РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/4323/18

пр. № 2/759/3366/19

01 березня 2019 року Святошинський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді П'ятничук І.В.,

за участі секретаря Медвідчук В.В.,

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 яка діє як в своїх інтересах так і в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 треті особи: Служба в справах дітей Святошинської районної у м.Києві державної адміністрації, Святошинського РВ ГУ ДМС України в м.Києві про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 р. позивач звернувся до суду із зазначеною позовною заявою, просить суд усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом визнання ОСОБА_2 яка діє як в своїх інтересах так і в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 втратившими право користування жилим приміщенням, а саме житловим будинком АДРЕСА_1 та зобов'язання Святошинського РВ ГУ ДМС України в м.Києві зняти відповідачів з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Відповідно до заочного рішення Святошинського районного суду м.Києва від 20 вересня 2018 року заявлені позовні вимоги задоволено.

Відповідно до ухвали Святошинського районного суду м.Києва від 10 січня 2019 р. заочне рішення Святошинського районного суду м.Києва від 20 вересня 2018 року скасовано та справу призначено до судового розгляду.

Як вбачається з заявлених вимог в обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказує на те, що він - позивач є власником будинку АДРЕСА_1 відповідно до договору дарування укладеного 04 жовтня 2012 р. В жовтні 2017 р. позивачу стало відомо, що в належному йому будинку зареєстровані відповідачі ОСОБА_2 та її неповнолітній син ОСОБА_4. В подальшому позивачу стало відомо, що відповідачі є родичами попереднього власника будинку, однак будучи зареєстрованими в даному будинку ніколи не проживали, фактичне їх місце проживання позивачу не відоме, тому вирішити питання щодо зняття їх з реєстраційного обліку в добровільному порядку не є можливим. З часу коли позивачем набуто право власності на вказаний будинок, відповідачі в ньому не проживали, жодних їх речей в будинку немає, жодних витрат по утриманню будинку відповідачі не несуть. Враховуючи наведене та посилаючись на ст.ст. 317, 321, 383, 391 ЦК України, ст.156 ЖК України просив заявлені позовні вимоги задовольнити.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини зазначені у позовній заяві, просив позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги визнали.

Представники третіх осіб Служби в справах дітей Святошинської районної у м.Києві державної адміністрації та Святошинського РВ ГУ ДМС України в м.Києві в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, тому є можливим розгляд справи в відсутності вказаних представників.

Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до належним чином зареєстрованого договору дарування житлового будинку від 04.10.2012 р. ОСОБА_5 подарував належний йому будинок АДРЕСА_1 позивачу ОСОБА_1, а останній прийняв в дар даний житловий будинок ( а.с. 6-8).

Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади АДРЕСА_1 зареєстровані відповідачі по справі ОСОБА_2 з 17.07.2000 р. та неповнолітній ОСОБА_4 з 03.10.2016 р. ( а.с. 9).

Відповідно до актів обстеження буд. АДРЕСА_1 від 17.09.2018 р., 10.08.2018 р., 18.07.2018 р. затверджених заступником начальника КП «ККОЖФ Святошинського району м.Києва» встановлено що відповідачі в вказаному будинку зі слів сусідів в даному будинку не проживали та не проживають ( а.с. 41-43).

У ч. 1 ст. 316 ЦК України визначено поняття права власності - це право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

А у відповідності до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У ст. 391 ЦК України визначено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 7 Закону України від 11.12.2003 «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

Виходячи з того, що Закон України від 11.12.2003 «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Щодо визнання таким, що втратив право користування жилим приміщення неповнолітнього ОСОБА_4 слід зазначити наступне.

З точки зору ч.ч. 4,6 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Підставою для виникнення у неповнолітнього права користування жилим приміщенням, яким користується один з його батьків, є вселення неповнолітнього до такого жилого приміщення.

Відповідно до ст.242 ЦК України батьки є законними представниками інтересів своїх дітей, і однією з функцій такого представництва є управління їх майном. Майном малолітньої дитини в силу закону батьки управляють без спеціальних на те повноважень.

Однак, в судовому засіданні встановлено, що неповнолітній ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 в домоволодінні АДРЕСА_1 власником якого є саме позивач ніколи не вселявся та в ньому не проживав.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також приймаючи до уваги визнання відповідачем заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про те, що в судовому засіданні встановлені обставини які свідчать про відсутність відповідачів за місцем реєстрації тривалий час і доказів про поважність причин такої відсутності суду не надано, що є правовою підставою для визнання їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням та задоволенню позовних вимог у повному обсязі.

Щодо вимог до Святошинського РВ ГУ ДМС України в м.Києві зняти відповідачів з реєстраційного обліку за вказаною адресою, суд враховуючи вищевказані обставини вважає вказані вимоги не обґрунтованими та такими, що заявлені передчасно, тому вважає доцільним в задоволенні вимог в даній частині відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 15, 16, 316-319, 321, 328, 383, 386, 391 ЦК України, ст. ст. 150, 156 ЖК України, Законом України від 11.12.2003 р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» ст.ст. . 4, 5, 10, 12, 13, 17-19, 76-82, 141, 258, 259, 263-266, 268, 280-282, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 яка діє як в своїх інтересах так і в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 треті особи: Служба в справах дітей Святошинської районної у м.Києві державної адміністрації, Святошинського РВ ГУ ДМС України в м.Києві про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 та неповнолітнього ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме житловим будинком АДРЕСА_1

Враховуючи п.п. 15.5. п. 15 Розділу 13 Перехідні положення ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Святошинський районний суд м. Києва до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя І.В.П'ятничук