Справа № 569/8020/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2019 року Рівненський міський суд Рівненської області

в особі головуючої судді - Панас О.В.

при секретарі судового засідання - Корнійчук А.В.

з участю:

позивачки - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне у загальному порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до Рівненського міського суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів.

Свої вимоги обгрунтовує тим, що 03.06.2011 року між нею та відповідачем ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського районного управління юстиції, актовий запис № 19. Від шлюбу мають дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Сімя розпалась остаточно, примирення між ними не можливе. До реєстрації шлюбу вони з відповідачем проживали в цивільному шлюбі 3 роки. Однак, після того як вона завагітніла і вони зареєстрували шлюб офіційно, відповідач почав ображати її, бити, безпричинно кричати на неї, почав зловживати спиртними напоями, принижувати її як жінку та матір їхньої дитини.

Протягом останніх двох років вони з відповідачем проживають окремо, вона з дитиною проживають разом в будинку її батьків, а відповідач проживає зі своїми батьками в м.Ірпінь.

Спільного господарства не ведуть, не підтримують подружніх стосунків та не мають наміру їх поновлювати.

Вона втратила до відповідача почуття любові та поваги, вони стали зовсім чужими людьми. Вважає, що збереження сім'ї з відповідачем буде суперечити як її інтересам, так і інтересам їхньої доньки.

Відповідач не надає їй коштів на утримання дитини.

Відповідач офіційно не працює, хоча є працездатним, інших дітей та непрацездатних батьків на утриманні не має.

Просила розірвати шлюб між нею та ОСОБА_2, зареєстрований 03.06.2011 року відділом ДРАЦС Рівненського районного управління юстиції, актовий запис № 19. Стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 2000 грн. щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду і до повноліття дитини.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 підтримала позовну заяву в частині розірвання шлюбу у межах її доводів та просила задовольнити повністю. Підтвердила, що сім"я розпалася остаточно та збереження її є неможливим, не проживають разом з березня 2016 р. В частині стягнення аліментів уточнила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з індексацією відповідно до закону, щомісячно, до повноліття дитини. Додатково пояснила, що відповідач напередодні добровільно надавав кошти на утримання дитини тричі на різні суми: 1500,00 грн., 2000,00 грн. та 500 грн., а тому просила стягнути з нього аліменти не з дати подачі позову 27.04.2018 р. , а з 01.08.2018 року.

На виконання ухвали Рівненського міського суду від 12.09.2018 року , з Ірпінського міського суду Київської області до суду надійшли пояснення ОСОБА_2, ксерокопія картки фізичної особи-платника податків, довідка та розписка.

З оглянутих судом письмових пояснень відповідача ОСОБА_2 вбачається, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині розірвання шлюбу визнає, щодо стягнення аліментів визнав позов частково, погоджується на суму 1500 грн. у звязку з невисоким доходом.

Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення. Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у шлюбі, зареєстрованому 03.06.2011 року відділом ДРАЦС Рівненського районного управління юстиції, актовий запис № 19.

Від шлюбу сторони мають неповнолітню дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, згідно актового запису № 3004, зареєстрований відділом ДРАЦС Рівненського міського управління юстиції, батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Судом встановлено, що подружні стосунки припинені з березня 2016р. та не відновлювалися. Спільного господарства не ведуть, позивачка з малолітньою дочкою проживають окремо від відповідача . Виходячи з достовірно встановлених обставин, суд прийшов до висновку, що між сторонами відсутні почуття любові, поваги, взаєморозуміння. Примирення не можливе, оскільки взаємної волі сторін на спільне проживання немає.

За приписами ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права та обовязки.

За визначенням поняття шлюбу, наведеним у ч. 1 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Згідно вимог ст. 24 СК закріплено один із головних принципів шлюбу його добровільність. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Як слідує з положень ст. 51 Конституції України, добровільність шлюбу відноситься до основних прав і свобод людини і громадянина.

Відповідно до ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині розірвання шлюбу підлягають до задоволення, так як подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам подружжя, та неповнолітньої дитини, яка проживає з матірю. Шлюб розірвати.

Відповідно до вимог ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2018 року - 1492 гривні, з 1 липня - 1550 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень, а для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень.

Відповідно до ст.7 ЗУ "Про державний бюджет на 2019 рік" установлено у 2019 році прожитковий мінімум для дитини віком дo 6 років: з 01 січня 2019 пo 30 червня - 1626 грн., з 01 липня пo 30 листопада 1699 грн., з 01 грудня - 1779 грн., а для дітей віком від 6 до 18 років з 01 січня 2019 пo 30 червня - 2027 грн., з 01 липня пo 30 листопада 2118 грн., з 01 грудня - 2218 грн. Як визначено у статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з принципами Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року (Резолюція 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року) дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. При виданні з цією метою законів головним міркуванням має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. (Принцип 2). Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. (Принцип 4). Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Він повинен, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. (Принцин 6). Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Оцінюючи положення статті 180 СК України щодо обовязку батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття в контексті згаданого законодавства, суд визнає, що забезпечення дитини на рівні встановленого прожиткового мінімуму є спільним обовязком батьків, тобто матері та батька.

З довідки № КБ000000001 від 31.08.2018 р., вбачається , що ОСОБА_2 виконує роботи з монтажу обладнання для ФОП ОСОБА_4 за цивільно-правовим договором. Дохід за період з 01.07.2017 р. по 31.08.2018 р. склав 20000,00 грн.

За наведених обставин, враховуючи загальні засади регулювання сімейних відносин, визначених у статті 7 СК України, а саме, рівність прав і обовязків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сімї, а також приймаючи до уваги положення частини другої статті 182 СК України, суд вважає необхідним та доцільним збільшити розмір аліментів та стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, визнаючи вказаний розмір аліментів справедливим та розумним. При ухваленні рішення, враховуючи зміст позовних вимог, суд вважає необхідним стягнути аліменти саме в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що підтримала позивачка в судовому засіданні, та при виконанні рішення суду буде нараховано у грошовому еквіваленті, а при зміні прожиткового мінімуму буде автоматично перераховуватися, з індексацією відповідно до закону. Враховуючи той факт, що відповідач у період з травня 2018р. по 31.07.2018р. добровільно сплачував аліменти, суд за уточненням позивачки, вважає що аліменти слід стягувати з 01.08.2018р.

Виходячи з вищевикладеного, суд прийшов до висновку, що підлягають до стягнення з відповідача аліменти на утримання дитини за рішенням суду, у звязку з ухиленням відповідача від утримання дитини в добровільному порядку, стягнувши з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_5 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з індексацією відповідно до закону, щомісячно, починаючи з 01.08.2018 р. до повноліття дитини.

Рішення суду в частині стягнення аліментів на дитину у межах суми платежу за один місяць - допустити до негайного виконання.

Судові витрати - судовий збір підлягає до стягнення з відповідача за вимогу про стягнення аліментів в прибуток державного бюджету в сумі 704,80 грн. та на користь позивачки понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 704,80 грн. за вимогу про розірвання шлюбу. На підставі викладеного, ст.ст. 55, 110, 112, 115, 180, 182, 184 СК, керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 263-268, 273,354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 , задовольнити .

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, зареєстрований 03.06.2011 року відділом ДРАЦС Рівненського районного управління юстиції, актовий запис № 19, розірвати.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_6 Вінницької бласті на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з індексацією відповідно до закону, щомісячно, починаючи з 01.08.2018 р. до повноліття дитини.

Рішення суду в частині стягнення аліментів на дитину межах суми платежу за один місяць - допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по оплаті судового збору про розірвання шлюбу в сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір за вимогу про стягнення аліментів в сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. в прибуток державного бюджету України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1, проживає: 33000, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_2, проживає: 08205, АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер - НОМЕР_2.

Повне рішення виготовлене - 06.03.2019 року.

Суддя: О.В.Панас