Справа № 438/618/17 Головуючий у 1 інстанції: Слиш А.Т.
Провадження № 22-ц/811/1999/18 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2019 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Крайник Н. П.

суддів: Шеремети Н. О.. Цяцяка Р. П.

при секретарі: Цап П. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Бориславського міського суду Львівської області від 19 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2017 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, в якому з уточненням позовних вимог просила зобов'язати ОСОБА_4, ОСОБА_5 спростувати відомості, що не відповідають дійсності, порочать її честь, гідність та ділову репутацію в тому ж порядку, як вона розповсюджена; стягнути в її користь з ОСОБА_4 30000 грн. моральної шкоди, а з ОСОБА_5 - 25000 грн. моральної шкоди.

В обґрунтування позову покликалася на те, що починаючи з 27 квітня 2017 року відповідачі постійно принижують її честь, гідність та ділову репутацію. Такі дії відповідачі розпочали одразу після ДТП, яка мала місце 27.04.2017 року за участю автомобілів її сина та автомобіля відповідачки ОСОБА_4, та такі образи тривають по даний час.

Вважаючи, що ДТП мало місце з вини її сина, відповідачі у лікарні висловлювали у сторону неї та її сина грубі слова, звинувачували сина у скоєнні ДТП, вимагали гроші, погрожуючи, що якщо вона не дасть їм 3 000 доларів США, то її син буде сидіти у тюрмі. Внаслідок таких дій відповідачів вона отримувала постійні стреси, її здоров'я різко погіршилося. Після виписки сина з лікарні відповідачі продовжували телефонувати до неї у різний час доби, що тривало близько двох тижнів, у соціальних мережах та за місцем роботи позивача відповідачі поширювали неправдиву інформацію, чим принижували її честь та гідність. Зокрема, відповідачі поширили неправдиву інформацію про стан здоров'я ОСОБА_4 після ДТП, та про те, що вона - ОСОБА_3 «купила поліцію». У соціальних мережах відповідач ОСОБА_5 умисно розповсюджувала про неї необ'єктивну та недостовірну інформацію, виставляла без її дозволу її фотографії, називаючи її «падлюка», а сина - «алкоголіком», обзивала її та її сина «нелюди, моральні уроди». При цьому ОСОБА_5 стверджувала у відкритому офіційному документі, що вона та її син повинні понести відповідальність за скоєний ним злочин. Хоча злочину вони не вчиняли. Такими діями відповідачів було порушено її особисті немайнові права, заплямовано її честь та гідність та заподіяно моральну шкоду, вона пережила глибокі душевні переживання, її страждання супроводжувалися постійним страхом, психічною напруженістю та постійним стресовим станом. Відповідачі і на даний час не перестають їй нав»язувати почуття провини та сорому, тому вона постійно переживає за своє здоров'я та життя. Пережиті страждання негативно відбилися на її професійній діяльності.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Рішення суду оскаржила позивач ОСОБА_3

Вважає його незаконним, необгрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з неповним з»ясуванням усіх обставин справи.

Зазначає, що районний суд прийшов до помилкового висновку, що слова відповідачів та їх незаконні дії щодо неї є оціночними, не принижують її честь, гідність та ділову репутацію. При вирішенні спору по суті суд першої інстанції не врахував подані нею докази, не з»ясував, чому відповідачі постійно її переслідують, розшукують за місцем проживання та праці, погрожують фізичною розправою. Судом безпідставно не було досліджено оригінали медичних документів, не допитано свідків щодо обставин справи. Суд не врахував, що відповідачі незаконно втручаються в її особисте життя, порушують права, гарантовані Конституцією України та Європейською конвенцією з прав людини, та розповсюджують неправдиву інформацію щодо неї у соцмережах, хоча по сьогоднішній день винуватця ДТП не встановлено. Звертає увагу суду на те, що через незаконні дії відповідачів у неї різко погіршився стан здоров»я.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

Статтею 3 Конституції України встановлено, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ст.32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе та членів своєї сім`ї та права вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування моральної шкоди, нанесеної збором, зберіганням, використанням та поширенням недостовірної інформації. Конституцією України, а саме ст.34 кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Разом з тим, відповідно до ст.68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьблять її гідність, честь чи ділову репутацію.

Відповідно до ст. 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності, честі та недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності, честі та ділової репутації.

Таким чином, позов про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування і заборону розповсюдження недостовірної інформації вправі пред'явити фізична особа відносно якої поширена недостовірна інформації, що порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (члени її сім'ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права

Згідно з ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до частини першої статті 275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу.

Згідно положень частини першої статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Положеннями п. 4 ч. 2 статті 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Судом встановлено, що 27 квітня 2017 року о 23 год. 00 хв. в м. Бориславі по вул. Трускавецькій син позивачки ОСОБА_6 керував автомобілем «Фольксваген Т-2» д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп'яніння, що підтверджується висновком від 28 квітня 2017 року Бориславської ЦМЛ, чим порушив вимоги п. 2.9 ПДР, за що передбачена відповідальність за ст. 130 ч. 1 КУпАП.

Вказані обставини стверджуються копією постанови Бориславського міського суду Львівської області від 08 серпня 2017 року, якою ОСОБА_6 визнано винним за ч.1 ст.130 КУпАП.

За фактом вказаної ДТП, спричиненої за участю ОСОБА_6, проводилося досудове розслідування Бориславським МВ ГУ МВС України у Львівській області.

Постановою слідчого Бориславського ВП ДВП ГУ НП у Львівській області Попадинця П.М. від 14.06.2017 кримінальне провадження було закрито.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, районний суд виходив з того, що такі дії відповідачів були викликані тим, що 27.04.2017 близько 23 год. ОСОБА_6, який є сином позивача, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, керуючи автомобілем допустив зіткнення з автомобілем під керуванням відповідача ОСОБА_4, внаслідок чого остання отримала тілесні ушкодження. Під час ДТП автомобіль ОСОБА_4 отримав значні механічні пошкодження, у зв'язку з чим відповідач ОСОБА_4 ставила питання перед позивачем про сплату їй грошових коштів у зв»язку з пошкодження автомобіля, що сталося, на думку відповідача ОСОБА_4, з вини сина позивача. Крім того, із представленої стороною відповідачів копії висновку ЦМЛ м.Борислава від 28.04.2017 року щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проведеного 28.04.17 о 01 год. 35 хв., вбачається, що ОСОБА_6 перебував у стані сп'яніння.

Таким чином, у зв'язку з тим, що відповідачі з офіційних джерел знали про факт проведення вищевказаного досудового розслідування, про факт закриття кримінального провадження стосовно сина позивачки ОСОБА_6, та про документи, що підтверджували факт перебування ОСОБА_6 під час ДТП у стані алкогольного сп'яніння, - суд прийшо до висновку, що висловлювання відповідачів у сторону позивача, що є предметом спору у даній справі, не є недостовірними, а пов'язані з критичною оцінкою дій сина позивачки, як учасника ДТП. При цьому, зазначені висловлювання є такими, що не містять фактичних даних, а є оціночними судженнями.

Крім цього, на підтвердження обставин про те, що відповідач ОСОБА_5 поширювала щодо позивача через соціальні мережі недостовірну інформацію, яка принижує честь, гідність та її ділову репутацію, позивач надала роздруковані на паперовому носії зображення відповідних інтернетсторінок, що на думку суду не може бути доказом поширення недостовірної інформації, оскільки такі не підтверджують того, що інформацію у них поширювала саме відповідач ОСОБА_5, при тому, що відповідач ОСОБА_4 повідомила, що їй не відомо, чи належить відповідний профіль у соціальній мережі саме її доньці ОСОБА_5, оскільки остання проживає за межами України. Інших доказів поширення відповідачем ОСОБА_5 недостовірної інформації, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача, позивач суду не надала.

Однак,з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися з наступних мотивів.

Конституція України передбачає, що усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Кожен має право на повагу до його гідності.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та Основний закон держави, гарантують кожному право на захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію.

Найпоширенішим і водночас найдієвішим способом захисту честі, гідності та ділової репутації є судовий.

Відповідно до положень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 N 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення вхарактеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України негативною

інформацією, поширеною про особу слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів,зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК

та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи .

Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов'язок відшкодувати моральну шкоду.

При визначенні розміру моральної шкоди судам слід виходити із засад справедливості, добросовісності та розумності. При цьому визначений розмір грошового відшкодування має бути співмірний із заподіяною шкодою і не повинен призводити до припинення діяльності засобів масової інформації чи іншого обмеження свободи їх діяльності.

Відповідно до Тлумачного словника української мови значення слова «падлюка» зазначається як - підла, безчесна людина, негідник, той, хто скоює негідні, безчесні вчинки. Значення слова «нелюд» - жорстока, зла, бездушна людина. Значення слова «виродок» - людина, що втратила кращі якості, зовнішньо потворна людина, недолюдок.

Як вбачається зі змісту позовних вимог ОСОБА_3, така вважала, що такі слова, як «падлюка», «мати алкоголіка», «нелюди, моральні уроди», що були поширені щодо неї та її сина у мережі інтернет у програмі фейсбук на сторінці відповідача ОСОБА_5 є образливими та такими, що порочать її честь, гідність та ділову репутацію, та просила спростувати цю інформацію у спосіб, у який вона була поширена.

Враховуючи значення слів, що були вжиті щодо позивача відповідачем ОСОБА_5, та враховуючи, що позивачка не є ні громадським діячем, ні публічною особою, щодо яких межа допустимої критики є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи, колегія суддів приходить до висновку, що такі висловлення відповідача ОСОБА_5 щодо позивача є образливими та такими, що порочать її честь, гідність та ділову репутацію.

Враховуючи, що спростування доводів позивача про поширення негативної інформації законом покладено на відповідача, а відповідач ОСОБА_5 не надала суду доказів на спростування доводів позивача про висловлення нею в письмовій формі на належній їй сторінці у Фейсбук в мережі інтернет суб'єктивної думки відносно позивача в брутальній, принизливій непристойній формі, що принижує її гідність, честь та ділову

репутацію, колегія суддів приходить до висновку, що з відповідача ОСОБА_5 в користь ОСОБА_3 за порушення її особистих немайнових прав підлягає стягненню моральна шкода в розмірі 3000 грн.

Визначаючи розмір моральної шкоди , колегія суддів виходить із засад справедливості, добросовісності та розумності та співмірності завданих позивачу моральних страждань та заподіяною шкодою.

Щодо відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди з ОСОБА_4, то з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується, оскільки в ході судового розгляду не знайшло свого підтвердження поширення нею широкому колу осіб негативної та образливої інформації щодо позивача. Крім того, Суд не вправі зобов'язувати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у статтях 16, 277 ЦК.

Враховуючи положення п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 N 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» відповідно до якого задовольняючи позов про захист честі , гідності та ділової репутації, суд повинен у резолютивній частині рішення зазначити, чи було порушено особисте немайнове право особи, яка саме інформація визнана недостовірною та порочить гідність, честь чи ділову репутацію позивача, а також вказати на спосіб захисту порушеного особистого немайнового права, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду слід скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати інформацію, розміщену ОСОБА_5 в мережі інтернет стосовно ОСОБА_3, а саме «…падлюка, моральний урод, мати алкоголіка», такою, що порочать честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_3.

Стягнути з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_3 3000 грн. моральної шкоди.

В решті позовних вимог відмовити.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1-4 ч. 1 ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Бориславського міського суду Львівської області від 19 грудня 2017 року скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати інформацію, розміщену ОСОБА_5 в мережі інтернет стосовно ОСОБА_3, а саме «…падлюка, моральний урод, мати алкоголіка», такою, що порочать честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_3.

Стягнути з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_3 3000 грн. моральної шкоди .

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 04.03.2019 року.

Головуючий: Крайник Н. П.

Судді: Шеремета Н. О.

Цяцяк Р.П.