справа № 750/9208/16-ц
судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Мартєва С. Ю.
учасники справи:
відповідач - ОСОБА_3,
у розгляді у порядку спрощеного позовного провадження касаційної скарги ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 02 березня 2017 року в складі колегії суддів: Онищенко О. І., Губар В. С., Кузюри Л. В.
У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, у якому зазначив, що на підставі договору дарування від 09 вересня 2016 року набув право власності на 1/2 частку житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами загальною площею 75,7 кв. м, житловою площею 46,1 кв. м, що знаходиться на АДРЕСА_1.
Проте ОСОБА_3, якому належить інша Ѕ частина спірного домоволодіння та який там проживає, чинить перешкоди в користуванні власністю - змінив замки та відмовляється надати ключі.
Посилаючись на викладене, ОСОБА_2 просив зобов'язати ОСОБА_3 не чинити йому перешкод у користуванні власністю - 1/2 частиною будинку № АДРЕСА_1 шляхом надання ключів від дверей та звільнення кімнати для користування; визначити порядок користування зазначеним будинком.
Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 26 січня 2017 року в складі судді Карапута Л. В. позов задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_2 1/2 частиною будинку № АДРЕСА_1 та надати дублікат ключів від вхідних дверей будинку № АДРЕСА_1.

Визначено порядок користування будинком № АДРЕСА_1: виділено в користування ОСОБА_2.житлову кімнату площею 10,9 кв. м, позначену на плані цифрою 1-5; виділено в користування ОСОБА_3.житлову кімнату площею 8,8 кв. м,позначену на плані цифрою 1-4,та житлову кімнату площею 8,4 кв. м,позначену на плані цифрою 1-7; залишено у спільному користуванні житлову кімнату площею 18,0 кв.м та допоміжні приміщення: коридори, кухню, ванну кімнату, котельню, веранду, кладову.

У решті позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач чинить перешкоди в користуванні будинком позивачу. Запропонований ОСОБА_2 варіант виділення в користування співвласникам будинку окремих кімнат та залишення в спільному користуванні решти допоміжних приміщень не порушує права іншого співвласника. Вимоги позивача щодо звільнення відповідачем кімнати для користування є передчасними.

Із такими висновками місцевого суду погодитися не можна, оскільки вони не ґрунтуються на нормах міжнародного права та чинному законодавстві.

Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), кожен має право на повагу до його приватного життя, до житла і до таємниці кореспонденції.

Органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом, і коли це необхідно в демократичному суспільстві в інтересах національної і громадської безпеки або економічному добробуту країни, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

У цій справі між сторонами, як співвласниками майна, що є у спільній частковій власності, виник спір у зв'язку з недосягненням домовленості щодо порядку спільного володіння та користування спільним майном в натурі.

Позивач вимагає усунення таких перешкод шляхом визначення порядку користування, усунення перешкод у користуванні та наданні ключів від будинку.

У свою чергу відповідач, який використовує спірне домоволодіння як власне житло, заперечував проти визначення порядку користування домоволодінням та надання ключів сторонньої йому особі без реального виділення належної йому частки у натурі, яке за матеріалами справи є можливим.

У пункті 42 рішення у справі «Копиток проти Росії» від 15 січня 2019 року (заява № 48812/09) ЄСПЛ повторює, що необхідність ділити будинок з непроханими незнайомими людьми, незалежно від того, як вони поводяться, створює дуже значні наслідки для приватного життя людини, захищеного статтею 8. Відповідно, якщо держава - член визначає правові рамки, що зобов'язують приватну особу, з однієї причини або іншої, ділити свій будинок з особами, які є чужими до його або її домогосподарства, вона (держава - член) повинна запровадити чіткі нормативно-правові акти та необхідні процесуальні гарантії, які б дозволили всім зацікавленим сторонам захистити свої інтереси, закріплені Конвенцією (див. також «Ірина Смирнова проти України» № 1870). 05 параграф 94, 13 жовтня 2016 року).

Таким нормативно-правовим актом в Україні щодо регламентації здійснення права спільної власності та необхідних процесуальних гарантій є спеціальні норми глави 26 першого розділу Книги третьої Цивільного кодексу України «Право спільної власності».

Так, наприклад, згідно з статтею 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

За усталеною практикою Європейського Суду з прав людини, встановивши, що розглянута справа має відношення до «приватного» життя особи в межах статті 8 Конвенції, Суд розглядає питання про те, чи відповідало втручання в гарантовані статтею 8 права законам країни.

Наведене чиниться з метою переконатися в тому, чи обмежені повноваження виконавчої влади щодо свавільного втручання в права людини з боку внутрішньої законодавчої чи судової влади. При цьому концепція «законодавства» не обмежується внутрішніми юридичними нормами, а включає більш абстрактні і загальні уявлення про вимоги поняття «законності».

Щоб вирішити чи було втручання «законним» потрібно, насамперед, відповісти на питання чи дозволене втручання внутрішньою законодавчою системою країни.

Висновок про те, що втручання не відповідає закону, достатній для висновку про порушення статті 8 Конвенції.

Системний аналіз статті 8 Конвенції і статті 358 ЦПК України дає підстави вважати, що за відсутності домовленості щодо користування спільною власністю кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності за умови технічної можливості виділити кожному співвласнику відокремлене приміщення з власним входом.

У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Саме такий підхід відповідатиме європейським стандартам дотримання права на повагу до житла.

Оскільки спосіб втручання у право на повагу до житла відповідача, обраний позивачем, не узгоджується із статтею 8 Конвенції і нормами статті 358 ЦК України, рішення місцевого суду не можна залишати в силі, а касаційну скаргу слід залишити без задоволення.

Суддя С. Ю. Мартєв