ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3516/19 Справа № 206/4252/18 Суддя у 1-й інстанції - Маштак К. С. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2019 року м.Днпро

колегія суддів судової палати у з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.

за участю секретаря - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Комунального закладу Дніпропетровський геріатричний пансіонат Дніпропетровської обласної ради на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2018 року у справі за позовом Комунального закладу Дніпропетровський геріатричний пансіонат Дніпропетровської обласної ради до ОСОБА_1, яка також є законним представником відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: Управління-служба у справах дітей Самарської районної у місті Дніпрі ради, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про виселення та зняття з реєстрації місця проживання,

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2018 року КЗ Дніпропетровський геріатричний пансіонат Дніпропетровської обласної ради звернувся до суду першої інстанції з вищевказаним позовом, з урахуванням всіх уточнень обґрунтовуючи його тим, що позивач є стаціонарною соціально-медичною установою, призначеною для постійного проживання громадян похилого віку, ветеранів війни та праці, інвалідів, які потребують стороннього догляду, побутового й медичного обслуговування. Відповідно до установчих документів, майно позивача є спільною власністю територіальних громад, сіл, селищ, міст Дніпропетровської області та закріплюється за ним на правах оперативного управління, шляхом володіння та користування майном. В свою чергу, ОСОБА_1, є особою, якій 06 жовтня 1992 Дніпропетровським обласним відділом соціального забезпечення було видано путівку для зарахування її на повне державне утримання КЗ Дніпропетровський геріатричний пансіонат Дніпропетровської обласної ради, як доньки ОСОБА_6 (помер у 2016 році) та ОСОБА_7, яка проживає в пансіонаті ще з 1980-х років та знаходиться на повному державному забезпеченні як інвалід І та ІІ групи. Місце проживання відповідача зареєстровано за її фактичним місцем проживання. Фактично ОСОБА_1 проживала в пансіонаті з народження. В той же час 27 квітня 2008 відповідач досягла повноліття, що є підставою для відрахування відповідача з будинку інтернату. Відповідач була повідомлена позивачем, що вона знята з повного державного забезпечення, також відповідачу було запропоновано добровільно вирішити питання щодо свого виселення та зняття її з реєстрації за місцем проживання. У 2008 році відповідач виїхала з пансіонату, періодично відвідуючи свою матір, однак з реєстрації за місцем проживання не знялась. У 2017 році під час одного з приїзду до матері, відповідач приїхала зі своїми 4-ма неповнолітніми дітьми і по даний час, на думку представника позивача, незаконно, без будь-яких правових підстав, порушуючи статут закладу, перебуває у пансіонаті, займаючи двомісну кімнату на третьому поверсі, блоку «Б».

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 319, 321, 391 ЦК України, КЗ Дніпропетровський геріатричний пансіонат Дніпропетровської обласної ради просив суд усунути перешкоди позивачу у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном шляхом виселення ОСОБА_1, її неповнолітніх дітей: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 та зняти ОСОБА_1 з реєстрації місця проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2018 року у задоволенні позовних вимог КЗ Дніпропетровський геріатричний пансіонат Дніпропетровської обласної ради було відмовлено, з чим позивач не погодився та подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В своїй апеляційній скарзі, КЗ Дніпропетровський геріатричний пансіонат Дніпропетровської обласної ради посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та на неправильне застосування норм матеріального права, а також на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Інші учасники процесу своїм правом передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України щодо подання відзиву на апеляційну скаргу КЗ Дніпропетровський геріатричний пансіонат Дніпропетровської обласної ради не скористались.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 06 жовтня 1992 року Дніпропетровським обласним відділом соціального забезпечення за №686 на імя ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, тобто відповідача, було виписано путівку у Дніпропетровський будинок інтернат, розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Гаванська, 15. В путівці наявна інформація про батьків відповідача матір: ОСОБА_7 та батька: ОСОБА_6, які на підставі наказу № 197 з 07.10.1992 були прийняті на повне забезпечення.

Відповідно до довідки адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Дніпропетровській області місце проживання ОСОБА_1 зареєстровано за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7.

Тож, з 1992 року відповідач проживала в пансіонаті до повнолітня, а також була зареєстрована за адресою місця проживання, що не заперечувалось сторонами.

23 травня 2008 назву Дніпропетровський будинок-інтернат для громадян похилого віку та інвалідів було змінено на КЗ Дніпропетровський геріатричний пансіонат Дніпропетровської обласної ради, відповідно до витягу з рішення Дніпропетровської обласної ради №402-15/У.

Згідно із статутом КЗ Дніпропетровський геріатричний пансіонат Дніпропетровської обласної ради, затвердженого рішенням Дніпропетровської обласної ради №106-6/VІІ від 28 жовтня 2016 (у новій редакції), позивач є стаціонарною соціально-медичною установою, призначеною для постійного проживання громадян похилого віку, ветеранів війни та праці, інвалідів, які потребують стороннього догляду, побутового й медичного обслуговування.

Відповідно до п. п. 3.1., 3.4. статуту заклад є юридичною особою. У своїй діяльності керується чинним законодавством України, статутом, рішенням Органу управління майном, розпорядженнями голови обласної ради, внутрішніми документами закладу.

Згідно п. п. 4.1., 4.2., 4.5. статуту майно закладу становлять основні фонди та обігові кошти, а також цінності, вартість яких відображається в самостійному балансі закладу. Майно закладу є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області та закріплюється за ним на правах оперативного управління. Здійснюючи право оперативного управління, заклад володіє, користується зазначеним майном, вчиняючи щодо нього дії, які не суперечать чинному законодавству, статутові. Розпорядження закріпленим за закладом майном здійснюється з дозволу Органу управління майном у порядку, що встановлений чинним законодавством України. З дозволу Органу управління майном заклад має право здавати юридичним та фізичним особам у оренду майно в порядку, встановленому чинним законодавством України та Органом управління майном.

Разом з тим, у відповідності до копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 20 грудня 2010 будівлі та споруди КЗ Дніпропетровський геріатричний пансіонат Дніпропетровської обласної ради за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Гаванська, буд. 15 є комунальною власністю Територіальної громади сіл, селищ, міст Дніпропетровської області, в особі Дніпропетровської обласної ради.

У відповідності до п. 3.22 Положення про Дніпропетровський будинок-інтернат для громадян похилого віку та інвалідів, затвердженого наказом головного управління праці та соціального захисту населення облдержадміністрації №87 від 10 травня 2002, після досягнення 18-річного віку діти, які народились від батьків, мешканців будинку-інтернату, відраховуються з будинку-інтернату.

Так, 27 травня 2008 листом за №2-31 Дніпропетровським будинком інтернатом для громадян похилого віку та інвалідів ОСОБА_1 було повідомлено, що з 28 травня 2008 року, у звязку із досягненням повноліття, ОСОБА_1 знята з державного забезпечення. Поставлено питання щодо відчислення ОСОБА_1 з пансіонату.

11 грудня 2017 листом за №4-127 КЗ Дніпропетровський геріатричний пансіонат Дніпропетровської обласної ради на адресу Департаменту соціального захисту населення облдержадміністрації просив розглянути питання щодо надання допомоги в виділенні кімнати в соціальному гуртожитку ОСОБА_1 та її неповнолітнім дітям з подальшим зняттям її з реєстрації за адресою пансіонату.

04 грудня 2017 листом за №1-270 КЗ Дніпропетровський геріатричний пансіонат Дніпропетровської обласної ради на адресу Управління служби у справах дітей Самарської районної у місті Дніпрі ради з метою забезпечення належного догляду за неповнолітніми дітьми ОСОБА_1, адміністрація геріатричного пансіонату просила розглянути питання щодо відібрання дітей від матері без позбавлення батьківських прав, через неможливість забезпечити належний догляд своїм неповнолітнім дітям.

04 липня 2018 робочою групою, призначеної на підставі наказу Виконуючої обовязки директора Департаменту ОСОБА_8 без номеру та дати, для перевірки умов проживання та підстав перебування сімї ОСОБА_1 у КЗ Дніпропетровський геріатричний пансіонат Дніпропетровської обласної ради, встановлено, що ОСОБА_1 та її діти перебувають у пансіонаті без законних підстав, умови проживання ОСОБА_1 незадовільні, умови проживання неповнолітніх дітей в пансіонаті може становити загрозу їх життю та здоровю. Останнє місце роботи ОСОБА_1 - КЗ Дніпропетровський геріатричний пансіонат Дніпропетровської обласної ради. Рішенням виконавчого комітету Самарської районної у місті Дніпрі ради від 18 травня 2018 №147 ОСОБА_1 було відмовлено у постановці на квартирний облік, у звязку з реєстрацією та проживанням у КЗ Дніпропетровський геріатричний пансіонат Дніпропетровської обласної ради та відсутністю реєстрації дітей.

В той же час слід зазначити, що з 01 жовтня 2018 адреса місця проживання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 зареєстрована у м. Перещепине, мікрорайон ОрільськийАДРЕСА_1, що підтверджується відповідними довідками про реєстрацію місця проживання особи.

Управління служба у справах дітей Самарської районної у місті Дніпрі ради у відповідь на запит №1-270 КЗ Дніпропетровський геріатричний пансіонат Дніпропетровської обласної ради від 04 грудня 2017 повідомило, що правові підстави для відібрання у ОСОБА_1 її малолітніх дітей відсутні.

Також повідомлено, що ОСОБА_1 проживає у пансіонаті на законних підставах, оскільки зареєстрована за адресою пансіонату.

Окрім того, 11 грудня 2017 спеціалістом управління служби у справах дітей районної у місті Дніпрі ради та фахівцем центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді родину було відвідано за місцем мешкання та зясовано, що ОСОБА_1 з дітьми та бабусею дітей займають дві кімнати у пансіонаті. Житлово-побутові умови задовільні, у кожної дитини є окреме спальне місце, вдосталь одягу, взуття, іграшок, книжок. Для старшого хлопчика є місце для навчання. ОСОБА_2 навчається у 1 класі НВК №110, пропусків уроків без поважних причин не має. До школи дитину привозить мати або її родичі. До центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді районної у місті ради направлено листа щодо взяття сімї під соціальний супровід та надання матері всебічної допомоги.

Також, судом встановлено, що у відповідності до Розпорядження Виконавчого комітету Самарської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська Дніпропетровської області №52р від 23 березня 1983 року розглянувши клопотання Дніпропетровського будинку інтернату для пристарілих та інвалідів, а також міського професіонального технічного училища №13, у звязку із гострим недостатністю обслуговуючого персоналу, спеціалістів та вкрай тяжким положенням в наданні житла співробітникам та молодим спеціалістам, було дозволено тимчасово прописку Дніпропетровського будинку інтернату для пристарілих та інвалідів виділивши для тимчасового проживання 20 кімнат під сімейний гуртожиток, на першому поверсі, блоку Б.

Поміж іншого, судом було встановлено, що будівлі та споруди КЗ Дніпропетровський геріатричний пансіонат Дніпропетровської обласної ради за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Гаванська, буд. 15 є комунальною власністю Територіальної громади сіл, селищ, міст Дніпропетровської області, в особі Дніпропетровської обласної ради, таким чином, власником майна є територіальна громада.

В той же час, позивач, відповідно до статуту здійснює оперативне управління (шляхом володіння та користування) майном КЗ Дніпропетровський геріатричний пансіонат Дніпропетровської обласної ради.

Між тим слід зазначити, жодного доказу закріплення за позивачем будівель та споруд за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Гаванська, буд. 15 (баланс закладу, акт прийому-передачі, відповідні рішення територіальної громади, тощо) матеріали справи не містять.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог КЗ Дніпропетровський геріатричний пансіонат Дніпропетровської обласної ради суд першої інстанції виходив із того, що, по-перше, позивачем не було доведено обґрунтованості підстав посилання у позові на статут та норми передбачені ст. ст. 319, 321, 391 ЦК України, відповідно до яких власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, а, по-друге, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов висновку, що право користування ОСОБА_1 вищезазначеним житловим приміщенням підпадає під гарантії передбачені п. 2 ст. 8 Конвенції, при цьому виселення ОСОБА_1 та її неповнолітніх дітей із вказаної кімнати є невиправданим втручанням у їх право на повагу до житла та порушенням з боку держави на забезпечення інтересів дитини.

В своїй апеляційній скарзі КЗ Дніпропетровський геріатричний пансіонат Дніпропетровської обласної ради посилається на те, що ОСОБА_1 безпідставно вселилась та проживає разом зі своїми дітьми в житлових кімнатах позивача, так як вона не є громадянкою похилого віку, не є ветераном війни та праці чи інвалідом, не має також путівки департаменту соціального захисту населення облдержадміністрації для направлення на проживання, та досягла повноліття, що є підставою для відрахування з пансіонату.

Однак, колегія суддів відхиляє такі доводи апелянта, оскільки як вбачається із матеріалів справи та не заперечувалось сторонами, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою КЗ Дніпропетровський геріатричний пансіонат Дніпропетровської обласної ради на законних підставах та знятої з реєстрації не значиться, а тому колегія суддів вважає, що відповідач проживаючи в житлових кімнатах разом зі своїми дітьми ніяким чином не порушує прав позивача, який, в свою чергу, не є власником даної будівлі і лише здійснює оперативне управління, що не дає йому прав відповідно до ст. ст. 319, 321, 391 ЦК України висувати позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном, шляхом виселення ОСОБА_9 разом з її дітьми. Окрім цього відповідач на сьогоднішній день працевлаштована в КЗ Дніпропетровський геріатричний пансіонат, що не заперечувалось сторонами.

Так, фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом - статтею 310 ЦК України.

Фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом (ч. 4 ст. 311 ЦК України).

В той же час, відповідно до статті 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права.

Разом з тим, відповідно до ст. 11 Закону України Про охорону дитинства, діти мають право проживати разом з батьками або в сімї одного з них.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, ч. 7 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю Організації Об'єднаних Націй від 20 листопада 1959 року, яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

У відповідності до ст. 8 Закону України Про охорону дитинства, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Отже, виселення малолітніх дітей ОСОБА_1 рразом з матір'ю є очевидним порушенням забезпеченню інтересів дитини, що суперечить вище проаналізованим положенням національного та міжнародного законодавства.

А тому, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно ж до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Комунального закладу Дніпропетровський геріатричний пансіонат Дніпропетровської обласної ради залишити без задоволення.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

ОСОБА_10