Постанова

Іменем України

06 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 619/529/14-ц

провадження № 61-1165св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 31 серпня 2017 року у складі судді Нечипоренко І. М. та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 05 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Сащенко І. С., Коваленко І. С., Овсяннікової А. І.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 06 серпня 2007 року між закритим акціонерним товариство «ОТП Банк» (далі - ЗАТ «ОТП Банк»), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк»), та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за яким банк надав відповідачу кредит в розмірі 54 485,00 доларів США, а відповідач зобов`язався повернути кошти до 06 серпня 2037 року та сплатити 4,99 % річних та ставку FIDR, яка визначається банком самостійно.

Крім того, 06 серпня 2007 року між відповідачем та ЗАТ «ОТП Банк» був укладений договір іпотеки в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором. Предметом іпотеки визначена двокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1 .

29 червня 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфеля, за яким банк відступив товариству права вимоги за цим договором, укладеним з відповідачем.

Відповідач не виконує взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, внаслідок чого станом на 02 січня 2014 року утворилася заборгованість у розмірі 646 323,01 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 17 389,49 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складає 138 994,20 грн, та пені в розмірі 507 328,81 грн.

З урахування викладеного, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просило суд стягнути з відповідача: заборгованість за тілом кредиту у розмірі 17 389,49 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України складає 138 994,20 грн та пені в розмірі 507 328,81 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Справа розглядалася судами неодноразово.

Останнім рішення Дергачівського районного суду Харківської області від

31 серпня 2017 року в задоволенні позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем пропущено строк позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем.

Короткий зміст рішення апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 05 грудня 2017 року апеляційну скаргу ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відхилено.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 31 серпня

2017 року залишено без змін.

Постановляючи ухвалу про відхилення апеляційної скарги ТОВ «ОТП Факторинг Україна», суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги:

26 грудня 2017 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» через засоби поштового зв?язку подано до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 31 серпня

2017 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 05 грудня

2017 року та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди дійшли помилкового висновку про те, що 25 листопада 2010 року банком було реалізовано право вимоги дострокового виконання основного зобов`язання шляхом реалізації іпотечної квартири та зарахування коштів від її реалізації в рахунок погашення заборгованості, оскільки строк повернення кредиту встановлено до 06 серпня 2037 року.

Доводи інших учасників справи:

09 лютого 2018 року ОСОБА_1 подано до Верховного Суду відзив, у якому просить касаційну скаргу ТОВ «ОТП Факторинг Україна» залишити без задоволення, а рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 31 серпня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 05 грудня 2017 року без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 06 серпня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, згідно з умовами якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 54 485,00 доларів США, а відповідач зобов`язався його повернути до 06 серпня 2037 року та сплатити за користування кредитом плаваючу процентну ставку, яка складається із фіксованого відсотка - 4,99 % річних та FIDR - процентної ставки по строкових депозитах фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку, яка визначається банком самостійно.

06 серпня 2007 року між відповідачем та ЗАТ «ОТП Банк» був укладений договір іпотеки в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором. Предметом іпотеки визначена двокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1 .

14 вересня 2009 року ОСОБА_1 видав довіреність представникам банку на право розпорядження предметом іпотеки - квартирою АДРЕСА_2 .

25 листопада 2010 року було укладено договір купівлі-продажу предмета іпотеки - належної ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_2 , яка була реалізована банком за 333 425,40 грн, кошти від продажу зараховані на погашення кредитного договору наступним чином: на погашення основної заборгованості - 34 371,21 дол. США та 5 908,21 дол. США на погашення заборгованості за відсотками.

29 червня 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфеля, за яким банк відступив ТОВ «ОТП Факторинг Україна»права вимоги за кредитним договором.

У зв`язку із невиконанням боржником взятих на себе зобов`язань за договором кредиту 02 червня 2011 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» направило відповідачу досудову вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором в повному обсязі протягом 30 днів з дати отримання цієї вимоги шляхом сплати на користь товариства 9 760,7 доларів США залишку заборгованості за кредитом та 4 187,19 доларів США - відсотків за користування коштами, а всього 13 947,89 доларів США.

Боржник не виконав цієї вимоги і станом на січень 2014 року утворилась заборгованість за тілом кредиту у розмірі 17 389,49 доларів США, що еквівалентно 138 994,20 грн та пеня у розмірі 507 328,81 грн.

У квітні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції із заявою про застосування строку позовної давності до вимог позивача про стягнення боргу.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (стаття 509 ЦК України).

Статтею 525 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статей 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором, який укладається у письмовій формі, банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (стаття 1050 ЦК України).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції з висновком якого погодився і апеляційний суд, виходив із того, що банк звернувся до позичальника з вимогою про дострокове повернення позики та належних процентів, тобто змінив дату виконання основного зобов`язання, визначивши її датою зарахування коштів від продажу предмета іпотеки 25 листопада 2010 року.

При цьому судом встановлено, що ОСОБА_1 14 вересня 2009 року на підставі усної домовленості видав довіреність представникам банку на право розпорядження предметом іпотеки - квартирою АДРЕСА_2 .

Відповідно до частини першої статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами (частина третя статті 244 ЦК України).

Видача ОСОБА_1 довіреності на ім`я співробітників ПАТ «ОТП Банк», яке переуступило право вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна», свідчить про те, що між відповідачем і співробітниками банку склалися правовідносини представництва, що стало підставою для укладення 25 листопада 2010 року банком договору-купівлі продажу належної ОСОБА_1 квартири і не свідчить про припинення кредитного зобов`язання належним виконанням.

Стаття 598 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, а відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

Звернення стягнення у будь-який спосіб на предмет іпотеки повинно задовольнити вимоги кредитора за основним зобов`язанням і тільки у такому випадку ця обставина може бути підставою для припинення зобов`язання, що вважається виконаним згідно зі статтею 599 ЦК України.

Таким чином, відповідач добровільно у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 06 серпня 2007 року передав належне йому майно - квартиру АДРЕСА_2 .

За правилами статей 256-258 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (стаття 259 ЦК України).

Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно з частиною першою статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

З урахуванням викладеного висновок апеляційного суду про те, що реалізація 25 листопада 2010 року предмета іпотеки свідчить про те, що банк скористався передбаченим частиною другою статті 1050 ЦК України правом та змінив строк виконання основного зобов`язання не ґрунтується на законі.

Обставин, які б свідчили про те, що банк у 2010 році змінив строк виконання основного зобов`язання і пред`явив позичальнику вимогу про дострокове погашення усієї заборгованості уцілому судами не встановлено.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку на зазначене вище уваги не звернув, дійшов передчасного висновку про залишення без змін рішення суду першої інстанції, яким відмовлено у задоволенні позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна»

Відповідно до частин третьої і четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Ураховуючи те, що судом при вирішенні спору неправильно застосовано норми матеріального права, ухвала апеляційного суду не відповідає закону, що в силу статті 411 ЦПК України є підставою для її скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Харківської області від 05 грудня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко
В. М. Коротун
В. П. Курило