П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2019 року м. Київ

справа № 755/8824/18

провадження №22-ц/824/480/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Станішевської Б.В.,

сторони:

позивач - Приватне акціонерне товариство «Європейський страховий альянс»

відповідач - ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Прилепи Руслана Анатолійовича,

на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 11 вересня 2018 року, ухвалене у складі судді Галагана В.І.,

у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс» до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 15 жовтня 2015 року між ПрАТ «Європейський страховий альянс» та ПАТ «КБ «Правекс-Банк» укладено Договір добровільного страхування ризиків, пов'язаних з експлуатацією наземних транспортних засобів, відповідно до умов якого позивач зобов'язався відшкодувати збитки, що могли настати у зв'язку з пошкодженням, знищенням чи втратою автомобіля «Тойота», державний номерний знак НОМЕР_1.

21 вересня 2017 року в м. Києві відбулась дорожньо- транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля під керуванням ОСОБА_4 та автомобіля «КІА», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням відповідача ОСОБА_5

Протокол про адміністративне правопорушення складено відносно ОСОБА_4 Однак постановою Печерського районного суду м. Києва від 31 січня 2018 року провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 закрито, у зв'язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, що, на думку позивача, свідчить про вину відповідача ОСОБА_5 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди.

22 вересня 2017 року позивач на виконання умов Договору страхування сплатив страхувальнику суму страхового відшкодування у розмірі 68 448,00 грн., у зв'язку з чим набув право вимоги до відповідача як особи, винної у вчиненні ДТП, щодо стягнення суми сплаченого позивачем відшкодування, що є предметом спору.

В подальшому, позивач 19 липня 2018 року подав заяву про зміну предмету позову, в якій просив встановити винним у настанні ДТП 21 вересня 2017 року ОСОБА_2

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 11 вересня 2018 року задоволено позовні вимоги ПрАТ «Європейський страховий альянс» до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу.

Визнано ОСОБА_2 винним у настанні дорожньо-транспортної пригоди від 21 вересня 2017 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПрАТ «Європейський страховий альянс» кошти у сумі 68 448,00 грн. та судові витрати у розмірі 3 524 грн., а всього на загальну суму - 71 972 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_2 - адвокат Прилепа Р.А. подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема посилався на те, що відповідач у розгляді справи участі не приймав, оскільки не отримував жодних процесуальних документів та судових повісток не отримував.

Відносини, що виникли між позивачем та відповідачем у зв'язку з виплатою страховою компанією на користь потерпілого страхового відшкодування, засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги ПАТ КБ «Правекс Банк» у деліктному зобов'язані. Розмір страхового відшкодування, який просить стягнути позивач не перевищує ліміту відповідальності страховика.

В апеляційні скарзі зазначив, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність та відшкодування шкоди ОСОБА_2 була застрахована у ПрАТ СК «УНІКА», про що позивачу та його страхувальнику було відомо, як в момент ДТП, так і з інформації, що міститься в матеріалах справи, а тому позивач ПрАТ «Європейський страховий альянс» повинен був звернутися до ПрАТ «СК «УНІКА» для отримання виплати страхового відшкодування.

Судом першої інстанції, не застосовано правову позицію викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 рокуу справі №6-2587цс15.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ПрАТ «Європейський страховий альянс» просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване.

Вважає, що позиція представника відповідача щодо цивільно-правової відповідальності ОСОБА_2 застрахованої за полісом ПрАТ СК «УНІКА», яке має нести відповідальність за шкоду заподіяну його страхувальником, є необґрунтованою, а ОСОБА_2 може пред'явити вимоги до ПрАТ «СК «УНІКА», з якою він уклав договір обов'язкового страхування.

Звертає увагу суду, що в апеляційній скарзі не наведено доводів, які б спростували вину відповідача ОСОБА_2, яку встановив суд першої інстанції, а отже, і завдання майнової шкоди, а лише зазначив про існування полісу цивільно-правової відповідальності з ПрАТ «СК «УНІКА».

Відповідач ОСОБА_2, належним чином був повідомлений про розгляд справи, але не скористався правом подати відзив на позовну заяву з обґрунтування своєї позиції, а також бути присутнім під час слухання справи. Твердження апелянта щодо не отримання жодних процесуальних документів від суду першої інстанції є не обґрунтованим та таким, що не відповідає дійсності.

Відсутність адміністративного матеріалу та рішення у такій справі унеможливлює звернення позивача до господарського суду.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та його представник - адвокат Прилепа Р.А. доводи апеляційної скарги підтримали та просили апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник позивача ПрАТ «Європейський страховий альянс» заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої у справі ухвали, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом установлено, що 21 вересня 2017 року о 12 год. 15 хв. по вул. Грушевського в м.Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Тойота», держаний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_4, та автомобіля «КІА», державний номерний знак НОМЕР_3, під керуванням водія ОСОБА_2 /а.с.18/.

21 вересня 2017 року інспектором УПП в м.Києві ДПП складено протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 100810 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 за ст. 124 КУпАП.

Постановою Печерського районного суду м.Києва від 31 січня 2018 року провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП відносно ОСОБА_4 закрито у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постановою апеляційного суду м.Києва від 19 березня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а постанову Печерського районного суду м.Києва від 31 січня 2018 року залишено без змін.

Судами першої та апеляційної інстанції при розгляді справи про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, встановлено, що дорожньо-транспортна пригода від 21 вересня 2017 року відбулась у зв'язку із ненаданням ОСОБА_2, під час здійснення ним маневру перестроювання в другу смугу, переваги в русі транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку, в смузі, яку перетинав транспортний засіб під його керуванням, що є порушенням п.10.3 Правил дорожнього руху України.

За даними свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль «Тойота» державний номерний знак НОМЕР_1 належить на праві власності ПАТ «КБ «Правекс-Банк» /а.с.23/.

На момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди (21 вересня 2017 року) автомобіль «Тойота» державний номерний знак НОМЕР_1 було забезпечено у ПрАТ «Європейський страховий альянс» на підставі договору добровільного страхування ризиків, пов'язаних з експлуатацією наземних транспортних засобів № 1047182 від 15 жовтня 2015 року та додаткової угоди № 1/1047182 від 11 жовтня 2016 року /а.с. 8-17/.

21 вересня 2017 року представник страхувальника ПАТ КБ «Правекс-Банк» звернувся до ПрАТ «Європейський страховий альянс» із повідомленням про настання страхового випадку та заявою про виплату страхового відшкодування /а.с. 25/.

За даними протоколу огляду транспортного засобу від 21 вересня 2017 року та страхового акту №2020/17/50/ТР25/00/2 від 25 вересня 2017 року розмір заподіяної шкоди, завданої власнику автомобіля «Тойота» державний номерний знак НОМЕР_1 визначено у сумі 68 448 грн. /а.с. 5,7, 29-36/.

Згідно з розрахунком суми страхового відшкодування ПрАТ «Європейський страховий альянс» виплатив страхувальнику ПАТ КБ «Правекс-Банк» страхове відшкодування у розмірі 68 448 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 7225 від 9 жовтня 2017 року та платіжним дорученням № 7243 від 11 жовтня 2017 року /а.с. 6, 26, 27/.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що позивачем ПрАТ «Європейський страховий альянс» правомірно заявлені вимоги до відповідача з приводу відшкодування матеріальної шкоди в сумі 68 448 грн., що є сумою страхового відшкодування сплаченої позивачем за наслідками дорожньо-транспортної пригоди та яка підлягає стягненню в порядку регресу з відповідача, як особи винної у вчиненні дорожньо - транспортної пригоди, право вимоги до якої є абсолютним, що відповідає правовій позиції наданій Верховним Судом України у постанові від 20 січня 2016 року (справа № 2808 цс15)

Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування , має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Після такої виплати деліктне зобов'язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов'язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Тому, вимога страховика потерпілого до завдавача шкоди не є регресною, а правовідносини, що виникли між позивачем та відповідачем у зв'язку з виплатою ПрАТ «Європейський страховий альянс» на користь потерпілого страхового відшкодування, засновані на суброгації.

За таких обставин, судом першої інстанції невірно застосовані до спірних відносин норми матеріального закону, зокрема ст.ст. 1191 ЦК України, ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а тому висновок суду про наявність підстав стягнення суми виплаченого страхового відшкодування у порядку регресу є безпідставним.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої неї шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливо за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

Якщо завдана шкода перевищує ліміт відповідальності страховика, обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Уклавши договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов'язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов'язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі ст.ст. 3 та 5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» реалізовує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Покладання обов'язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц.

У цій постанові Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку сформульованого Верховним Судом України у постанові від 23 грудня 2015 року у справі №6-2587цс15, відповідно до якого страховик, який виплатив страхове відшкодування має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема, право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування.

Установлено, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент ДТП була застрахована на підставі полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за №АК/5670328 від 16 лютого 2017 року у ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА». Термін дії полісу до 25 березня 2018 року. Страховий платіж в сумі 1182 грн. сплачений 17 лютого 2017 року.

У пункті 4 зазначеного Полісу, встановлено, що страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну становить 100 000 грн., франшиза дорівнює нулю /том №1 а.с.167/.

Згідно листа ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» за вихідним № 285 від 14 січня 2019 року, 21 вересня 2017 року о 12 год. 39 хв. На гарачу лінію ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» надійшов дзвінок від громадянина ОСОБА_2, о 13 год. 17 хв. спеціаліст контакт центру ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» телефонував громадянину ОСОБА_2 для реєстрації страхового випадку/том №1, а.с.213 /.

Належних та допустимих доказів на підтвердження звернення позивача до страховика винної особи з заявою про виплату страхового відшкодування та отримання відмови від ПрАТ «СК «УНІКА» у виплаті страхового відшкодування позивачем, у передбаченому ст.ст.12, 81 ЦПК України порядку, суду не надано.

За таких обставин, оскільки позивач ПрАТ «Європейський страховий альянс», як особа, яка набула право вимоги в деліктних зобов'язаннях, не звертався до страховика відповідача, не отримував його відмову у виплаті страхового відшкодування, а пред'явив одразу вимогу до особи відповідальної за шкоду, тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини справи, неправильно застосовано норми матеріального права, а тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Вимоги позивача про встановлення ОСОБА_2 винним у настанні дорожньо-транспортної пригоди 21 вересня 2017 року не є позовною вимогою в розумінні норм цивільного процесуального законодавства.

У разі відсутності судового рішення про встановлення вини особи у дорожньо-транспортній пригоді, вина цієї особи підлягає доведенню у загальному порядку.

Сама по собі відсутність рішення про встановлення вини особи у ДТП, не може бути підставою для звернення до суду загальної юрисдикції, а тому посилання представника позивача на такі обставини, як на підставу звернення до Дніпровського районного суду м.Києва, не ґрунтуються на вимогах процесуального закону.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, враховуючи, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, тому з позивача ПрАТ «Європейський страховий альянс» на користь відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2 114,40 грн.

Керуючись ст.ст. 141, 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката ПрилепиРуслана Анатолійовича - задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 11 вересня 2018 року - скасувати і ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

У задоволенні позовних вимог ПрАТ «Європейський страховий альянс» до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу - відмовити.

Стягнути з ПрАТ «Європейський страховий альянс» на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 2 114 грн. 40 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 7 березня 2019 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус