Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Номер провадження 2-о/229/374/2019

Справа № 229/3993/19

07 листопада 2019 року Дружківський міський суд Донецької області

у складі:

головуючого - судді Лебеженка В.О.

при секретарі Слободкіної Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин,-

зацікавлена особа: Територіальна громада м.Дружківка в особі Дружківської міської ради,-

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_1 , звернувся до Дружківського міського суду з заявою, в якій просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 є рідним братом ОСОБА_1 .

В обґрунтування вимог, зазначив, що у його свідоцтво про народження в графі батьки зазначені російською мовою: « ОСОБА_3 » та « ОСОБА_4 ». В нього був рідний брат, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Дружківка, Донецької області. В свідоцтві про народження брата, російською мовою зазначено батьки: « ОСОБА_3 » та ОСОБА_4 ». Але в витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження від 07.02.2019 року вказано, що в реєстрі зазначені дані про батька (українською мовою) ОСОБА_3 , мати ОСОБА_4 .

Після смерті брата залишилось спадкове майно, у вигляді квартири АДРЕСА_1 . Брат був не одружений, дітей не має. Але він не може прийняти спадщину, оскільки нотаріус вказує, що не може встановити, що ОСОБА_2 є його рідним братом.

Все їх життя вони жили як рідні брати. ОСОБА_2 був інвалідом 1 групи. Останній час він дуже хворів, тому він фактично проживав з ним і доглядав його.

Встановлення факту родинних відносин із ОСОБА_2 йому потрібно для подальшого оформлення спадкових справ.

15 липня 2019 року провадження по справі було відкрито та справу призначено до судового розгляду.

23 жовтня 2019 року на адресу суду заявник надав заяву в якій уточнив заяву від 10 липня 2019 року вказавши в ній зацікавлену особу: Територіальну громаду м.Дружківка в особі Дружківської міської ради.

В судове засідання заявник ОСОБА_1 не з`явився, надав заяву про розгляд справи у йоговідсутності, вказав, що на задоволенні заяви наполягає.

Представник зацікавленої особи в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі та за наявними матеріалами справи.

З огляду на це, на підставі ст.247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядає справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу.

З`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з таких мотивів.

Згідно статті 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 293 ЦПК України, визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають юридичне значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту, у тому числі родинних відносин між фізичними особами.

Статтею 315 ЦПК України, передбачений перелік фактів, що мають юридичне значення, і справи про встановлення яких розглядаються в порядку окремого провадження судом.

При цьому факти, що мають юридичне значення - це факти, з якими закон пов`язує виникнення, зміну або припинення правовідносин.

Як роз`яснив Верховний Суд України у своїй постанові «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року № 5 - підстави, за наявності яких у порядку окремого провадження розглядаються такі справи: 1) згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; 2) чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; 3) заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; 4) встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Тобто відповідно до вищезазначеної Постанови суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо твердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію у зв`язку із втратою годувальника.

Поряд з цим, із п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вбачається, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника.

Встановлення даного факту для заявника має юридичне значення, оскільки від цього факту безпосередньо породжуються юридичні наслідки, в даному випадку прийняття спадщини, і законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 виданого 18 грудня 2018 року Дружківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області - ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис №1117 від 18 грудня 2018 року.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 03 серпня 1994 року, ОСОБА_2 на праві власності належала квартира за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно довідки про обстеження квартири від 18 грудня 2018 року, встановлено, що ОСОБА_2 , 1942 року народження, мешкав за адресою: АДРЕСА_2 , разом зі своїм братом ОСОБА_1 , 1948 року народження.

Після смерті ОСОБА_2 26 лютого 2019 року заведена спадкова справа №63823525.

Із відповіді приватного нотаріуса Миросєді вбачається, що після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , із заявою про прийняття спадщини звернувся рідний брат ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який на день смерті постійно мешкав в АДРЕСА_2 . Свідоцтво про право на спадщину не видавалось, так як в документах, що підтверджують родинні відносини не співпадає «по батькові» їхнього батька « ОСОБА_3 ОСОБА_3 ».

Свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 , встановлено, що батьком та матір`ю заявника ОСОБА_1 є: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (російською мовою).

Згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_3 , батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вказані: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (російською мовою); місце народження зазначене с.Євгенівка.

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст.126, 133,135 Сімейного кодексу України, встановлено, що батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вказані: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ; місце народження: Донецька область, Великоновосілківський район, с.Євгенівка.

Тобто, зазначені розбіжності встановлені у свідоцтві народження ОСОБА_2 та державному реєстрі актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження, змусили заявника звернутися до суду з заявою про встановлення факту родинних відносин з метою оформити своє право на спадкування.

Відповідно до ст. 1220 ЦК України, внаслідок смерті особи відкривається спадщина.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1-3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ст. 1262 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Отже, як вбачається із наданих документів ОСОБА_1 є братом ОСОБА_2 .

Приписами п.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).

Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Отже, в своїй сукупності проаналізувавши відповідне законодавство, що регулює сферу суспільних відносин, з урахуванням наявних доказів по справі та подальшого належного виконання судового рішення, з урахуванням принципу юридичної визначеності суд, вважає, що заява є законною та обґрунтованою, та підлягає задоволенню.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 263-265, 273, 293-294, 315-316, 319 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 ; зацікавлена особа: Територіальна громада м.Дружківка в особі Дружківської міської ради про встановлення факту родинних відносин - задовольнити .

Встановити факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 є рідним братом ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення , якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду через Дружківський міський суд Донецької області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено в нарадчій кімнаті 07 листопада 2019 року.

Суддя: В.О.Лебеженко