РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/15666/17

пр. № 2/759/724/19

17 грудня 2019 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді П`ятничук І.В.,

при секретарях Немировській А.М., Медвідчук В.В., Дрозі Т.О.,

з участю представника позивача адвоката Мірошниченко О.В.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представників відповідача ОСОБА_2 , адвоката Євсєєва В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за основним позовом

Приватного акціонерного товариства Спільного підприємства "Партнер" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

та за зустрічним позовом

ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства Спільного підприємства "Партнер", третя особа : ОСОБА_5 про визнання недійсним договору №954 на експлуатацію та обслуговування від 10 грудня 2008 року з моменту його укладання, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ПрАТ СП «Партнер» 24.10.2017 р. звернулось до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 та з урахуванням збільшених позовних вимог просить суд постановити рішення яким стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за користування послугами автостоянки за період з 11.12.2016 р. по 10.08.2018 р. в розмірі 22800 грн., пені - 34847 грн. 70 коп., інфляційні втрати у розмірі 2210 грн. 34 коп., з покладанням на відповідача відшкодування понесених судових витрат.

В обгрунтування заявлених вимог основного позову позивач посилається на наявність договору № 954 на експлуатацію та обслуговування, що був укладений між СП «Партнер» та ОСОБА_1 10.12.2008 р . ; на виконання його умов зі своєї сторони у наданні послуг зі зберігання, охороні автомобіля, експлуатаційних витрат, що стосуються гаража НОМЕР_4, який знаходиться на земельній ділянці відведеній СП «Партнер» на праві довгострокової оренди по АДРЕСА_1 ; на не сплату відповідачем грошових коштів за вказаним договором. У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем умов вказаного договору, зокрема, щодо своєчасного внесення щомісячних внесків, виникла заборгованість на яку були нараховані інфляційні втрати та пеня.

Відповідач, в свою чергу, 29.01.2018 р. звернувся до суду з зустрічним позовом до ПрАТ СП «Партнер» про визнання договору №954 від 10.12.2008 р. на експлуатацію та обслуговування недійсним.

В обгрутування заявлених вимог зустрічного позову вказував на те, що на час укладання вказаного оспорюваного договору, вказаний гараж НОМЕР_4, який знаходиться на автостоянці НОМЕР_5 вже використовувався відповідно до договору №478 від 16.12.2002 р. ОСОБА_5 і на час укладання договору № 954 не був розірваний чи припинений, крім того, відповідно до наданих квитанцій і плата за даний гаражний бокс сплачується останнім. Вказані обставини вказують на те, що укладений 10.12.2008 р. є недійсним. Враховуючи наведене просив заявлені вимоги зустрічного позову задовольнити.

Відповідно до ухвали судді Святошинського районного суду м.Києва 10 листопада 2017 р. відкрито провадження по справі.

Відповідно до ухвали Святошинського районного суду м.Києва від 29 січня 2019 р. до спільного розгляду прийнято зустрічний позов та залучено до участі в справі в якості третьої особи ОСОБА_5 .

Як відомо, з 15.12.2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, яким Цивільний процесуальний кодекс України викладено в новій редакції.

Так, згідно п.п.9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

В свою чергу, як передбачено ч. 2 ст. 19 та п.4 ч.2 ст. 187 ЦПК України цивільне судочинство у порядку позовного провадження здійснюється за правилами загального та спрощеного провадження.

З огляду на вищенаведені положення чинного процесуального законодавства, а також з урахуванням вимог ст.ст.19, 274-282 ЦПК України, справу призначено до розгляду по суті у загальному позовному провадженні за участю сторін.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Мірошниченко О.В., підтримала заявлені позовоні вимоги основного позову та просила їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та в заявах про збільшення заявлених вимог, проти вимог зустрічного позову заперечувала та просила в їх задоволенні відмовити вказуючи на обставини викладені в відзиві ( а.с. 135-141 т.с. 1).

Відповідач та його представники ОСОБА_2 та адвокат Євсєєва В.В. в судовому засіданні підтримали заявлені вимоги зустрічного позову та просили їх задовольнити вказуючи на обставини викладені в зустрічному позові, щодо вимог основного позову то просили в їх задоволенні відмовити вказуючи на обставини викладені в відзиві на основний позов ( а.с. 129-133 т.с. 1).

Третя особа за зустрічним позовом ОСОБА_5 в судові засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду пояснення в яких підтримав заявлені вимоги зустрічного позову, тому є можливим розгляд справи в його відсутності.

Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, повно та всебічно дослідивши надані сторонами докази на підтвердження заявлених позовних вимог як основного так і зустрічного позову та заперечень до них, вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи, ПрАТ СП «ПАРТНЕР» відповідно до розпорядження Ленінградської районної державної адміністрації м. Києва від 29 липня 1996 року №1041 «Про будівництво напівпідземних гаражів - автостоянок на 35, 36, 37 ділянках в 13 мікрорайоні житлового масиву «Біличі» на підставі інвестиційного підрядного договору від 20 березня 1997 року №5, укладеного із Головним управлінням капітального будівництва Київської міської державної адміністрації та СП «ПАРТНЕР» виконані будівельні роботи з будівництва напівпідземних гаражів в 13 мікрорайоні на житловому масиві Біличі. ( а.с. 13 т.с. 1)

Розпорядженням Ленінградської районної державної адміністрації міста Києва від 05 січня 1998 року №10 «Про введення в експлуатацію об`єктів житлового та комунального призначення у Ленінградському районі міста Києва» затверджений акт державної приймальної комісії від 05 січня 1998 року про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом напівпідземних гаражів на 24 машиномісць на дільниці та їх експлуатацію покладено на СП «ПАРТНЕР». ( а.с. 19 т.с. 1).

27 лютого 1998 року Управління капітального будівництва Київської міської державної адміністрації передало напівпідземні гаражі на 24 машиномісць на баланс СП «ПАРТНЕР».

Рішенням Київської міської державної адміністрації від 18 березня 2004 року №125/1335 було затверджено проект відведення земельної ділянки СП «ПАРТНЕР» для експлуатації та обслуговування напівпідземного гаража на 24 автомобілі, а також було передано СП «ПАРТНЕР», за умови виконання п.17.1 даного рішення, в довгострокову оренду на 25 років земельну ділянку загальною площею 0,28 га для експлуатації та обслуговування напівпідземного гаража на 24 автомобілі за рахунок земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. ( а.с. 18 т.с. 1).

Отже, позивач є землекористувачем, зобов`язаний сплачувати всі податки, передбачені чинним законодавством, а також експлуатаційною організацією, яка в тому числі надає послуги з охорони автостоянок.

Вартість послуг в період дії договору визначаються підприємством, виходячи з фактичних витрат по забезпеченню охорони гаражного комплексу. Крім того, у відповідності із приписом п.6.7. ЗУ «Про ціни та ціноутворення», на всі види продукції, товари і послуги, за винятком тих, на які здійснюється державне регулювання цін і тарифів, встановлюються вільні ціни і тарифи.

Як балансоутримувач і землекористувач позивач несе всі витрати по обслуговуванню даної автостоянки, сплачує в бюджет держави всі обов"язкові платежі і з боку контролюючих органів не має жодних зауважень щодо порушень чинного законодавства. Управління капітального будівництва Київської міської державної адміністрації 27 лютого 1998 року передало напівпідземні гаражі на 24 машиномісць на баланс СП «Партнер».

Позивач вказував, що він добросовісно виконував всі умови договору щодо охорони та обслуговування автостоянки: укладає договори з постачальниками електроенергії, здійснює пропускний і внутрішній режим, забезпечує цілодобову охорону об`єкта, сплачує всі податки згідно чинного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.12.2008 р. між СП «Партнер» та ОСОБА_1 був укладений договір на експлуатацію та обслуговування за яким СП «Партнер» бере на себе обов`язки по зберіганню і охононі транспортних засобів власника в гаражі НОМЕР_4 встановленого на земельній ділянці відведеній СП «Партнер» на праві довгострокової оренди по АДРЕСА_1 , а власник бере на себе зобов`язання вчасно вносити щомісячні внески за охорону автомобіля та експлуатаційні витрати. ( а.с. 9 т.с. 1).

Сторони, укладаючи договір, дійшли згоди про те, що розрахунок вартості послуг проводить СП «Партнер», розмір встановленого ним тарифу підлягає зміні, що відображається в плановій детальній калькуляції собівартості утримання одного машиномісця, яка є невід`ємною частиною договору. Вказана калькуляція і є фактичним розрахунком наданих Позивачем послуг.

Пунктом п. 2.3. договору сторони передбачили можливість збільшення тарифів з врахуванням змін в нормативній та законодавчій базі, яка регулює правовідносини в оплаті праці, електроенергії, ставок орендної плати за користування земельною ділянкою, росту цін на матеріали та ремонт, у тому числі при проведенні державою індексації доходів населення, інших заходів, що впливають на зміну експлуатаційних витрат та на утримання охорони.

Встановлення в договорі права позивача визначати розмір щомісячних платежів, їх можливої зміни та перелік факторів, що впливають на встановлення та зміну вартості експлуатаційних витрат та на утримання охорони, відповідає вимогам ч.2 ст.632 ЦК України та п.п. 15,16 Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках, якими передбачено, що плата за зберігання транспортних засобів на автостоянках та інші супутні послуги справляються за тарифами, встановленими відповідно до законодавства.

Відповідно до п.6.7. Закону України «Про ціни та ціноутворення», на всі види продукції, товари і послуги, за винятком тих, на які здійснюється державне регулювання цін і тарифів, встановлюються вільні ціни і тарифи.

Інформація про зміни тарифів в напівпідземному гаражі надається за місцем надання послуг, у відповідності до припису п.7 Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках, затверджених Постановою КМУ 22 січня 1996 року за № 115.

Пунктами 3.1. та 3.2 договору передбачено, що відповідач вносить грошові внески за охорону автомобіля та на експлуатаційні витрати не пізніше 10 числа кожного місяця на основі розрахунку, що додається до договору, проте розмір внесків може змінюватись на умовах пункту 2.3 договору.

Згідно пункту 4.1 вказаного договору власник зобов`язаний своєчасно вносити ПрАТ СП «Партнер» внески за охорону автомобіля та на експлуатаційні витрати (пункт 3.1).

Як вбачається з матеріалів справи, згідно до свідоцтва про право власності від 06 жовтня 2011 р. власником гаражного боксу НОМЕР_4 в напівпідземному гаражі по АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 згідно до наказу Головного управління житлового забезпечення від 29.09.2011 р. № 1145-С/ГІ ( а.с. 109 т.с. 1).

Суд, вважає, що існуванням даного свідоцтва про право власності спростовуються доводи відповідача про те, що договір між СП «Партнер» та ОСОБА_1 10.12.2008 р. є неукладеним, оскільки при його укладанні сторони не досягли всіх істотних умов договору, зокрема щодо ціни та те, що на даний час діє договір укладений 16.12.2002 р. між СП «Партнер» та ОСОБА_5 (сином відповідача), за яким СП «Партнер» бере на себе зобов`язання які є аналогічними договору між СП «Партнер» та ОСОБА_1 від 10.12.2008 р. по зберіганню автомобіля автовласника капітального гаража НОМЕР_4 на автостоянці НОМЕР_5 , який розміщений на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , оскільки судом в судовому засіданні встановлено, що власником даного гаражного боксу є саме ОСОБА_1 .

Відповідно до ст.322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить. Тому всі ремонтні та відновлювальні роботи у відношенні власного гаражного боксу він повинен здійснювати власними коштами.

Зазначена автостоянка обладнана відповідно до вимог Державних будівельних норм України «Споруди транспорту, автостоянки і гаражі для легкових автомобілів ДБР В.2.3.-15:2007». Для обслуговування автостоянки та напівпідземних гаражів, та утримання його в належному стані, Позивачем було укладено договори з постачальниками електроенергії, здійснюється пропускний і внутрішній режим, постійна охорона автостоянки, оплата з врахуванням змін в нормативній базі, яка регулює правовідносини в оплаті праці, електроенергії, ставок земельного податку та інших заходів, що впливають на зміну вартості експлуатаційних витрат, на підставі цього було складено калькуляцію вартості утримання одного машиномісця.

Згідно «Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках» затверджених Постановою КМУ від 22.01.1996 року № 115, дана автостоянка поділяється: « за терміном зберігання на : довготермінову - для постійного зберігання транспортних засобів громадян. За способом зберігання на: змішану - де поряд з місцями для відкритого зберігання, а також з навісами та /або гаражами, закріпленими за автостоянками, є гаражі чи навіси, що належать власникам транспортних засобів на правах приватної власності».

Згідно ст. 319 ЦК України власник гаражного приміщення в напівпідземному гаражі при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власник може вчиняти стосовно свого майна будь-які дії, але вони не повинні суперечити інтересам інших суб`єктів приватного права. Права власника не є безмежними і мають реалізовуватися з врахуванням інтересів всіх власників гаражних приміщень у напівпідземному гаражі.

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник гаражного приміщення № 5 у напівпідземному гаражі, обслуговування та експлуатацію якого здійснює ПрАТ СП «Партнер» повинен нести всі витрати пов`язані з утриманням належного йому майна розташованого на земельній ділянці ПрАТ СП «Партнер». До таких витрат належить: використана електроенергія, вивіз сміття, сплата податків за користування землею, податки на заробітну плату та ін.

Відповідно до змісту ст. 955 ЦК України застосування загальних норм положень про зберігання окремих його видів спеціальне законодавство, яке регламентує окремі види зберігання має пріоритет перед загальними нормами про зберігання та надання послуг. Саме правила зберігання транспортних засобів на автостоянках, затверджених постановою КМУ від 22.01.1996 р. № 115, регламентують організацію та порядок надання послуг щодо зберігання транспортних засобів, які належать фізичним особам та юридичним особам, на автостоянках, що охороняються, незалежно від форм власності.

Зберігання транспортних засобів здійснюється відповідно до ст. 977 ЦК України За договором зберігання транспортного засобу в боксах та гаражах, на спеціальних стоянках зберігач зобов`язується не допускати проникнення в них сторонніх осіб і видати транспортний засіб за першою вимогою поклажодавця.

Керуючись п. 8 постанови КМУ від 22 січня 1996 р. № 115 «Про затвердження Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках» на території автостоянки забороняється знаходитися стороннім особам.

Згідно п. 12 постанови КМУ від 22 січня 1996 р. № 115 «Про затвердження Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках» володільцеві транспортного засобу, прийнятого на довготермінове зберігання, видається перепустка.

Внаслідок неналежного виконання відповідачем свого обов`язку щодо сплати внесків за охорону автомобіля та на експлуатаційні витрати ПрАТ СП «Партнер» станом на 11.08.2018 року облікована заборгованість за договором в сумі 59858, 04 грн., в тому числі: борг за внесками - 22800,00 грн., інфляційні втрати - 2210,34 грн., та пеня - 34870,70 грн.

Згідно з п. 4.1. договору, у випадку затримки оплати зі сторони відповідача, останній оплачує позивачу пеню у розмірі 0,5 % від суми затриманого платежу за кожний день прострочення.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, позивач має право за весь період прострочення виконання грошового зобов`язання відшкодувати заборгованість з урахуванням втрат від інфляції.

Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Розрахунки виконані позивачем ПрАТ СП «Партнер» згідно з вимогами чинного законодавства та не спростовані відповідачем. Власних розрахунків заборгованості відповідач суду також не надав.

Договір зберігання транспортних засобів вважається укладеним з моменту передання майна на зберігання, що свідчить про його реальний характер.

Згідно із статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що, укладаючи договір, сторони дійшли згоди про те, що розрахунок вартості послуг проводить позивач, розмір встановленого позивачем тарифу підлягає зміні, що відображається в плановій детальній калькуляції собівартості утримання одного машиномісця, яка є невід`ємною частиною договору.

Юридичним фактом, з яким пов"язано виникнення зобов"язання зберігання, є угода (договір), яка спрямована саме на передачу певного майна на зберігання іншій особі, що саме і визначено в п.п. 10-12, 27 Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках.

Враховуючи підтвердження факту надання самих послуг, дії сторін свідчать про визнання істотних умов вказаного договору і його фактичне виконання.

Ухвалюючи рішення у справі, суд виходить із того, що відповідно до пунктів 2.3, 3.2 укладеного між сторонами у справі договору підприємство виконує свої обов`язки зі зберігання й охорони майна, а власник вносить внески за охорону автомобіля та на експлуатаційні витрати на основі щомісячних визначених розрахунків підприємством, з урахуванням змін у нормативній та законодавчій базі, яка регулює правовідносини з оплати праці, електроенергії, ставок орендної плати за користування земельною ділянкою, росту цін на матеріали та ремонт, у тому числі при проведенні державою індексації доходів населення, інших заходів, що впливають на зміну вартості експлуатаційних витрат та на утримання охорони. Розмір внесків за охорону автомобіля та на експлуатаційні витрати може змінюватися на умовах цього договору.

При цьому суд вважає, що сторони досягли згоди щодо ціни договору, тобто щомісячних платежів, які є залежними від умов, зазначених у пункті 2.3 договору.

Також слід зазначити, що згідно зі змістом договору зміна тарифів на надані позивачем послуги не потребує укладення нової або додаткової угоди.

Встановлення в договорі права ПрАТ СП «Партнер» визначати розмір щомісячних платежів, їх можливої зміни та перелік факторів, що впливають на встановлення та зміну вартості експлуатаційних витрат та на утримання охорони відповідає вимогам частини другої статті 632 ЦК України та пунктам 15, 16 Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 22 січня 1996 року № 115, якими передбачено, що плата за зберігання транспортних засобів на автостоянках та інші супутні послуги справляються за тарифами, встановленими відповідно до законодавства. На всіх автостоянках плата за довгострокове зберігання транспортного засобу справляється на умовах, передбачених у договорі зберігання транспортного засобу.

У зв`язку з цим суд вважає, що, укладаючи договір, сторони дійшли згоди про те, що розрахунок вартості послуг проводить позивач, розмір встановленого позивачем тарифу підлягає зміні, що відображається в плановій детальній калькуляції собівартості утримання одного машиномісця, яка є невід`ємною частиною договору.

Вартість послуги в період дії договору визначається ПрАТ СП «Партнер», виходячи з витрат із забезпечення охорони транспортного засобу.

Допитаний судом в якості свідка ОСОБА_6 вказував, що з 1991 р. він працював в СП «Партнер», та підприємство під його керівництвом займалось будівництвом гаражів по АДРЕСА_1 , приблизно в 1997 р. до нього звернувся ОСОБА_1 оскільки мав бажання отримати гараж в даному гаражному комплексі, договір просив оформити на ім`я сина, але всі витати сплачував саме ОСОБА_1 , в подальшому просив переоформити договір на його ім`я, саме на його ім`я і було видано свідоцтво про право власності.

Допитаний судом в якості свідка ОСОБА_7 , вказував на те, що займає посаду генерального директора ПрАТ СП «Партнер» 2010 р. Знає, що ПрАТ надає послуги відповідачу з приводу охорони та забезпечення збереження транспортного засобу згідно до укладеного договору, однак ОСОБА_1 умови договору не виконує, плату за даний договором вносить не в повному обсязі та не регулярно.

Дійсно, як вбачається з матеріалів справи, 16.12.2002 р. між СП «Партнер» та ОСОБА_5 був укладений договір № 478 за яким СП «Партнер» бере на себе обов`язки по зберіганню автомобіля автовласника капітального гаража НОМЕР_4 на автостоянці НОМЕР_5 , який розміщений на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , а автовласник зобов`язаний вносити грошові внески не пізніше 10 числа місяця згідно витрат підприємства, затверджених наказом по підприємству, які на 16.12.2002 р. складають 35 грн. на місяць (а.с.81 т.с. 1).

10.12.2008 р. між СП «Партнер» та ОСОБА_1 був укладений договір на експлуатацію та обслуговування за яким СП «Партнер» бере на себе обов`язки по зберіганню і охороні транспортних засобів власника в гаражі НОМЕР_4 встановленого на земельній ділянці відведеній СП «Партнер» на праві довгострокової оренди по АДРЕСА_1 , а власник бере насебе зобов`язання вчасно вносити щомісячні внески за охорону автомобіля та експлуатаційні витрати. ( а.с. 9 т.с. 1)

Відповідно до ч.1 ст.604 ЦК України, зобов`язання припиняється за домовленістю сторін. Даною нормою встановлена можливість припинення зобов`язання за домовленістю сторін. Частина 1 ст.626 ЦК, розкриваючи поняття договору, визначає його як домовленість дво або більше сторін спрямовану на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Отже договір як домовленість може бути не лише підставою виникнення зобов`язання, але і підставою його припинення. Зокрема , за домовленістю сторін може бути розірваний договір про надання послуг (ст.907 ЦК України).

Суд вважає, що сам факт укладання нового договору 10.12.2008 р. стосовно надання послуг з охорони транспортного засобу в гаражі НОМЕР_4 по АДРЕСА_1 , який був предметом іншого договору від 16.12.2002 р. свідчить про припинення взаємних зобов`язань сторін за договором від 16.12.2002 р.

Як пояснив у судовому засіданні представник позивача, договір від 16.12.2002 р. був укладений із сином відповідача, але коли збільшився розмір щомісячних платежів, відповідач, користуючись особистим знайомством із керівником СП «Партнер» та своїм службовим становищем, висловив пропозицію про укладення замість діючого договору іншого договору із ним на льготних умовах. Ця пропозиція була прийнята укладаням нового договору 10.12.2008 р.

Позиція відповідача про те, що оскільки гаражем НОМЕР_4 користується син відповідача, є підтвердженням дії договору від 16.12.2002 р., спростовується п.2.2. існуючого договору від 10.12.2008 р. відповідно до якого власник особисто або по його дорученню інші особи мають право ставити на зберігання в гараж НОМЕР_4 автомобіль.

Суд не погоджуються із позицією відповідача про те, що договір від 10.12.2008 р. слід визнати недійсним.

Відповідно до п.3.1. договору 10.12.2008 р., власник ( ОСОБА_1 ) вносить грошові внески за охорону автомобіля та на експлуатаційні витрати не пізніше 10 числа кожного місяця на основі розрахунку, що додається до договору. Пунктом 3.2. договору сторони домовились, що розмір внесків за охорону автомобіля та експлуатаційні витрати може змінюватися на умовах п.2.3. цього договору. Пунктом 2.3. договору передбачено, що СП «Партнер» виконує свої обов`язкм по зберіганню і охороні майна, а власник вносить внески за охорону автомобіля та на експлуатаційні витрати на основі щомісячних визначених розрахунків СП «Партнер» з врахуванням змін в нормативній та законодавчій базі, яка регулює правовідносини в оплаті праці, електроенергії, ставок орендної плати за користування земельною ділянкою, росту цін на матеріали та ремонт, у тому числі при проведенні державою індексації доходів населення, інших заходів, що впливають на зміну вартості експлуатаційних витрат та на утримання охорони.

Із вищезазанченого випливає, що сторони досягли згоди щодо ціни договору, тобто щомісячних платежів, які є залежними від факторів визначених пунктом 2.3. договору.

Сплата грошових коштів сином відповідача ОСОБА_5 у тому розмірі що діяв на час укладання договору 10.12.2008 р.(250,00 грн.) без врахування зміни щомісячних платежів не спростовує факту укладання договору 10.12.2008 р. і не підтверджує факт продовження існування договору від 16.12.2002 р. Суд вважає, що користування послугами та сплата щомісячних платежів проводилась саме по договору 10.12.2008 р., оскільки п.2.2. передбачає таку можливість.

Відповідач надає докази оплати за надані послуги за гараж НОМЕР_4 автостоянки АДРЕСА_1 , однак у розмірі меншому ніж визначено надаваче послуг та не регулярно.

Заборгованість відповідача визначається наступним чином.

З серпня 2015 р. плата за обслуговування була встановлена на рівні 700,00 грн., однак ОСОБА_1 сплачував за старим тарифом 350 грн. на місяць, з 2016 р. встановлена 1220 грн. однак з липня 2017 р. відповідач взагалі припинив здійснювати оплату.

Таким чином за час з 11.12.2016 р. по 10.08.2018 р. заборгованість позивача з витрат на оплату послуг автостоянки становить 22800 грн., яка підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача.

При визначенні розміру інфляційної складової (за ст.625 ЦК України щодо відповідальності за порушення грошового зобов`язання) суд виходить, крім іншого, з обов`язку внесення щомісячного чергового платежу не пізніше 10 числа кожного місяця, що передбачено п.3.1. договору від 10.12.2008 р.

Пунктами п.3.1., 3.2. Договору передбачено, що власник вносить грошові внески за охорону автомобіля та на експлуатаційні витрати не пізніше 10 числа кожного місяця, на основі розрахунку, що додається до договору. Розмір внесків за охорону автомобіля та на експлуатаційні витрати може змінюватися на умовах п. 2.3. Договору.

Розмір щомісячної оплати за надані послуги становив з 11.12.2016 р. по 31.12.2016 р. - 700 грн., за період з 01.01.2017 р. по 29.12.2017 р. - 1210 грн. таки чино наррахування пен здійснено позивачем з 11.12.2016 р. по 10.08.2018 р. та становить 34870 грн. 70 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 549, ч. 1 ст. 550 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Згідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

За змістом ч. 3 ст. 551 ЦК України суд має право у випадку виникнення спору з приводу розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінивши розмір заборгованості та розмір штрафних санкцій (неустойки), зменшити її розмір у тому випадку, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, тобто зменшити розмір штрафних санкцій (неустойки) через її неспівмірність із розміром основного зобов`язання.

Розмір заборгованості та штрафних санкцій (розмір неустойки), їх співмірність, обставини, які дають суду право застосувати або не застосувати ч. 3 ст. 551 ЦК України, є фактичними обставинами справи, встановлення яких судом є обов`язковою умовою при розгляді справи та ухваленні судового рішення у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Згідно із правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 4 вересня 2014 року (справа № 6-100цс14), ч. 3ст. 551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст. 12 ЦПК України щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

Таким чином, суд може з власної ініціативи застосувати ч. 3 ст. 551 ЦК України до вимог про стягнення пені, за умови, що розмір нарахованої пені значно перевищує розмір збитків.

Враховуючи наведене, а також те, що відповідач є ветераном праці, дитиною війни, ( а.с. 67), стан здоров`я відповідача ( а.с. 68 - 72 т.с. 1).майновий стан відповідача, його вік та той факт, що борг сплачувався частково, а тому вирішив зменшити розмір пені до 3480 грн. 07 коп. ( 10% від суми нарахованої пені за прострочення виконання зобов`язання) що буде достатнім та справедливим у даному спорі.

Таким чином, з ОСОБА_1 на користь ПрАТ СП "Партнер" підлягає стягненню: сума боргу за договором зберігання експлуатації та обслуговування гаража в розмірі 22800 грн., пеню в розмірі 3484 грн. 07 коп., інфляційні витрати в розмірі 2210 грн. 34 коп., а всього в розмірі 28494 ( двадцять вісім тисяч чотириста дев`яносто чотири) грн. 41 коп.

Щодо вимог зустрічного позову про визнання договору №954 від 10.12.2008 р. на експлуатацію та обслуговування недійсним, суд вважає, що дані вимоги задоволенню не підлягають з підстав викладених вище, а саме

Пленум Верховного Суду України в п. 4 і 5 постанови від 06.11.2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснив, що судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Відповідно до статей 215та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред`являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги. Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам позивача. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Однак, доказів заявлених вимог зустрічного позову суду не надано.

Визнання недійсним договору між СП «Партнер» та ОСОБА_1 10.12.2008 р. оскільки укладений 16.12.2002 р. між СП «Партнер» та ОСОБА_5 (сином відповідача), не є розірваним, а тому є діючим, не можуть бути прийняті до уваги оскільки судом в судовому засіданні встановлено, що власником даного гаражного боксу є саме ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва про право власності.

Крім того, суд вважає, що сам факт укладання нового договору 10.12.2008 р. стосовно надання послуг з охорони транспортного засобу в гаражі НОМЕР_4 по АДРЕСА_1 , який був предметом іншого договору від 16.12.2002 р. свідчить про припинення взаємних зобов`язань сторін за договором від 16.12.2002 р.

Також відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 1762 грн.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу слід зазначити наступне.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у звязку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом пяти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Судові витрати на правничу допомогу це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу.

Позивачем до заяви надано договір про надання правничої допомоги № 02-09/18 від 20.09.2018 року, укладений між ПрАТ СП «Партнер» та АБ « Олександри Мірошниченко », акти про приймання- передачу правової допомоги від 23.11.2018 року, від 15.05.2019 р. та квитанції про сплату витрат на правову допомгу в розмірі 3150 грн. - 05.12.2018 р. та 6300 грн.- 15.05.2019 р.

Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, повязані з правничою допомогою адвоката несуть сторони.

Частиною 3 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову на відповідача.

Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати на правову допомогу в розмір 9450 грн.

Керуючись 12, 13, 81, 89, 264, 265, 280-282 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Основний позов Приватного акціонерного товариства Спільного підприємства "Партнер" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства Спільного підприємства "Партнер" суму боргу за договором зберігання експлуатації та обслуговування гаража в розмірі 22800 грн., пеню в розмірі 3484 грн. 07 коп., інфляційні витрати в розмірі 2210 грн. 34 коп., а всього в розмірі 28494 ( двадцять вісім тисяч чотириста дев`яносто чотири) грн. 41 коп.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства Спільного підприємства "Партнер", третя особа : ОСОБА_5 про визнання недійсним договору №954 на експлуатацію та обслуговування від 10 грудня 2008 року з моменту його укладання - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства Спільного підприємства "Партнер" судовий збір в розмірі 1762 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 9450 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд м.Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони :

Позивач ( стягувач) : Приватне акціонерне товариство Спільне підприємство "Партнер", 03148 м.Київ вул.Жмеринська буд. 1-а,

Відповідач ( боржник0 ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 .

Суддя: І.В.П`ятничук