Справа № 740/4057/19
Провадження № 2/740/1281/19
15 листопада 2019 року м.Ніжин
Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:
судді Олійника В.П., за участі секретаря судового засідання Шадура І.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням,
У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням, - АДРЕСА_1 АДРЕСА_2 .Позов обгрунтований тим, що позивач є власником даного будинку з 17 лютого 2018 року, відповідач є членом сім`ї (онуком) попереднього власника ОСОБА_3 , якого вона зобов`язувалася зняти з реєстрації., він не є родичем і членом сім`ї позивача. Вказані обставини перешкоджають позивачу в повній мірі здійснювати права власника будинку. Позивач домовленостей щодо користування будинком з відповідачем не має. В будинку відсутні будь-які речі ОСОБА_2 , ніякого відношення він до нього не має. Просить позов задовольнити.
Згідно ст.ст.19, 274 ЦПК України дана справа, яка є малозначною, підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
Згідно заяви від 15 листопада 2019 року представник позивача ОСОБА_4 просить справу розглянути у її відсутність, позов підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідно до повідомлень відділу квартирного обліку, приватизації житла та ведення реєстру територіальної громади Виконавчого комітету Ніжинської міської ради від 04 вересня 2019 року відповідач ОСОБА_2 має зареєстроване місце проживання у будинку АДРЕСА_2 .
Положеннями ст.6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" визначено, що реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.
Ухвала про відкриття провадження у справі вручена сторонам, відповідачу вручена ухвала про відкриття провадження у справі в порядку ч.ч.6, 7, 8 ст.128 ЦПК України шляхом надіслання рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою згідно позовної заяви, яка є адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, відповідачем не подано: заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, відзиву, заперечення, повідомлення іншої адреси свого проживання. В порядку ч.11 ст.128 ЦПК України інформації про виклик відповідача в судове засідання розміщена на офіційній сторінці суду веб-порталу судової влади України 27 вересня 2019 року.

Інформація про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження розміщена на офіційній сторінці суду веб-порталу судової влади України.

Представник позивача ОСОБА_4 відповідно до заяви від 15 листопада 2019 року позов підтримує, просить розглянути справу за відсутності, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

За таких обставин, враховуючи сповіщення відповідача про розгляд справи в суді, відсутність його заперечень щодо розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, положення ст.279 ЦПК України щодо розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, положення ст.281 ЦПК України щодо заочного розгляду справи за правилами загального чи спрощеного позовного провадження,- наявні підстави в порядку ст.ст.280, 281 ЦПК України для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснюється.

Із врахуванням доказів по справі суд приходить до слідуючих висновків.

Відповідно до ст.9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Реєстрація місця проживання є похідним правом від права користування житлом, а тому зняти особу з реєстрації за місцем проживання можна лише за умови втрати нею права користування цим житлом чи у зв`язку з її виселенням (добровільно чи у примусовому порядку).

Частиною 1 ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

За порівняльним аналізом ст.ст.383, 391, 405 ЦК України та ст.ст.150, 156 у поєднанні зі ст.64 ЖК України слід дійти до висновку що положення ст.ст.383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення ст.405 ЦК України, ст.ст.150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом.

За змістом ч.4 ст.156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст.162 цього Кодексу.

Позивач ОСОБА_1 є власником будинку АДРЕСА_2 , що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17 лютого 2018 року, підстава-договір купівлі-продажу від 17 лютого 2018 року, державна реєстрація проведена 17 лютого 2018 року.

Згідно копії нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу житлового будинку від 17 лютого 2018 року ОСОБА_5 від імені ОСОБА_3 продала ОСОБА_1 вказаний будинок, відповідно до п.4.2. договору покупцю відомо, що у квартирі зареєстрований ОСОБА_2 , який зобов"язується знятися з реєстрації до 30 березня 2018 року.

Спірні правовідносини виникли з приводу визнання відповідача, який не є членом сім"ї позивача, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, у якому має зареєстроване місце проживання.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_2 у розумінні вимог ст. 3 СК України та ч.2 ст.64 ЖК України не є членом сім`ї позивача, як власника будинку, оскільки він зареєстрований у будинку за згодою попереднього власника, оплату комунальних послуг не здійснює, спільне господарство із позивачем не веде, що відповідачем у встановленому порядку не спростовано, також останнім не доведено, що він зареєстрований у будинку саме як член сім`ї позивача.

Судом враховується, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Положеннями ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які набрали чинності для України з 11 вересня 1997 року та є частиною національного законодавства відповідно до вимог ст.9 Конституції України, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.ст.319, 321 ЦК України власник не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у цьому праві.

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Із врахуванням встановлених в судовому засіданні обставин наявні підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим примішенням,- АДРЕСА_1 АДРЕСА_2 .

Згідно копії посвідчення серії НОМЕР_1 позивач ОСОБА_1 є учасником бойових дій безстроково і відповідно до п.13 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" є звільненим від сплати судового збору під час розгляду справи, що є підставою в порядку ст.141 ЦПК України для стягнення 768 грн. 40 коп судового збору із відповідача в дохід держави.

Керуючись ст.ст.4, 12, 13, 81, 83, 141, 247, 265, 280-283 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ухвалив:

Позов задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням,- АДРЕСА_1 АДРЕСА_2 .

Стягнути із ОСОБА_2 в дохід держави 768 (сімсот шістдесят вісім) грн.40 коп судового збору.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку шляхом подачі до Чернігівського апеляційного суду через Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі до Чернігівського апеляційного суду через Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.Олійник.