РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/14557/18

пр. № 2/759/1917/19

15 січня 2019 року Святошинський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Журибеди О.М.,

при секретарі Крічфалушій М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, яка діє в свої інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_4, третя особа: Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації про визнання особи такою,що втратила право користування жилим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання втратившою право користування та зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками квартири АДРЕСА_1. Право власності на зазначену квартиру підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (№ довідки 117839066 від 21.03.2018), згідно якого ОСОБА_1 є власником 5/6 частини квартири, ОСОБА_2 є власником 1/6 частини квартири.

Відповідач ОСОБА_3 зареєстрована в АДРЕСА_4 з 11.11.2010р., але фактично не проживає у вказаній квартирі починаючи з червня 2012 року по теперішній час.

Син Позивача ОСОБА_1 та брат позивача ОСОБА_2, ОСОБА_5 - чоловік відповідача, був зареєстрований у цьому будинку з 30.08.2002р., але фактично не проживав у вказаній квартирі з червня 2012 року. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 21.09.2017 року у справі №759/418/16-ц за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про виплату грошової компенсації за частку майна, що є у спільній частковій власності, затверджено мирову угоду між сторонами. На виконання умов мирової угоди ОСОБА_5 знявся з реєстрації місця проживання за згаданою вище адресою.

Але його син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та відповідач залишаються зареєстрованими у вказаній квартирі. Відповідач жодних витрат по утриманню квартири не несе, особисті речі ОСОБА_4 та її сина відсутні, комунальні послуги, які на них нараховуються, сплачувати не допомагає.

В позасудовому порядку вирішити спір неможливо, оскільки зв'язок із відповідачем втрачений, а раніше надані пропозиції про зняття з реєстрації в добровільному порядку відповідачем залишились поза уваги.

В судовому засіданні представник позивачів позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову та просила відмовити.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився повідомлявся належним чином про день, час та місце судового розгляду.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача та відповідача, допитавши свідків, суд приходить до наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками квартири АДРЕСА_1. Право власності на зазначену квартиру підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (довідка № 117839066 від 21.03.2018), згідно якого ОСОБА_1 є власником 5/6 частини квартири, ОСОБА_2 є власником 1/6 частини квартири (а.с. 9-11).

Відповідач ОСОБА_3 зареєстрована в АДРЕСА_4 з 11.11.2010р., згідно довідки про реєстрацію місця проживання (а.с. 31).

Син Позивача ОСОБА_1 та брат позивача ОСОБА_2, ОСОБА_5 - чоловік відповідача, був зареєстрований у цьому будинку з 30.08.2002р., але фактично не проживав у вказаній квартирі з червня 2012 року. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 21.09.2017 року у справі №759/418/16-ц за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про виплату грошової компенсації за частку майна, що є у спільній частковій власності, затверджено мирову угоду між сторонами. На виконання умов мирової угоди ОСОБА_5 знявся з реєстрації місця проживання за згаданою вище адресою (а.с. 12-15).

Відповідач залишаються зареєстрованими у вказаній квартирі, жодних витрат по утриманню не несе, особисті речі ОСОБА_4 та її сина відсутні (а.с. 39).

Згідно ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

При цьому із змісту частини першої ст. 402 ЦК України вбачається, що право користування чужим майном може бути встановлене договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Таким чином, суд дійшов висновку, що у відповідачів немає встановлених законом підстав користуватися житловим приміщенням квартири АДРЕСА_2.

Приймаючи до уваги те, що реєстрація відповідача ОСОБА_3 у спірній квартирі перешкоджає позивачу, як власнику, в повній мірі розпоряджатися своїм майном, користуватися квартирою, суд вважає за можливе захистити його права, усунувши перешкоди у здійсненні ним права користування та розпорядження власністю.

Однак, не можуть бути задоволені вимоги позивача щодо визнання неповнолітнього ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 таким, що втратив право користування жилим приміщенням з огляду на наступне.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року N2402-III (зі змінами і доповненнями), сім'я несе відповідальність за створення належних умов для дитини. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Стаття 18 вказаного Закону передбачає, що діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей.

Відтак, вимога про визнання малолітнього ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 таким, що втратив право користування житловим приміщення, а саме кквартири АДРЕСА_5 порушує його житлові права.

На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність задовольнити позов частково.

На підставі вищевикладеного та керуючись 317,321,405 ЦК України, ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» ст.ст. 81,280-283 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування в квартирі АДРЕСА_3.

У задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.М. Журибеда