Справа №: 164/1862/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2019 року Маневицький районний суд Волинської області

в складі: головуючого - судді Невара О.В.,

при секретарі Оліферчук І.В.,

з участю позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Маневичі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей, посилаючись на те, що 10 січня 2006 року Садівською сільською радою Луцького району Волинської області було зареєстровано шлюб з відповідачем, актовий запис № 1. Від даного шлюбу вони мають двоє малолітніх дітей: синів ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Спільне життя з відповідачем не склалося. Вони проживають окремо, не підтримують шлюбно-сімейних відносин, спільного господарства не ведуть. Між ними відсутнє взаєморозуміння, вони втратили повагу одне до одного. З вини відповідача подальше спільне життя та збереження сімї стали неможливими. Фактично їх сімя розпалася, шлюб збережений бути не може. Вважаючи, що їх сімя розпалась з вини відповідача, ОСОБА_1 просила шлюб між ними розірвати, малолітніх дітей залишити у неї на проживанні.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у поданій до суду заяві, вважає, що їх шлюб носить лише формальний характер, а тому настоює на його розірванні та просила малолітніх дітей залишити у неї на проживанні. Підтвердила, що вона з відповідачем більше чотирьох місяців проживають окремо. Вони не підтримують шлюбно-сімейних відносин, спільного господарства не ведуть. Діти залишилися проживати разом з ОСОБА_2 На даний час ОСОБА_1 створені належні умови для проживання дітей за місцем її проживання. Вона має постійне місце роботи та відповідний дохід для їх утримання. Подальше проживання з відповідачем та збереження шлюбу є неможливими. ОСОБА_1 переконана, що надання терміну для примирення нічого не змінить в їх стосунках. В зв?язку з цим, просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2, представник відповідача ОСОБА_3 позовні вимоги визнали частково, підтвердили, що спільне життя у відповідача з позивачем не склалося. Вони більше чотирьох місяців проживають окремо, не підтримують шлюбно-сімейних відносин, спільного господарства не ведуть. Спору про їх місце проживання між ними немає. Проти розірвання шлюбу відповідач ОСОБА_2, представник відповідача ОСОБА_3 не заперечували, оскільки переконані, що сімя розпалася і заходи щодо примирення ніякого результату не дадуть. Між позивачем та відповідачем відсутнє взаєморозуміння, вони втратили повагу один до одного. На даний час позивач проживає з іншим чоловіком. Вважають, що діти мають залишитися на проживанні з відповідачем ОСОБА_2, оскільки у нього, на їх думку, кращі умови для проживання малолітніх дітей та з ним дітям буде краще. Відповідач має постійне місце роботи в ОСОБА_6. Коли він відсутній за місцем проживання в зв?язку з роботою, за дітьми здійснює догляд його мама.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підставний і підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

За змістом положень ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов?язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ст.ст. 3, 18 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року (набрала чинності для України 2 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України мати та батько мають рівні права та обов?язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов?язків щодо дитини.

Згідно ст. 11 Закону України „Про охорону дитинства кожна дитина має право на проживання в сім?ї разом з батьками або в сім?ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов?язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов?язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, у п. 1 ст. 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов?язані піклуватися про здоров?я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно ч. 4 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов?язані поважати дитину.

Відповідно до ст. 153 Сімейного кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантуються кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. При цьому зазначена стаття містить застереження, згідно з яким органи державної влади не можуть утручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров?я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно ч. 1-3 ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до до ч. 1-2 ст. 161 Сімейного кодексу України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов?язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров?я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

В судовому засіданні встановлено, що 10 січня 2006 року Садівською сільською радою Луцького району Волинської області було зареєстровано шлюб позивача з відповідачем, актовий запис № 1. Від даного шлюбу вони мають двоє малолітніх дітей: синів ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Спільне життя у позивача з відповідачем не склалося. Вони проживають окремо, не підтримують шлюбно-сімейних відносин, спільного господарства не ведуть. Між ними відсутнє взаєморозуміння, вони втратили повагу одне до одного. Спору про їх місце проживання між ними немає. Діти залишилися проживати разом з ОСОБА_2 по вул. Ярослава Мудрого, 5 в смт. Колки Маневицького району Волинської області. Відповідач має постійне місце роботи в ОСОБА_6, де працює водієм. Коли він відсутній за місцем проживання в зв?язку з роботою, за дітьми здійснює догляд його мама. Позивач має постійне місце роботи - працює в Колківському дитячому садку з 2014 року на посадах машиніста по пранню білизни та помічника вихователя, проживає в орендованій квартирі по вул. Грушевського, 1/22 в смт. Колки Маневицького району Волинської області. За місцем проживання як позивача, так і відповідача створені належні умови для проживання дітей. Батько і мати цікавляться життям дітей у школі, їх навчанням, займаються їх вихованням. Зазначені обставини не оспорюються сторонами, а також це встановлено з досліджених судом в ході розгляду справи письмових доказів.

Наведені обставини дають суду підстави вважати, що сімя між даним подружжям розпалась і збережена бути не може, а тому шлюб між ним слід розірвати. Подальше збереження подружжям шлюбу є недоцільним, оскільки стосунки між ними істотно суперечать їх інтересам та інтересам малолітніх дітей.

Виходячи із інтересів малолітніх дітей, беручи до уваги їх вік, а також враховуючи бажання батьків та висновок органу опіки та піклування Маневицької райдержадміністрації Волинської області про визначення місця проживання малолітніх дітей з одним із батьків № 460/45/2-19 від 12 лютого 2019 року, суд вважає за доцільне визначити місце проживання ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, з батьком ОСОБА_2, а ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, - з матір?ю ОСОБА_1 При цьому суд бере до уваги як ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов?язків, наявність за їх місцем проживання належних умов для проживання дітей, що позивач та відповідач мають постійне місце роботи та необхідний стабільний дохід, діти залишаються проживати в одному населеному пункті, так і особисту прихильність дітей до кожного з батьків, а також вік дітей, їх інтереси та бажання проживати відповідно старшої дитини з батьком, а меншої - з матір?ю. При вирішенні заявлених позовних вимог про визначення місця проживання дітей суд також бере до уваги, що батьки зобов?язані поважати дітей та їх вибір, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дітей, що позивач, відповідач та їх діти не позбавляються права на безперешкодне спілкування між собою.

За бажанням позивача після розірвання шлюбу їй слід залишити прізвище - ОСОБА_1.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 1089 гривень судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову та в ході розгляду справи, пропорційно до заявлених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2-5, 10-13, 76-81, 133, 141, 258-259, 263-265, 268, 280-284, 289, 354-355 ЦПК України, ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Шлюб, зареєстрований 10 січня 2006 року Садівською сільською радою Луцького району Волинської області, актовий запис № 1, між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_2 (дівоче прізвище Клекоць) ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, від якого є двоє малолітніх дітей, розірвати.

Після розірвання шлюбуОСОБА_9 залишити прізвище - ОСОБА_9.

Визначити місце проживання ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, з батьком ОСОБА_2, а ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, з матір?ю ОСОБА_9.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_9 1089 (одна тисяча вісімдесят дев?ять) гривень судових витрат.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя районного суду О.В. Невар