ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/518/19 Справа № 207/1193/17 Суддя у 1-й інстанції - Савченко В.О. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.

за участю секретаря Черкас Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Президента України ОСОБА_2, прем'єр-міністра України ОСОБА_3, Департаменту охорони здоров'я та соціальної політики Кам'янської міської Ради Дніпропетровської області про відшкодування шкоди стягненням недоплаченої щорічної одноразової допомоги учаснику бойових дій та компенсацію моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Президента України ОСОБА_2, прем'єр-міністра України ОСОБА_3, Департаменту охорони здоров'я та соціальної політики Кам'янської міської Ради Дніпропетровської області про відшкодування шкоди стягненням недоплаченої щорічної одноразової допомоги учаснику бойових дій та компенсацію моральної шкоди.

В обґрунтування своїх вимог, яку неодноразово уточнювалися в ході судового розгляду справи, позивач ОСОБА_1 посилався на те, що він є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням учасника бойових дій в обмеженому контингенті Афганістану серії АА №090910. На даний час після перенесеної контузії, потребує постійного медикаментозного лікування, що підтверджується Висновком ЛКК № 1434 від 10 травня 2017 року. Йому повинна надаватись одноразова грошова допомога в розмірі 5 мінімальних пенсій за віком, згідно зі ст. 12 (п.22) Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Починаючи з 22 травня 2008 року, в редакції від 25 грудня 1998 року було відновлено дію частини 5 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», відповідно до якої розмір грошової допомоги учасникам бойових дій має становити пять мінімальних пенсій за віком. Зазначене рішення Конституційного Суду України має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок дій положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними, є обовязковими для виконання на території України і остаточними. Здійснивши правовий аналіз норм матеріального права, Верховний Суд України у Постанові від 10 лютого 2016 року (справа № 537/5837/14-а) сформулював правовий висновок про те, що при визначенні розміру щорічної разової грошової допомоги до 5 травня учасникові бойових дій необхідно керуватися частиною 5 статті 12 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», якою учасникові бойових дій передбачено щорічно до 5 травня виплату разової грошової допомоги у розмірі пяти мінімальних пенсій за віком, а не Постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання виплати у 2014 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань». З урахуванням положень Указу Президента України «Про грошову реформу в Україні» від 25 серпня 1996 року № 762/96, Указу Президента України «Про підвищення мінімального розміру пенсії» від 28 червня 1999 року № 753/99, Законів України «Про підвищення мінімального розміру пенсії» від 15 липня 1999 року № 979-ХІV, «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05 жовтня 2000 року № 2025-ІІІ, «Про затвердження прожиткового мінімуму на 2001 рік» від 22 березня 2001 року № 2330-ІІІ, «Про затвердження прожиткового мінімуму на 2002 рік» від 15 листопада 2001 року № 2780-ІІІ, «Про затвердження прожиткового мінімуму на 2003 рік» від 28 листопада 2002 року № 247-ІV, «Про затвердження прожиткового мінімуму на 2004 рік» від 09 липня 2003 року № 1058-ІV, «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 2005 рік» та деяких інших законодавчих актів від 25 березня 2005 року № 2505-ІV, мінімальна пенсія за віком визначалась (мала визначатись) наступним чином: 1999 рік 24 грн. 90 коп.; 2000 рік 216 грн. 56 коп.; 2001 рік 248 грн. 77 коп.; 2002 рік 268 грн. 00 коп.; 2003 рік 268 грн. 00 коп.; 2004 рік 284 грн. 69 коп.; 2005 рік 332 грн. 00 коп.; 2006 рік 359 грн. 00 коп.; 2007 рік 406 грн. 00 коп.; 2008 рік 481 грн. 00 коп.; 2009 рік 498 грн. 00 коп.; 2010 рік 706 грн. 00 коп.; 2011 рік 764 грн. 00 коп.; 2012 рік 838 грн. 00 коп.; 2013 рік 894 грн. 00 коп.; 2014 рік 949 грн. 00 коп.; 2015 рік 971 грн. 00 коп.; 2016 рік 1130 грн. 00 коп.; 2017 рік 1312 грн. 00 коп. Згідно з Законом України «Про державний бюджет України» (на певний рік) здійснена виплата допомоги у наступних розмірах: за 1999 рік - (ст. 33) 40 грн.; за 2000 рік - (ст. 33) 40 грн.; за 2001 рік - (ст. 20) 40 грн.; за 2002 рік - (ст. 19) 80 грн.; за 2003 рік - (ст. 28) 90 грн.; за 2004 рік - (ст. 44) 120 грн.; за 2005 рік - (ст. 34) 250 грн.; за 2006 рік - (ст. 30) 250 грн.; за 2007 рік - (ст. 29) 280 грн.; за 2008 рік (постанова КМУ № 183 від 12.03.2008р.) 310 грн.; за 2009 рік (постанова КМУ № 211 від 18.03.2009р.) 340 грн.; за 2010 рік (постанова КМУ № 299 від 07.04.2010р.) 630 грн.; за 2011 рік (постанова КМУ № 211 від 18.03.2009р.) 734 грн.; за 2012 рік (постанова КМУ № 211 від 18.03.2009р.) 734 грн.; за 2013 рік (постанова КМУ № 149 від 13.03.2013р.) 745 грн.; за 2014 рік (постанова КМУ № 102 від 16.04.2014р.) 795 грн.; за 2015 рік (постанова КМУ № 147 від 31.03.2015р.) 875 грн.; за 2016 рік (постанова КМУ № 141 від 02.03.2016р.) 920 грн.; за 2017 рік (постанова КМУ № 223 від 05.04.2017р.) 1200 грн. Законом дозволяється отримувати річний відсоток не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, тому для розрахунку береться 3% річних розділені на 12 місяців, що становить коефіцієнт 1,0025. Загальний борг по п.1 становить недоплату 89,05 грн., яка складається з недоплати 86,74 грн. перемножену на індекс інфляції (102,4) і відсотковий коефіцієнт річних (1,0025), тому загальний борг складав на травень 1999 року 89 грн. 05 коп. У травні 2000 року загальний борг з інфляційними втратами і річними становив 112 грн. 76 коп., але відповідачі знову не виконали вимоги закону і недоплата стала складати 1155 грн. 56 коп., а інфляційними і річними становила 1 268 грн. 32 коп., на які знову цілий рік нараховані інфляційні втрати і річні відсотки, через що погашення заборгованості провадилось у сумах менших ніж зростала заборгованість, загальний борг на січень 2018 року виріс до 173 689 грн. 72 коп. Постановою уряду № 486 від 11 квітня 2002 року п.3, а також частиною 1 ст. 17 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту встановлено, що виплата разової допомоги здійснюється органами праці та соціального захисту населення, яке є відповідачем №3 за цим позовом, але на його звернення про порушення, він отримав відповідь, що скільки держава їм надала - стільки вони йому і передали. Позивач зазначає, що неправомірні дії відповідачів, призводить до серйозного погіршення його матеріального становища, як користувача законодавчо встановленими пільгами, компенсаціями та гарантіями. Вважає, що відповідачі своїми діями проігнорували вимоги статей Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», які не можуть бути скасовані без їх рівноцінної заміни. Крім того відповідачі, не контролюючи надання встановлених пільг у повному обсязі, порушують вимоги ст.ст. 19, 22, 46, 48, 64, 68 Основного Закону України. Спір з виплати йому призначеної грошової допомоги у добровільному порядку не вирішується. Крім того, йому заподіяна моральна шкода у звязку з невиплатою вказаних сум. Він був вимушений звертатися до різних установ з проханнями та заявами. Це принижувало його гідність, як воїна- інтернаціоналіста, що виконував свій обов'язок перед Батьківщиною. Нанесені йому психічні травми позначилися на стійкому погіршенні його здоров'я. Тому моральну шкоду заподіяну йому, він оцінює у 20 000 грн. На підставі викладеного, ОСОБА_1 просив суд визнати причини пропуску строку його звернення до суду поважними і такими, що не залежали від нього та поновити строк звернення до суду з його позовом, стягнути з відповідача №1 - Президента України - повну суму невиплаченої допомоги в розмірі 173689 гривень 72 копійки, та через відповідачів №2 і № 3 перерахувати на його рахунок № 158743 в Ощадбанку м. Камянске №3293, як суму недоплаченої одноразової щорічної грошової допомоги учаснику бойових дій, стягнути з відповідача № 2 - прем'єр-міністра України, на його користь моральну шкоду у сумі 20000 грн.

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 лютого 2018 року було відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Президента України ОСОБА_2, прем'єр-міністра України ОСОБА_3, Департаменту охорони здоров'я та соціальної політики Кам'янської міської ради Дніпропетровської області про відшкодування шкоди стягненням недоплаченої щорічної одноразової допомоги учаснику бойових дій та компенсацію моральної шкоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду від 07 лютого 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, про задоволення його позовних вимог, посилаючись на незаконність рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу Управління соціальної політики Кам'янської міської ради Дніпропетровської області просили рішення суду залишити без змін як законне та обґрунтоване, а апеляційну скаргу залишити без задоволення, посилаючись на її безпідставність.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Премєр міністра України просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обгрунтованість.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ч.2 ст. 6 ОСОБА_4 України, органи виконавчої влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією ОСОБА_4 межах і відповідно до законів України, визначається і діє принцип верховенства права. ОСОБА_4 України є нормами прямої дії.

Стаття 24 ОСОБА_4 України гарантує рівність конституційних прав і свобод та рівність всіх громадян перед законом.

Відповідно до ст. 19 ОСОБА_4 України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений ОСОБА_4 та законами України.

Статтею 46 ОСОБА_4 України гарантовано право особи на соціальний захист, що включає і право на забезпечення громадян у старості. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ та організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Згідно з п. 22 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», щорічно до 5 травня, учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 05 квітня 2017 року №223 «Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», здійснює Міністерство соціальної політики України шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій, які розподіляють їх між структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у місті рад.

Районні органи соціального захисту населення перераховують кошти через відділення звязку або установи банків на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання) для учасників бойових дій у розмірі 1200 грн. (за 2017 рік).

Відповідно до Положення про управління соціальної політики Камянської міської ради, координація діяльності управлінь соціального захисту населення адміністрацій районів міста щодо реалізації державної політики, не належить до компетенції Управління, оскільки управління соціального захисту населення адміністрацій районів міста є структурними підрозділами підзвітними та підконтрольними адміністраціям районів міста.

На підставі статті 37 Закону України «Про Кабінет Міністрів України», підпункту 54 пункту 4 Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 липня 2014 року №228, інтереси Кабінету Міністрів України у судах загальної юрисдикції представляє Міністерство юстиції України.

Відповідно до підпункту 4.60 пункту 4 Положення про Головні територіальні управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 23 червня 2011 року № 1707/5, Головні територіальні управління юстиції за дорученням Мін'юсту представляють інтереси Кабінету Міністрів України, Мін'юсту під час розгляду справ у судах Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва і Севастополя.

Згідно ст. 19 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» № 794-VІІ від 27 лютого 2014 року, діяльність Кабінету Міністрів України спрямовується на забезпечення інтересів Українського народу шляхом виконання діяльності Кабінету Міністрів України, схваленої ВР України, вирішення питань державного управління, зокрема, у сфері економіки та фінансів, соціальної політики, праці та зайнятості, охорони здоровя, ... правової політики, законності, забезпечення прав і свобод людини та громадянина, запобігання і протидії корупції, розвязання інших завдань внутрішньої і зовнішньої політики, цивільного захисту, національної безпеки та обороноздатності.

З матеріалів справи вбачається, позивач ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням учасника бойових дій в обмеженому контингенті Афганістану серії АА № 090910 (а.с.6).

Відповідно до висновку ЛКК № 1434 від 10 травня 2017 року після перенесеної контузії, потребує постійного медикаментозного лікування (а.с.7).

Позивач ОСОБА_1, звернувшись до суду зі вказаними позовними вимогами, які неодноразово уточнювалися в ході судового розгляду справи, до Президента України ОСОБА_2, прем'єр-міністра України ОСОБА_3, Департаменту охорони здоров'я та соціальної політики Кам'янської міської Ради Дніпропетровської області, просив стягнути недоплачену щорічну одноразову допомоги учаснику бойових дій та компенсувати моральну шкоду (а.с.3, 4, 17-20, 54-57, 68-74).

Позовні вимоги позивача стосуються питання виплати одноразової щорічної грошової допомоги, встановленої ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що позивач звертався до відповідних уповноважених органів з приводу виплати йому такої допомоги, як учаснику бойових дій .

Доказів на підтвердження отримання позивачем відмови у таких виплатах від уповноважених органів позивачем суду також не надано.

Доказів на підтвердження протиправних дій зі сторони відповідачів - Президента України ОСОБА_2, Премєр-міністра України ОСОБА_3 суду не надано.

Стосовно вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, слід зазначити в п.п. 3, 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із наступними змінами), роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних, зокрема, фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Таким чином, необхідною ознакою моральної шкоди є незаконні дії, що завдали такої шкоди. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань (депресія, психічні розлади тощо) або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Позивачем не надано суду доказів на підтвердження спричинення йому діями відповідача - Премєр-міністра України, моральної шкоди, яку саме із вказаного відповідача просив стягнути позивач.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні заявлених позивачем ОСОБА_1 позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи є необгрунтованими.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального та процесуального права є безпідставними.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді