ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2019 року м. Чернівці

справа № 727/6993/16

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Височанська Н. К.

суддів: Перепелюк І.Б., Лисака І.Н.

секретар Андрушків С.П.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області до ОСОБА_1 про стягнення суми переплати пенсії, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 22 грудня 2016 року, ухвалене під головуванням судді Смотрицького В.Г.,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2016 року Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми переплати пенсії.

Посилалося на те, що в 2004 році ОСОБА_1 оформила в управлінні праці та соціального захисту населення Шевченківського району м. Чернівці допомогу як одинока мати згідно статті 18-1 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми». У 2008 році відповідач звернулася до управління Пенсійного фонду України у Шевченківському районі м. Чернівці із заявою про призначення пенсії у зв'язку із втратою годувальника ОСОБА_2 її неповнолітнім дітям - ОСОБА_3, ОСОБА_4. та ОСОБА_5, яка була задоволена 27 січня 2008 року.

ОСОБА_1 при подачі документів на призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника її неповнолітнім дітям приховала факт отримання нею як одинокою матір'ю в управлінні праці та соціального захисту населення Шевченківського району м. Чернівці допомоги на доньку ОСОБА_5 з 2004 року.

Як було з'ясовано позивачем, ОСОБА_5 не є донькою ОСОБА_2, а тому відповідач не мала права на призначення та отримання пенсії на малолітню доньку ОСОБА_5 у зв'язку з втратою годувальника.

За період з 27 січня 2008 року по 30 квітня 2016 року відповідач незаконно отримала грошові кошти в сумі 69 325, 82 грн, які позивач просив стягнути.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 22 грудня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача суму переплати пенсії в розмірі 69 325, 82 грн та вирішено питання про розподіл судових витрат.

На дане рішення ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 02 лютого 2017 року, рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці скасовано та ухвалено нове про відмову у задоволенні позову.

Додатковим рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 21 лютого 2017 року компенсовано ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір в сумі 1 515, 80 грн. за рахунок держави та стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 4 256 грн в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату правової допомоги.

Постановою Верховного суду від 23 січня 2019 року рішення апеляційного суду Чернівецької області від 02 лютого 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду скасуванню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не мала правових підстав для отримання пенсії по втраті годувальника на доньку ОСОБА_5, така виплата здійснена безпідставно внаслідок неправомірних дій з боку відповідачки, оскільки остання при подачі документів до Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м.Чернівці про призначення пенсії у 2008 році приховала факт отримання нею в управлінні праці та соціального захисту населення допомоги на ОСОБА_5 з 2004 року, як одинока мати.

Щодо заяви відповідачки про застосування строку позовної давності, суд першої інстанції зазначив, що позивач тільки в 2016 році дізнався про незаконне призначення та отримання відповідачем пенсії на ОСОБА_5, а тому строк звернення до суду з даним позовом ним не пропущений.

Проте з таким висновком повність погодитися не можна.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Оскаржуване рішення зазначеним вимогам не відповідає.

Судом установлено, що в 2004 році відповідач оформила в управління праці та соціального захисту населення Шевченківського району м. Чернівці допомогу на ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, як одинока мати згідно статті 18-1 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми».

24 червня 2008 року ОСОБА_1 звернулася до Управління Пенсійного фонду України у Шевченківському районі м. Чернівці із заявою про призначення пенсії по втраті годувальника на трьох неповнолітніх дітей - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у зв'язку зі смертю батька дітей - ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Протоколом від 24 червня 2008 року № 2366 Управлінням Пенсійного фонду України у Шевченківському районі м. Чернівці ОСОБА_1 з 27 січня 2008 року призначена та виплачувалася пенсія по втраті годувальника на трьох неповнолітніх дітей.

За період з 27 січня 2008 року по 30 квітня 2016 року позивачем перераховано та виплачено ОСОБА_1 пенсію по втраті годувальника на доньку ОСОБА_5 в розмірі 69 425, 82 грн.

Разом з тим, ОСОБА_1 з 2004 року перебувала на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Шевченківського району м. Чернівці як одинока матір і одержувала допомогу на доньку ОСОБА_5, згідно статті 18-1 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми».

Згідно з довідкою Міського відділення реєстрації актів цивільного стану Чернівецького обласного управління юстиції № 149 від 27 вересня 2004 року, відомості про батька дитини ОСОБА_5 в книзі реєстрації актів про народження записані за заявою матері на підставі частини першої статті 135 СК України.

Відповідно до положень вищевказаної статті, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записують за її вказівкою.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 у період з 2008 року по 2016 рік одночасно отримувала на ОСОБА_5 і пенсію по втраті годувальника, і допомогу як одинока мати.

Згідно зі статтею 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.

26 липня 2016 позивачем винесено розпорядження про закриття пенсійної справи ОСОБА_1 з 01 листопада 2010 (на момент досягнення повноліття ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у зв'язку із незаконним отриманням пенсії по втраті годувальника на ОСОБА_5 (а.с.16).

В липні 2016 року позивачем було повідомлено відповідача про факт виникнення переплати пенсії з проханням з'явитися до органу Пенсійного фонду для вирішення питання повернення суми боргу у добровільному порядку.

15 липня 2016 року відповідачкою було подано заяву до Пенсійного фонду, згідно з якою вона визнала, що умисно, незаконно отримала пенсію по втраті годувальника, яку зобов'язується повернути та повернула суму переплати пенсії в розмірі - 100 грн. на рахунок позивача ( а.с.20).

19 липня 2016 року ОСОБА_1 подала до позивача іншу заяву в якій зазначила, що вона просить не розглядати її заяву від 15 липня 2016 року, оскільки викладені в ній факти та обставини не відповідають дійсності і дана заява написана необдумано та поспішно та просила повернути її заяву від 15 липня 2016 року без розгляду (а.с.17).

В подальшому на адресу відповідачки Пенсійним фондом було направлено повідомлення від 01 серпня 2016 року № 6842/16 щодо повернення надміру отриманих коштів (а.с.21).

Згідно довідки розрахунку суми переплати ОСОБА_1 нараховано і виплачено пенсію по втраті годувальника на доньку ОСОБА_5 за період з 27 січня 2008 року по 30 квітня 2016 року в сумі 69425,82 грн (а.с.18,19).

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по інвалідності, а в разі смерті пенсіонера і осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Згідно з ч.2. ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» непрацездатними членами сім'ї вважаються:

чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків або брат чи сестра, дідусь чи бабуся померлого годувальника незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років;

неповнолітні діти, які мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника, зберігають це право і в разі їх усиновлення.

Згідно з ч.1 ст. 37 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім'ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім'ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.

Відповідно до ст. 18-1 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» право на допомогу на дітей мають одинокі матері (які не перебувають у шлюбі), одинокі усиновлювачі, якщо у свідоцтві про народження дитини або документі про народження дитини, виданому компетентними органами іноземної держави, за умови його легалізації в установленому законодавством порядку (рішенні про усиновлення дитини), відсутній запис про батька (матір) або запис про батька (матір) проведено в установленому порядку органом державної реєстрації актів цивільного стану за вказівкою матері (батька, усиновлювача) дитини.

Право на допомогу на дітей одиноким матерям (батькам) має мати (батько) дітей у разі смерті одного з батьків, які не одержують на них пенсію в разі втрати годувальника або соціальну пенсію.

Таким чином, Законом України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» чітко визначено, що особа за наявності у неї прав на отримання допомоги на дітей, як одинокій матері, має право отримання від держави лише одного виду соціальних виплат коштів за її вибором (допомоги або пенсії).

Згідно з ст. 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Відрахування з пенсії провадяться в установленому законом порядку на підставі судових рішень, ухвал, постанов і вироків (щодо майнових стягнень), виконавчих написів нотаріусів та інших рішень і постанов, виконання яких відповідно до закону провадиться в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Отже, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи, що мають істотне значення для її вирішення, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, зробив правильний та обґрунтований висновок про те, що відповідач, звертаючись в 2008 році до позивача з приводу призначення пенсії по втраті годувальника, в тому числі і на молодшу доньку ОСОБА_5, умисно приховала факт отримання на неї допомоги як одинокої матері, що свідчить про недобросовісності з боку набувача.

05 грудня 2016 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_6 подав до суду першої інстанції заперечення на позовну заяву, в яких просив застосувати строк позовної давності (а.с55-59).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частина пята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Враховуючи, що пенсія по втраті годувальника виплачена за період з 27 січня 2008 року по 30 квітня 2016 року, до суду позивач звернувся 15 вересня 2016 року, апеляційний суд приходить до висновку про наявніть правових підстав щодо часткового задоволення вимог позивача та стягнення з ОСОБА_1 на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області суми сплаченої пенсія по втраті годувальника за період з 01 вересня 2013 року по 30 квітня 2016 року в розмірі 33354 грн, в межах строку позовної давності.

При цьому, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області не доведено поважність причин пропущення строку позовної давності в цій частині, так як позивач мав можливість виявити дані порушення раніше.

Відповідно до правил статті 141 ЦПК України слід змінити розподіл судових витрат.

З мотивувальної частини постанови вбачається, що апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідачки на користь позивача суми переплати пенсії в розмірі 33354 грн, що становить 48,11 відсотка від ціни позову (69325,82 грн).

З платіжного доручення № 900 від 22 вересня 2016 року вбачається, що позивач за подання до суду позовної заяви сплатив судовий збір в сумі 1378 грн (а.с.28).

З квитанції про сплату судового збору № 181 від 29 грудня 2016 року вбачається, що ОСОБА_1 за подання до суду апеляційної скарги сплатила судовий збір в сумі 1515 грн (а.с.92).

Таким чином, з ОСОБА_1 на користь позивача слід стягнути 662,95 грн витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви, а з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 785,98 грн.

Відповідно до ч.10 ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов'язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов'язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Отже, з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню різниця судового збору у розмірі 123,03 грн.

Окрім того, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить стягнути витрати пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката в сумі 4256 грн.

Факт надання правової допомоги та сума гонорару за її надання підтверджується договором про надання правової допомоги від 6 жовтня 2016 року (а.с.54), додатком №1 до договору про надання правової допомоги від 6 жовтня 2016 року (а.с.68), актом виконаних робіт №1 від 12 грудня 2016 року, який містить розрахунок витрат відповідача у зв'язку з розглядом справи в суді першої інстанції , квитанцією №1 від 12 грудня 2016 року (а.с.69), актом виконаних робіт №2 від 29 грудня 2016 року, який містить розрахунок витрат відповідача у зв'язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції та квитанцією №2 від 29 грудня 2016 року (а.с.97).

Отже, з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 слід стягнути 2208 грн в рахунок відшкодування судових витрат понесених на оплату правової допомоги.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 22 грудня 2016 року скасувати.

Позов Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області до ОСОБА_1 про стягнення суми переплати пенсії задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області суму переплати пенсії в розмірі 33354 грн.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 123,03 грн понесених витрат зі сплати судового збору.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 2208 грн понесених витрат на оплату правової допомоги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий /підпис/ Н.К. Височанська

Судді: /підпис/ І.Б. Перепелюк

/підпис/ І.Н. Лисак

З оригіналом згідно: Н.К. Височанська