Справа № 344/6442/18
Провадження № 2/344/1160/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Татарінової О.А.,

секретаря Бухвак І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, про визнання договору завдатку недійсним,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася з вказаним позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, про визнання договору завдатку недійсним, мотивуючи вимоги тим, що в квітні 2018 року до неї, як до ріелтора з метою купівлі квартири звернулась відповідач ОСОБА_3 В той час до позивача усно з метою продажу квартири звертався ОСОБА_2 Позивач організувала зустріч відповідачів та 18.04.2018 року між нею та відповідачами було укладено договір завдатку. Згідно п. 1 цього договору відповідач ОСОБА_3, як покупець передає, а відповідач ОСОБА_2, як продавець отримує завдаток в сумі 19000 грн. в рахунок продажу нерухомого майна, а саме квартири № 33, що знаходить за проектною адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Національної Гвардії, 85, яка продається за ціною 668000 грн. Позивач, згідно умов цього договору є третьою стороною, якій відповідач ОСОБА_2 передає суму завдатку, що має бути зарахована в рахунок продажу квартири. Договором передбачено термін підписання основної угоди купівлі-продажу квартири до 25.06.2018 року. З моменту укладення даного договору відповідач ОСОБА_2 зобовязувався надати всі необхідні для оформлення договору документи. Після укладення договору до позивача звернувся ОСОБА_2 та надав документи, які він вважав є документами про право власності на квартиру АДРЕСА_1 договір купівлі-продажу нерухомого майна, яке буде створене в майбутньому від 04.12.2017 року, укладений між ним та ТзОВ «Житлово-експлуатаційне будівельно виробниче підприємство «МЖК Експрес - 24». Згідно даного договору ОСОБА_2 є покупцем майнових прав на вищевказану квартиру, яка йому ще не передана за актом приймання передачі. Позивач зазначила, що проаналізувавши даний договір купівлі продажу, прийшла до висновку, що цей договір є фактичним договором купівлі продажу майнових прав, та що право власності на квартиру у ОСОБА_2 не виникло, тому договір завдатку за продаж квартира, яка не належить продавцю не направлений на реальне настанні обумовлених ним наслідків. 26.04.2018 року позивач звернулась з запитом до ТзОВ «Житлово експлуатаційне будівельно виробниче підприємство «МЖК Експрес - 24» про надання інформації про те, чи між ОСОБА_2 та товариством укладено договір купівлі продажу нерухомого майна, яке буде створене в майбутньому від 04.12.2017 року, чи виконані сторонами його умови в повному обсязі, чи передана квартира, що є предметом договору ОСОБА_2 та чи будинок № 85 по вул. Національної Гвардії введений в експлуатацію, чи надавалась товариством згода на переуступлення майнових прав іншим особам. На даний запит позивачу була надана відповідь про те, що договір купівлі продажу нерухомого майна, яке буде створене в майбутньому від 04.12.2017 року між товариством і ОСОБА_2 укладено, його умови станом на 26.04.2018 року сторонами не виконано, будинок за проектною адресою № 85 по вул. Національної Гвардії в експлуатацію не введено, квартира за проектним номером № 33 ОСОБА_2 за актом приймання передачі не передана, згода на переуступлення майнових прав ОСОБА_2 товариством не надавалась. За наведених обставин позивач вважає договір завдатку від 18.04.2018 року недійсним, оскільки у ОСОБА_2 відсутня дієздатність для укладення договору купівлі продажу нерухомого майна чи майнових прав, квартира АДРЕСА_1 станом на дату укладення договору завдатку в експлуатацію не введена. Окрім того, згідно чинного законодавства України завдатком можна забезпечити лише вже виникле зобовязання. При укладенні договору з нерухомістю, зобовязанням, яке виникло з укладення нотаріально посвідченого договору купівлі продажу, тобто застосувати договір завдатку можливо лише після укладення основного договору купівлі продажу. Відповідно, у цьому випадку завдаток як договір, який використовується в якості гарантії для сторін до укладення угоди немає юридичної сили, а також він не має юридичної сили і в тому випадку коли його укладено у простій письмовій формі. Позивач звернулася до ОСОБА_3 та запропонувала повернути сплачені нею грошові кошти в повному обсязі, однак відповідач ОСОБА_3 наполягає на дійсності правочину та вимагає виконання договору завдатку, укладення договору купівлі продажу квартири чи виплату їй сплаченої суми в подвійному розмірі. Позивач звернулася до ОСОБА_3 з письмовим повідомленням від 03.05.2018 року про недійсність договору завдатку та вимогою вказати банківські реквізити для повернення грошових коштів. Однак відповідач ОСОБА_3 не надає згоди на повернення переданої суми грошових коштів, не надає банківських реквізитів і вимагає від позивача сплати подвійного розміру завдатку. 07.05.2018 року позивач повернула завдаток в розмірі 19000грн. За наведених обставин просила суд визнати недійсним договір завдатку, укладений 18.04.2018 року між ОСОБА_2, ОСОБА_3 та позивачем, та стягнути витрати по оплаті судового збору.

Відповідачем ОСОБА_2 було подано відзив на позовну заяву, в якому він зазначив, що 04.12.2017 року він з дружиною уклав договір купівлі-продажу нерухомого майна, яке буде створено в майбутньому. Після того, як відповідач практично сплатив всю вартість даної квартири, він вирішив продати її, у звязку з чим звернувся до ФОП ОСОБА_1, яка в подальшому знайшла покупця на дане нерухоме майно. 18.04.2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір завдатку, та відповідач ОСОБА_2 отримав завдаток в сумі 19000 грн., однак документи на квартиру зобовязався передати пізніше. Після того, як відповідач передав ФОП ОСОБА_1 необхідні документи, а саме договір купівлі-продажу від 04.12.2017 року, остання повідомила, що відповідач не мав права укладати договір завдатку, оскільки квартира не є у його власності. Окрім того, виявилося що відповідач не має права розпоряджатися даний майном одноосібно, оскільки воно належить ще й його дружині. ФОП ОСОБА_1 повідомила ОСОБА_3 про недійсність договору завдатку та запропонувала повернути відповідачем ОСОБА_2 отриманий завдаток, однак ОСОБА_4 відмовилася, натомість відповідач почала вимагати повернення їй грошових коштів у сумі 38000 грн. або укласти договір купівлі-продажу. 15.05.2018 року відповідач ОСОБА_2 повернув ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 19000грн. поштовим переказом, однак відомостей чи відповідач отримала ці кошти йому невідомі. На підставі наведено не визнає заявлені позовні вимоги та вважає даний позов безпідставним.

Відповідачем ОСОБА_3 було подано відзив на позовну заяву, в якому вона зазначила, в квітні 2018 року вона звернулася до ТОВ ЖЕБВП «МЖК Експрес-24» з питанням купівлі-продажу квартири, яка буде створена в майбутньому. Позивач була представлена, як керівник відділу продаж квартир і саме вона запропонувала укласти договір з ОСОБА_2 На виконання даного договору вона передала позивачу грошові кошти в сумі 19000грн. Продавцем не було виконано умов договору, а позивач сприяла виникненню обставин, які потягли за собою невиконання умов договору ОСОБА_2 Після отримання від позивача листа від 03.05.2018 року, в якому вона пропонувала повернути суму завдатку, на що відповідач ОСОБА_3 відповіла листом від 14.05.2018 року та запропонувала повернути кошти на її імя поштовим переказом. В травні 2018 року ОСОБА_3 отримала поштовий переказ від ОСОБА_2, яким їй було повернено суму завдатку в розмірі 19000грн., у звязку з чим договір був припинений. На підставі наведеного вважає даний позов направлений лише на збагачення позивача та ОСОБА_2

Позивач у судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву з проханням розглядати позовну заяву без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі, не заперечив проти задоволення позову з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву (а.с.58-60).

Відповідач ОСОБА_3 та її представник в судовому засіданні, посилаючись на доводи наведені у відзивах на позовну заяву, просили у задоволенні позову відмовити (а.с.58-60,118).

Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна, яке буде створене в майбутньому від 04.12.2017 року, укладений між ОСОБА_2 та ТзОВ «Житлово-експлуатаційне будівельно виробниче підприємство «МЖК Експрес - 24» (а.с.11-14), ОСОБА_2 є покупцем майнових прав на вищевказану квартиру, яка йому ще не передана за актом приймання передачі.

18.04.2018 року було укладено договір завдатку (а.с.8). Згідно п.1 даного договору покупець передає, а продавець отримує завдаток в сумі 19000грн., в рахунок продажу нерухомого майна, а саме квартира, що знаходиться за проектною адресою: АДРЕСА_2, яка продається за ціною 668000грн., що становить 25500 дол. США на 18.04.2018 року. Продавець передає третій особі завдаток в сумі 19000грн.

Візповідно до ст.570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Згідно із п.2 вищевказаного договору, продавець зобовязується надати в термін до 25.06.2018 року документи, які необхідні для оформлення договору купівлі-продажу нерухомого майна, яке буде створене в майбутньому.

Згідно із п.4 вищевказаного договору, термін підписання договору купівлі продажу квартири до 25.06.2018 року.

Згідно із п.4 вищевказаного договору, якщо даний договір розривається з вини продавця, то продавець зобовязується сплатити подвійну суму завдатку в рівних частинах покупцеві та третій стороні.

26.04.2018 року ФОП ОСОБА_1 звернулась до директора ТОВ «ЖЕБВП Експрес-24» з листом про надання інформації чи між ОСОБА_2 та товариством укладено договір купівлі продажу нерухомого майна, яке буде створене в майбутньому від 04.12.2017 року, чи виконані сторонами його умови в повному обсязі, чи передана квартира, що є предметом договору ОСОБА_2 та чи будинок № 85 по вул. Національної Гвардії введений в експлуатацію, чи надавалась товариством згода на переуступлення майнових прав іншим особам (а.с.9).

З відповіді директора ТОВ «ЖЕБВП Експрес-24» вбачається, що договір купівлі продажу нерухомого майна, яке буде створене в майбутньому від 04.12.2017 року між товариством і ОСОБА_2 укладено, його умови станом на 26.04.2018 року сторонами не виконано, будинок за проектною адресою № 85 по вул. Національної Гвардії в експлуатацію не введено, квартира за проектним номером № 33 ОСОБА_2 за актом приймання передачі не передана, згода на переуступлення майнових прав ОСОБА_2 товариством не наддавалась (а.с.10).

03.05.2018 року позивач звернулася до відповідача ОСОБА_3 з листом-повідомленням про недійсність договору завдатку та вимогою вказати банківські реквізити для повернення грошових коштів (а.с.15).

08.05.2018 року ОСОБА_3 звернулась з заявою до ПП ОСОБА_1 З копіями до ТОВ «ЖЕБВП Експрес-24» (а.с.224-225) з проханням надати пояснення з приводу наступних питань: чи дійсно ПП ОСОБА_1 надала всім завідомо недійсний договір, на якій підставі ОСОБА_2 просить у неї банківські реквізити для повернення коштів в сумі 19000грн., ПП ОСОБА_1 передала кошти ОСОБА_2, тобто порушила її права та інтереси, чому ПП ОСОБА_1 не взяла на збереження гроші в сумі 19000грн., чи дійсно ОСОБА_2 має намір розірвати договір купівлі-продажу з наслідками, визначеними п.4 договору завдатку, чи гарантує ПП ОСОБА_1 повернення грошових коштів в сумі 19000грн. завдатку та 9500грн. відповідно до п. 4 договору завдатку.

Як вбачається з платіжного доручення № 1 від 07.05.2018 року позивач повернула на банківську картку відповідача ОСОБА_2 завдаток в розмірі 19000грн. (а.с.19).

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Стаття 628 ЦК України встановлює, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Способи захисту цивільних прав та інтересів судом визначені в ст.16 ЦК України.

Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту.

Обравши способом захисту визнання правочину недійсним, позивач у силу статті 10 ЦПК України, зобов'язаний довести правову та фактичну підставу його недійсності.

Істотними умовами договору є умова про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі інші умови, щодо яких за заявою хоча б однією із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Зазначені позивачем в обгрунтування позовних вимог доводи, свідчать про нікчемність правочину.

Відповідно до пункту 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Звертаючись до суду з позовом, позивачем не доведено належними та допустими доказами, що укладенням даного правочину порушені її права та його наслідки можуть вплинути на її обовязки, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 202, 215-216, 570, 628, 638, на підставі ст.ст. 76,77,81,84, 260, 263-265, 268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В позові Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, про визнання договору завдатку недійсним відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Татарінова О.А.

Повний текст рішення складено 07 березня 2019 року.