ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/816/19 Справа № 203/610/18 Суддя у 1-й інстанції - Католікян М.О. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі - Синенку Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" на рішення Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 02 травня 2018 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А :

В лютому 2018 року публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" звернулося із позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

Позов мотивований тим, що 25.01.2008 року між сторонами було укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав грошові кошти, зобов'язавшись повернути їх у порядку та на умовах, визначених договором. Відповідач не виконує свої зобов'язання за кредитним договором, що стало причиною звернення позивача до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості у сумі 117 000,00 грн. з урахуванням процентів за користування коштами.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 травня 2018 року в задоволенні позовних вимог Банку відмовлено в повному обсязі.

Рішення суду мотивоване тим, що позивачем не підтверджено, що відповідач, підписуючи заяву, розумів саме ті Умови та правила надання банківських послуг, що додано позивачем до позову. При цьому такі Умови відповідачем теж не підписано, факт ознайомлення відповідача з Умовами та правилами надання банківських послуг не можна визнати доведеним, а самі Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору, у зв'язку з чим суд не знайшов підстав для задоволення позову.

В апеляційній скарзі публічне акціонерне товариство комерційного банку "ПриватБанк" посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи порушення норм матеріального та процесуального права, просило вказане рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення його позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідач факт укладання договору, ознайомлення з Умовами та Правилами , Тарифами банку та розмір обчисленої позивачем кредитної заборгованості не оспорював. Апелянт зазначає, що підписавши анкету-заяву Банк та клієнт приєднуються та зобов'язуються виконати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифах банку - Договорі банківського обслуговування в цілому. Крім того, апелянт вказує, що відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про неукладеність договору. Також, апелянт зазначає, що згідно виписки по рахунку відповідач користувався кредитними коштами та погашав заборгованість, що також свідчить про визнання останнім заборгованості по кредиту та його згоду з умовами кредитування.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду - змінити в частині правового обґрунтування підстав відмови у задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог Банку, суд першої інстанції виходив з недоведеності того, що відповідач, підписуючи заяву, розумів саме ті Умови та правила надання банківських послуг, що додано позивачем до позову. При цьому такі Умови відповідачем теж не підписано, факт ознайомлення відповідача з Умовами та правилами надання банківських послуг не можна визнати доведеним, а самі Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору.

З вказаним висновком суду колегія суддів погодитись не може, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до вимог статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов'язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Частиною 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що 25.01.2008 року позивач надав відповідачеві кредитну картку з кредитним літом 200 грн. та з процентною ставкою по кредиту - 3% в місяць на суму залишку заборгованості.

Згідно наданого позивачем Розрахунку заборгованості, останній платіж відповідачем був здійснений 11 березня 2014 року, тоді як із позовом Банк звернувся лише 10 лютого 2018 року.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (ст.253 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та відсотків за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Нормою ч.3 ст.267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Під час розгляду справи, відповідач заявлено про застосування строку позовної давності до вимог АТ КБ "ПриватБанк".

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог банку, суд першої інстанції вказану заяву відповідача про застосування наслідків пропуску позивачем строку позовної давності залишив без уваги та в зв'язку із цим, дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні вимог з підстав їх недоведеності.

Враховуючи викладене та зважаючи на те, що останній платіж відповідачем було сплачено 11 березня 2014 року, а отже саме з цього часу позивач дізнався про порушення свого права, а з позовом до суду Банк звернувся лише 10 лютого 2018 року, - колегія суддів приходить до висновку про можливість застосувати до спірних правовідносин загальний трирічний строк позовної давності за наявності відповідної заяви відповідача, яка в силу вимог ст. 267 ЦК України є правою підставою для відмови у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк».

Доводи апелянта в скарзі про те, що відповідач факт укладання договору, ознайомлення з Умовами та Правилами, Тарифами банку та розмір обчисленої позивачем кредитної заборгованості не оспорював, а також те, що підписавши анкету-заяву Банк та клієнт приєднуються та зобов'язуються виконати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифах банку - Договорі банківського обслуговування в цілому та те, що відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про неукладеність договору, відповідач користувався кредитними коштами та погашав заборгованість, що свідчить про визнання останнім заборгованості по кредиту та його згоду з умовами кредитування, - є необґрунтованими та безпідставними, оскільки пропуск позивачем строку позовної давності є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що відповідач частково визнав позовні вимоги банку заявивши про пропуск позивачем позовної давності.

На зазначене вище суд першої інстанції уваги не звернув, у повному обсязі обставини справи не встановив, що призвело до ухвалення неправомірного рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення як таке, що суперечить нормам матеріального та процесуального права підлягає зміні в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позовних вимог Банку.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" - задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 02 травня 2018 року - змінити в частині правового обґрунтування підстав відмови у задоволенні позову.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко