвано.

Крім того, 24.10.2017 року за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :07:295:6003, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Демидів, вул. Гуреєва, 3-а, що підтверджується інформаційною довідкою з реєстру № 103206923. Підставою для цього стало рішення Демидівської сільської ради Вишгородського району Київської області від 06.06.2017 року № 210-12-VII.

Разом з тим, позивачка посилаючись на те, що діти проживають разом з нею, відповідно до ч. 2 ст. 70 СК України наполягала на збільшенні її частки і визнанні за нею права власності на 2/3 частини спірного будинку та 2/3 частини земельної ділянки.

Предметом спору між сторонами є будинок № 3-а по вул. Гуреєва в с. Демидів, Вишгородського району, Київської області, а також земельна ділянка, площею 0,1245 га, кадастровий номер :07:295:6003, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Демидів, вул. Гуреєва, 3-а.

Так, у період часу з 12.10.1996 року по 29.12.2015 року сторони перебували у шлюбі, що підтверджується копією рішення Вишгородського районного суду Київської області від 29.12.2015 року, яким цей шлюб розірвано.

Під час шлюбу, з метою поліпшення житлових умов, на спільні кошти в інтересах сімї подружжя побудувало житловий будинок.

Після завершення будівельних робіт, 06.06.2006 року право власності на обєкт нерухомого майна, а саме будинок розташований за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Демидів, вул. Гуреєва, 3-а за собою зареєстрував відповідач ОСОБА_3

Зазначене підтверджується, даними технічного паспорту від 10.07.2002 року, свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія ЯЯЯ № 256406 від 30.05.2006 року, а також витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно серія ССА № 570700 від 06.06.2006 року, власником будинку розташованого за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Демидів, вул. Гуреєва, 3-а є відповідач ОСОБА_3

Після завершення будівництва подружжя вселилося до цього будинку, де постійно проживало по даний час. В цьому будинку наразі і проживає сімя, а саме сторони.

Встановлено, що під час шлюбу кожен із подружжя працював та отримував заробітну плату. Зазначене підтверджується довідками виданими Службою безпеки України про доходи ОСОБА_3 за 2001-2017 роки № 24/6-422 від 28.01.2019 року, № 24/6-517 від 01.02.2019 року, № 21/2/2-306 від 14.02.2019 року № 21/2/2-307 від 14.02.2019 року № 21/2/2-308 від 14.02.2019 року, № 21/2/2-309 від 14.02.2019 року, № 21/2/2-310 від 14.02.2019 року, № 21/2/2-311 від 14.02.2019 року, № 21/2/2-312 від 14.02.2019 року, а також довідкою пенсійного фонду форми ОК-6 про доходи ОСОБА_1 за період часу з 1999 року по 2000 рік та з 2003 року по 2015 рік.

Доводи відповідача про те, що будинок ним зведено виключно за особисті кошти належними, допустимими і достатніми доказами не підтверджено, які матеріалам справи і фактичним її обставинам не відповідають, такі доводи суд відкидає, як неспроможні.

Крім того, 24.10.2017 року відповідач зареєстрував за собою право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :07:295:6003.

Вказане підтверджується, наявними в матеріалах справи копіями рішення Демидівської сільської ради Вишгородського району Київської області від 06.06.2017 року № 210-13-VII, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 102127680 від 31.10.2017 року, а також інформаційної довідки № 134116750 від 13.08.2018 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, власником земельної ділянкиз кадастровим номером :07:295:6003 є відповідач ОСОБА_3 Право власності на земельну ділянку за останнім зареєстровано 24.10.2017 року.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може гуртуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно вимог ч. 1 ст. 61 СК України обєктом права спільної сумісної вільності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно вимог ч. 1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Відповідно до ч. 1 ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Як убачається із розяснень даних у п.п. 22, 23, 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавство при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, ні імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є обєктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63 та ч. 1 ст. 65 СК України.

Доказів того, що спірний будинок є особистою власністю відповідача суду не представлено.

За таких умов посилання відповідача на те, що спірний будинок побудований за його власні кошти, суд до уваги не приймає, оскільки право власності на будинок розташований за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Демидів, вул. Гуреєва, 3-а, зареєстровано за ним 06.06.2006 року, тобто у шлюбі сторін, а тому такі доводи відповідача не узгоджуються з вимогами ст. 60 СК України.

Крім того, у позові ОСОБА_1 наполягала на відступленні від засад рівності часток при вирішенні питання про поділ майна подружжя з посиланням на те, що з нею проживають діти, які на момент подачі позову були неповнолітніми.

Відповідно до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.

За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Разом з тим, суд такі доводи позивачки відкидає, оскільки визначені ч. 3 та ч. 4 ст. 70 СК України обставини ОСОБА_1 в суді не доведено.

Так ч. 2 та ч. 3 ст. 70 СК України передбачає можливість збільшення частки майна дружини або чоловіка у разі поділу майна лише у разі наявності обставин, що мають істотне значення, які зазначені вище.

З матеріалів справи не вбачається, що відповідач не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, а також в матеріалах справи відсутні відомості про те, що з позивачкою проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Встановлено, що як сторони, так і їхні діти проживають у спірному будинку. Саме посилання позивачки, що її діти від шлюбу проживатимуть з нею, підставою для збільшення її частки згідно ч. 2 ст. 70 СК України бути не може.

Враховуючі викладене, суд доходить висновку, що спірний будинок є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та кожному з них згідно ч. 1 ст. 70 СК України на праві власності належить по Ѕ частині спірного будинку.

Достатні підстави для відступу від засад рівності часток подружжя і збільшення частки позивача в спільному майні судом не встановлені.

Також ОСОБА_1 в позові просила визнати за нею право власності на 2/3 частини земельної ділянки, площею 0,1245 га, кадастровий номер :07:295:6003, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Демидів, вул. Гуреєва, 3-а.

Відповідно до ч. 9 ст. 79-1 ЗК України, земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Враховуючи, що у відповідача право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :07:295:6003 виникло після розірвання шлюбу, а саме 24.10.2017 року, вказане майно не можна визнати тим, що набуто у власність за час шлюбу згідно вимог ст. 60 СК України, яке не є обєктом спільної сумісної власності подружжя, а тому у задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Беручи до уваги викладене, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню

На підставі викладеного та керуючись статтями 259, 265, 268 ЦПК України,

вирішив:

позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину житлового будинку № 3-А по вул. Гуреєва в с. Демидів Вишгородського району Київської області, як спільно набутого сумісного майна подружжя.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Повне судове рішення складено 6 березня 2019 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного рішення шляхом подання в зазначений строк апеляційної скарги через Вишгородський районний суд.

Позивач: ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4)

Відповідача ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_5, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4)

Суддя