ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3325/19 Справа № 210/4957/18 Суддя у 1-й інстанції - Хлистуненко О. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 грудня 2018 року, яке постановлено суддею Хлистуненко О.В. у місті ОСОБА_3 та повний текст рішення складено 10 грудня 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до відповідача про зменшення розміру аліментів на дитину.

В обґрунтування позову зазначив, що рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу 27.02.2017 року з нього стягуються аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітної плати до досягнення донькою повноліття. Крім того, рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 03.04.2018 року з позивача стягнуто аліменти на користь ОСОБА_5 на утримання доньки ОСОБА_6 у розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітної плати до досягнення повноліття донькою. На сьогодні позивач перебуває у цивільному шлюбі, дружина частково знаходиться на його утриманні через ряд об'єктивних причин. Його матеріальний стан не досить достатній та стабільний, він не має власного житла, проживає в орендованій квартирі, сплачує додаткові кошти для організації власного проживання та існування. Останнім часом стан його здоров'я різко погіршився, потребує медичного обстеження та лікування, на що витрачає грошові кошти у великих розмірах. Тому, стан його матеріального забезпечення різко погіршився. Угоди про добровільну сплату аліментів між ним та відповідачем не досягнуто. Стан здоров'я та прибуток відповідача також дозволяють утримувати свою дитину. Стягнень за виконавчими документами з відповідача не проводиться. Відповідач працює, має постійний високий дохід. Тому, просив суд зменшити розмір аліментів до 1/6 частки його заробітку, які були стягнуті за рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_4, 29.10.2011 року. Судові витрати просив покласти на відповідача.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 грудня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в розмірі 2000,00 гривень.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позову, посилаючись на неврахування судом першої інстанції доказів щодо погіршення його здоровя, які є доказом суттєвого погіршення його матеріального стану.

Крім того, суд першої інстанції не взяв до уваги факт його проживання у цивільному шлюбі в орендованій квартирі.

Також, судом належним чином не перевірено факт того, хто саме сплачує всі комунальні платежі за квартиру, де він зареєстрований та яким чином його реєстрація впливає на розмір комунальних платежів, адже вони здійснюються з урахуванням спожитих послуг.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним, обґрунтованим, прийнятим з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вважає, що апеляційна скарга не містить належних та допустимих доводів, які б вказували на незаконність і необґрунтованість рішення, та неправильність встановлення обставин, які мають значення для справи, а тому рішення суду просить залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Крім того, просить стягнути з позивача на її користь витрати на правничу допомогу в розмірі 500 гривень.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, відзиву на апеляційну скаргу позивача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 27.02.2017 року стягнуто з позивача на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/ 4 частки всіх видів заробітку( доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 25 січня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 12-14).

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 03.04.2018 року стягнуто з позивача на користь ОСОБА_7 аліменти на утримання доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 07 вересня 2017 року, до досягнення дитиною повноліття (а.с. 15).

Дані рішення суду не оскаржувались та набрали законної сили.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22.01.2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів відмовлено, яке постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15.05.2018 року, залишено без змін (а.с. 59-60).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що підстав для зміни розміру аліментів не вбачається, оскільки позивачем не надано будь-яких доказів, що свідчили б про наявність правових підстав для зменшення розміру аліментів на утримання доньки ОСОБА_6

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

У відповідності до положень ч. ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, що ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

За змістом ч. 1, 2 ст. 27 цієї Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 141 СК України передбачено рівність прав та обов'язків батьків щодо дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз'яснено, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Отже, значне погіршення матеріального становища платника аліментів або зміна його сімейного стану, погіршення стану його здоровя, може бути підставою для задоволення його вимоги про зменшення розміру аліментів. Тягар доказування вказаних обставин покладається на позивача.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 62 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційної гарантією (ст. 129 Конституції України), що передбачено і ст. 12 ЦПК України.

На суд покладається обовязок розгляду цивільної справи в межах заявлених сторонами вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За змістом ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи; ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження зміни матеріального становища, яке впливає на неможливість сплати аліментів, натомість як вбачається з виписки КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 5» Криворізької міської ради від 16.07.2018 року № 1133 медичної карти ОСОБА_1, він перебував під спостереженням лікарів амбулаторної загальної практики та сімейної мідицини з 02.07.2018 року по 11.07.2018 року - гіпертонічна хвороба І ст., ішемічна хвороба серця: дифузний кардіосклероз. Серцева недостатність І ст.; 03.07.2018 року - огляд дерматолога: різнокольоровий лишай; 11.07.2018 року - оглянутий лікуючим лікарем та завідувачем амбулаторією: стан задовільний. Листок непрацездатності закритий - виписаний до праці; 13.07.2018 року оглянутий сімейним лікарем та у відповідності до скарги скерований на обстеження (а.с. 45). Однак, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження понесених витрат на лікування у звязку з погіршенням стану здоровя, які б свідчили про суттєве погіршення матеріального стану, що є підставою для зменшення розміру аліментів.

У звязку з чим, доводи апеляційної скарги позивача, щодо неврахування судом першої інстанції доказів щодо погіршення його здоровя, які є доказом суттєвого погіршення його матеріального стану, не заслуговують на увагу, так як належних доказів зміни стану здоровя позивачем не надано.

Не заслуговують на увагу доводи позивача про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги факт його проживання у цивільному шлюбі в орендованій квартирі, оскільки, суд першої інстанції при розгляді справи надав належну правову оцінку наданим по справі доказам. Перебування позивача в цивільному шлюбі, а також те, що цивільна дружина перебуває на його утриманні також не знайшли свого підтвердження, оскільки з цього приводу як суду першої інстанції, так і апеляційної інстанції не надано належних та допустимих доказів.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що судом належним чином не перевірено хто саме сплачує всі комунальні платежі за квартиру, де він зареєстрований та яким чином його реєстрація впливає на розмір комунальних платежів, оскільки вони здійснюються з урахуванням спожитих послуг, є безпідставними з огляду на те, що зазначені обставини не підтверджують погіршення матеріального стану позивача, зміну його сімейного стану та не є підставою для задоволення позову.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що позивач не надав доказів суттєвого погіршення свого матеріального стану і що такі зміни є підставою для зменшення стягнутої суми аліментів з підстав, передбачених ст.192 СК України.

Судом першої інстанції в судовому рішенні повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну правову оцінку.

Згідно п. в ч. 1 ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається розподіл судових витрат, понесених у звязку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами у порядку, визначеному статтею 137 ЦПК України.

Зокрема, розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання професійної правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання професійної правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджуються здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робі, виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання професійної правничої допомоги (п. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем було сплачено адвокату ОСОБА_8 500 грн. за надання професійної правничої допомоги за договором від 22 лютого 2019 року із яких: 500,00 гривень за складання відзиву на апеляційну скаргу, що підтверджено квитанцією № 124759.

Зважаючи на виконання адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, колегія суддів вважає за потрібне стягнути з позивача на користь відповідача ОСОБА_2 витрати за надання їй правничої допомоги в розмірі 500 (пятсот) гривень.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у звязку з чим відсутні підстави для скасування рішення суду та задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1- залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 грудня 2018 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в сумі 500 (пятсот) гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 04 березня 2019 року.

Головуючий:

Судді: