Головуючий суду 1 інстанції - Фастовець В.М.
Доповідач -Карташов О.Ю,
Справа № 415/7527/17
Провадження № 22-ц/810/392/18
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2019 року місто Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя Карташов О.Ю.

судді Дронська І.О., Яресько А.В.

за участю секретаря судового засідання Вовчанська С.В.

учасники справи:

позивач - Управління праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради

відповідач - ОСОБА_4

представник відповідача - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку

апеляційну скаргу

Управління праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради

на рішення

Лисичанського міського суду Луганської області від 02 жовтня 2018 року, ухваленого у складі судді Фастовеця В.М. в залі судових засідань Лисичанського міського суду Луганської області у м. Лисичанськ

у справі за позовом

Управління праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради до ОСОБА_4 про відшкодування надміру виплаченої суми грошової допомоги

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року Управління праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення надмірно виплачених коштів щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_4 перебувала на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради, відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою КМУ від 01.10.2014 № 509.

На підставі наданої заяви на сім'ю ОСОБА_4, відповідно до Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого Постановою КМУ від 01.10.2014р. №505, була призначена адресна грошова допомога в період з 28.11.2014р. по 27.05.2016р. УПСЗН Прилуцької міської ради, з 01.07.2016 р. по 31.12.2016 р. та з 17.01.2017 р. по 16.07.2017 р. УПСЗН Лисичанської міської ради.

За результатами перевірки достовірності інформації, наданої відповідачкою для призначення допомоги, встановлено, що згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14.07.2017 р. № 92005746, ОСОБА_4 03.09.2013 року придбала житло, розташоване за адресою: м. Лисичанськ, вул. Рози Люксембург, буд. 30.

Таким чином, неповідомлення відповідачкою про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги, протягом трьох днів з дня настання таких обставин, призвело до зайвого нарахування та виплати грошової допомоги за рахунок коштів державного бюджету за періоди з 28.11.2014 року по 27.05.2016 року, з 01.07.2016 року по 31.12.2016 року, з 17.01.2017 року по 16.07.2017 року на загальну суму 39780 грн.

Відповідачем добровільно повернута сума 2010,39 грн.

Враховуючи викладене, позивач звернувся з даним позовом до суду та просив стягнути суму 37769,61 грн.

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 02 жовтня 2018 року у задоволенні позову Управління праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради до ОСОБА_4 про відшкодування надміру виплаченої суми грошової допомоги - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що до внесення змін, згідно постанови КМУ № 370 від 31.05.2017 р., до Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, наявність житла у районах проведення антитерористичної операції не позбавляла внутрішньо переміщену особу права на отримання щомісячної адресної допомоги для покриття витрат на проживання.

Крім того, суд погодився з представником відповідача щодо відсутності у позивача повноважень на стягнення сум допомоги, перерахованої УПСЗН Прилуцької міської ради.

А тому посилання позивача на п. 11 Порядку, як на підставу для стягнення надміру виплачених коштів, суд вважав безпідставним.

В апеляційній скарзі Управління праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради ставиться питання про скасування рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 02 жовтня 2018 року з підстав неправильного застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неправильно застосовано положення Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 1 жовтня 2014 року № 505 «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг».

Судом не враховано, що відповідач, згідно інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14.07.2017 № 92005746 має у власності 1/2 частку житлового будинку, розташованого за адресою: м. Лисичанськ вул. Рози Люксембург, буд. 30 (номер запису про право власності 2348035 від 03.09.2013).

За приписами п. 6 Порядку, грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто із членів сім'ї має у власності житлового приміщення/частку житлового приміщення, що розташоване в інших регіонах, ніж тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях, Автономній республіці Крим і м. Севастополі, населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення.

В частині вимог про стягнення з Відповідача надміру перерахованої суми грошової допомоги УПСЗН Прилуцької міської ради, скаржник зазначив, що головним розпорядником бюджетних коштів виділених на надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, втому числі, на оплату житлово- комунальних послуг є Міністерство соціальної політики, особова справа № 670125 та довідка-атестат одержувача допомоги ОСОБА_4, заведена управлінням праці та соціального захисту населення Прилуцької міської ради знаходиться в УПСЗН Лисичанської міської ради. Надміру перерахована сума щомісячної адресної допомоги зараховується на рахунок держбюджету, а не УПСЗН Лисичанської міської ради.

У судовому засіданні, представник позивача Управління праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради Сагадієва Н.В. доводи апеляційної скарги підтримала.

Відповідач ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_5 доводи апеляційної скарги не визнали, просили рішення суду залишити без змін.

Перевіряючи юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин справи та їх повноту, апеляційний суд, заслухавши суддю - доповідача, сторони, перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що 26 листопада 2014 р. відповідачка разом із донькою - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, які є громадянами України та зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1, подала заяву до УПСЗН Прилуцької міської ради, зареєстровану 28.11.2014 р. під №252, для призначення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання.

Надалі відповідачкою до УПСЗН Прилуцької міської ради надавалися заяви про нарахування допомоги від 28.02.2015 р., продовження виплати допомоги від 23.06.2015р. №249 та про призначення такої виплати - від 19.11.2015р., 29.04.2016р. 26.05.2016р.

На підставі заяви № 924022511 від 22.06.2016р. відповідачка була взята на облік позивачем як внутрішньо переміщена особа.

01 липня 2016 р. відповідачка подала заяву № 4592, на підставі якої почала отримувати у позивача щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання.

Згідно довідки позивача від 17.08.2017р. відповідачка отримала щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання за період з липня 2016р. по травень 2017р. включно в розмірі 13901,61 грн. та за червень-серпень 2017р. 2010,39 грн.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, вбачається, що за відповідачкою з 03.09.2013р. зареєстроване право власності на 1/2 частку житлового будинку за адресою: м. Лисичанськ, вул. Рози Люксембург, буд. 30.

Рішенням позивача № 1936 від 01.09.2017р. виплата адресної допомоги відповідачу була припинена з посиланням на наявність у відповідача житла, розташованого за адресою: Луганська область, м. Лисичанськ, вул. Рози Люксембург, 30, тобто в районі, іншому ніж район проведення АТО.

Гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб визначено Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 року, внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно п.п. 2, 3 ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина з інвалідністю та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Як вбачається зі змісту ч.ч. 1-4 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Підставами для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є наявність реєстрації місця проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення. Для отримання довідки внутрішньо переміщена особа має звернутися до структурного підрозділу місцевої державної адміністрації з питань соціального захисту населення за місцем фактичного проживання із заявою про отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Заява внутрішньо переміщеною особою подається особисто, а дітьми - через законного представника.

Статтею 14 Закону № 1706-VII визначено, що внутрішньо переміщені особи користуються тими ж правами і свободами відповідно до Конституції, законів та міжнародних договорів України, як і інші громадяни України, що постійно проживають в Україні. Забороняється їх дискримінація при здійсненні ними будь-яких прав і свобод на підставі, що вони є внутрішньо переміщеними особами.

Механізм надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (далі - грошова допомога) визначений Порядком надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 1 жовтня 2014 року № 505 «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг» (Порядок № 505).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 505 грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців.

Для отримання грошової допомоги (у тому числі у разі призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк, якщо її виплата раніше не здійснювалася через установи уповноваженого банку) уповноважений представник сім'ї звертається за фактичним місцем проживання (перебування) сім'ї до установи уповноваженого банку для відкриття в установленому порядку поточного рахунка, пред'являє паспорт громадянина України або інший документ, що посвідчує особу, та подає на адресу уповноваженого органу відповідну заяву про надання грошової допомоги (для призначення грошової допомоги вперше) або заяву, в якій повідомляє про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги (у разі призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк, якщо її виплата раніше не здійснювалася через установи уповноваженого банку). З метою визначення дати, часу та адреси подання заяви уповноважений представник сім'ї звертається у контакт-центр уповноваженого банку (пункт 5 Порядку № 505).

У цьому ж пункті наведений перелік документів та процедура їх оформлення уповноваженим органом.

Відповідно до пункту 10 Порядку № 505 уповноважені органи мають право перевіряти обґрунтованість видачі та достовірність документів, поданих для призначення грошової допомоги, а також здійснювати запити та безоплатно отримувати відомості від підприємств, установ та організацій усіх форм власності, необхідні для призначення грошової допомоги та контролю за правильністю її надання.

Отже, питання щодо призначення особі грошової допомоги, передбаченої Порядком № 505 вирішується уповноваженим органом, який зобов'язаний перевірити надані такою особою документи та на їх підставі прийняти відповідне рішення.

Виплата такої допомоги обмежена строком до шести місяців, але у випадку прийняття уповноваженим органом рішення на такий строк, останній не звільняється від обов'язку перевіряти та контролювати правомірність здійснення виплат призначеної грошової допомоги.

Разом з тим, питання щодо повернення безпідставно сплачених коштів вирішується відповідно до пункту 11 Порядку № 505, згідно з яким, уповноважений представник сім'ї, якому призначено грошову допомогу, зобов'язаний повідомляти уповноваженому органу про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги, протягом трьох днів з дня настання таких обставин. Суми грошової допомоги, виплачені надміру внаслідок подання документів з недостовірними відомостями, повертаються уповноваженим представником сім'ї на вимогу уповноваженого органу. У разі відмови добровільного повернення надміру перерахованих сум грошової допомоги вони стягуються у судовому порядку.

Наведений у пункті 11 Порядку № 505 перелік підстав, за яких допускається стягнення надміру виплачених коштів, є вичерпним. Інших підстав, за яких можливе таке стягнення, Порядком № 505 не передбачено.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території.

Відповідно до Конвенції Про права Дитини (схваленої резолюцією 44 сесії Генеральної асамблеї ООН 44/25 від 20.11.1989 року, ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року за № 789-ХП), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дітей.

Статтею першою Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», визначено, що період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Станом на 31 травня 2017 р. включно Указ Президента України про завершення антитерористичної операції прийнятий не був.

Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволені позову, суд першої інстанції обґрунтовано, на підставі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виходив з того, що м. Лисичанськ входило до переліку населених пунктів, що знаходяться на території (входять до району) проведення (здійснення) антитерористичної операції, тому відповідачка мала право на отримання щомісячної адресної допомоги особі, яка перемістилась з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрати на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг до 31.05.2017 р. включно, у зв'язку із чим правових підстав для задоволення позову немає.

Також, є правильними висновки суду щодо відсутності у УПСЗН Лисичанської міської ради повноважень для звернення з позовом та доказів в частині вимог про стягнення надміру перерахованої грошової допомоги УПСЗН Прилуцької міської ради.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради Луганської області залишити без задоволення.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 02 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 12 лютого 2019 року.

Головуючий

Судді: