П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

6 березня 2019 року місто Київ

справа № 362/3462/17

провадження №22-ц/824/2833/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Станішевської Б.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Київській області

на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17 липня 2017 року, ухвалене у складі судді Корнієнко С.В.,

у справі за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа: Васильківський районний відділ Управління Державної міграційної служби в Київській області про встановлення факту,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2017 року заявник ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою, у якій просив встановити факт постійного проживання на території України до 24 серпня 1991 року та на 13 листопада 1991 року.

В своїй заяві посилався на те, що через невідомі йому обставини його батьки належним чином не оформили йому паспорт громадянина України відповідно до вимог законодавства, встановлення зазначеного факту йому необхідно для упорядкування його особистих документів.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17 липня 2017 року заяву ОСОБА_2 задоволено.

Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 на території України станом до 24 серпня 1991 року та на 13 листопада 1991 року.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник Управління Державної міграційної служби України в Київській області подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви.

В апеляційній скарзі посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Вважає, що судом першої інстанцій порушено положення ч. 1 ст. 8 Закону України «Про громадянство». Клопотань щодо продовження строку перебування в Україні, надання дозволу на імміграцію, оформлення посвідки на постійне або тимчасове проживання, встановлення належності до громадянства України та оформлення набуття громадянства України заявник не подавав, інформація щодо постійного проживання заявника або його батьків, родичів до 24 серпня 1991 року на території України відсутня.

Крім того, посилається на порушення судом норм процесуального права, оскільки справу розглянуто без повідомлення учасників справи.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

У судовому засіданні представник Управління Державної міграційної служби України в Київській області - Карманський І.Б. доводи апеляційної скарги підтримав, просив задовольнити апеляційну скаргу, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви.

Заявник ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, зокрема повідомлення про розгляд справи було розміщено на сайті «Судова влада», причини своєї неявки заявник ОСОБА_2 не повідомив, у зв'язку з чим колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у його відсутність, за правилами ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про встановлення факту постійного проживання ОСОБА_2 на території України станом до 24 серпня 1991 року та на 13 листопада 1991 року, суд першої інстанції виходив із того, що з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 року в Сахалінській області РСФСР, але з 1990 року постійно проживав та проживає на даний час на території України. Факт проживання заявника знайшов своє підтвердження в судовому засіданні.

Дані обставини судом встановлено на підставі доданих до заяви копії свідоцтва про народження від 3 березня 1967 року виданого Вахрушевською поселковою радою Поронайського району Сахалінської області, картки платника податків, виданої Міністерством доходів України від 7 жовтня 2013 року та паспорту громадянина Російської Федерації, які не засвідчені у встановленому законом порядку. Будь - яких інших документів матеріали справи не містять.

Колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 234 ЦПК України в редакції, що діяла на час розгляду справи (до 15 грудня 2017 року), окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ст. 235 ЦПК України в редакції, що діяла на час розгляду справи , під час розгляду справ окремого провадження суд зобов'язаний роз'яснити особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

Згідно із ст. 258 ЦПК України в редакції, що діяла на час розгляду справи, у заяві повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують цей факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

Обов'язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти і об'єктивності з'ясування обставин справи та оцінки доказів.

Всебічність та повнота розгляду передбачає з'ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв'язків, відносин і залежностей. Всебічне, повне та об'єктивне з'ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного і обґрунтованого рішення.

Ухвалене у справі рішення не містить жодного обґрунтування необхідності встановлення факту постійного проживання на території України станом саме на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року для заявника, а також відсутні посилання на докази на підставі яких суд першої інстанції, встановив вказаний факт.

Як убачається з матеріалів справи, на підтвердження доводів заяви заявником було надано копії свідоцтва про народження від 3 березня 1967 року, виданого Вахрушевською поселковою радою Поронайського району Сахалінської області, картки платника податків, виданої Міністерством доходів України від 7 жовтня 2013 року та паспорту громадянина Російської Федерації (а.с.4,5,6-9).

Належних та допустимих доказів на підствердження факту проживання ОСОБА_2 на території України, заявником у передбаченому ст.. 12, 81 ЦПК України, суду не надано.

Наявні у матеріалах справи документи, дають підстави вважати, що ОСОБА_2 є громадянином Російської Федерації, а тому його проживання на території України підпадає під дію Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» в частині законності проживання та території України.

З апеляційної скарги вбачається, що інформація щодо постійного проживання заявника або його батьків, родичів, зазначених у частині 1 ст. 8 Закону України «Про громадянство України» до 24 серпня 1991 року на території України відсутня.

За перевіркою, здійсненою територіальними органами ДМС, останній на території України із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, не звертався, статус біженця не отримував. Клопотань щодо продовження строку перебування в Україні, надання дозволу на імміграцію, оформлення посвідки на постійне або тимчасове проживання, встановлення належності до громадянства України та оформлення набуття громадянства України не подавав.

Отже, враховуючи відсутність належним та допустимих доказів на підтвердження факту, який просить установити ОСОБА_2, висновок суду про обґрунтованість заявлених вимог є безпідставним.

Розглянувши справу без участі заявника та заінтересованої особи, за відсутності доказів їх виклику в судове засідання та повідомлення про судовий розгляд, суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а відсутність доказів на підтвердження вимог заявника є підставою для відмови у задоволенні такої заяви.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини справи, неправильно застосовано норми матеріального права, допущено порушення норм процесуального права, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні заяви з розподілом судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягнувши з заявника на користь заінтересованої особи, сплачений судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 480,00 грн.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Київській області - задовольнити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17 липня 2017 року - скасувати, постановити нове судове рішення наступного змісту.

Заяву ОСОБА_2, заінтересована особа - Васильківський районний відділ Управління Державної міграційної служби в Київській області про встановлення факту - залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1) на користь Управління Державної міграційної служби України в Київській області (місце знаходження: м.Київ, вул. Петропавлівська,11, ) судовий збір у розмірі 480 (чотириста вісімдесят) гривень.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 7 березня 2019 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус