Справа № 755/8773/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" лютого 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді Яровенко Н. О.,

при секретарі Грінкевич А.І.,

за участі сторін:

представників позивача Подольського А.Ю., Чалова О.А.

представника відповідача ОСОБА_3,

представників 3-ої особи Білозерської А.Л., Белінського В.А.,

представника 3-ої особи Маковської О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Державної іпотечної установи до ОСОБА_7, 3-ті особи Товариство з обмеженою відповідальністю «Телефонні системи і мережі «АнФер», АТ «Банк «Фінанси та кредит» про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит,

в с т а н о в и в:

В червні 2018 року Державна іпотечна установа звернулася до суду з позовом до ОСОБА_7, ТОВ «Телефонні системи і мережі «АнФер» про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит. Позовні вимоги мотивує тим, що 21 вересня 2005 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_7 був укладений кредитний договір № 2 - 1-05-И за умовами якого банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, строковості, повернення, платності кредитні ресурси у розмірі 346 000,00 грн. з оплатою по відсотковій ставці 14,00% річних. Пунктами 3.1, 3.2 кредитного договору передбачено, що видача кредитних ресурсів за кредитним договором проводиться на підставі письмової заяви позичальника, за погодженням з банком, а позичальник зобов'язується повністю повернути кредитні ресурси, отримані за цим договором до 20 вересня 2025 року, погашення проводиться шляхом зарахування відповідної суми на позичковий рахунок. Позичальник зобов'язався щомісяця, в термін до 10 числа кожного місяця, здійснювати погашення позичкової заборгованості за виданими кредитними ресурсами у розмірі 1 441,67 гри., згідно графіка зниження розміру заборгованості. Відповідно до п.п. 4.1., 4.2 кредитного договору позичальник сплачує банку проценти за користування кредитним ресурсами у валюті кредиту, по процентній ставці 14,0 % процентів річних, нарахування процентів здійснюється за період з моменту списання кредитних ресурсів з позичкового рахунку позичальника до моменту повернення кредитних ресурсів на позичковий рахунок, а позичальник сплачує проценти за користування кредитними ресурсами щомісяця, у строк до 10 числа кожного місяця, згідно графіка зниження розміру заборгованості, у строк до 10 числа кожного місяця сплачуються проценти, нараховані за попередній календарний місяць. Відповідно до п. 6.1 кредитного договору за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів, позичальник сплачує банку пеню з розрахунку 1% від простроченої суми за кожний день прострочення, зазначена пеня сплачується у випадку порушення позичальником строків платежів, передбачених п.п. З.2., 3.4, 4.3., 4.4., 4.6.,4.7.,4.8 цього договору, а також будь-яких інших строків платежів, передбачених кредитним договором. В забезпечення виконання ОСОБА_7 зобов'язань за кредитним договором, між банком та ТОВ «Телефонні системи і мережі «АнФер», в особі ОСОБА_9 був укладений договір поруки № 241- 05-П від 21 вересня 2005 року за умовами якого поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов'язань за кредитним договором. Також, в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 21 вересня 2005 року між ТОВ Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_7 укладено іпотечний договір. Згідно п.1. іпотечного договору ОСОБА_7 передає в заставу ТОВ «Банк Фінанси та Кредит» квартиру АДРЕСА_1 Відповідно до п.4. іпотечного договору, зазначена квартира передається в іпотеку, як забезпечення повернення кредитних ресурсів, виданих за кредитним договором на суму 346 000,00 грн. строком до 20 вересня 2025 року, а також процентів за користування зобов'язанням, неустойки за цим договором або за основним зобов'язанням, враховуючи відшкодування збитків, завданих прострочкою платежів за основним зобов'язанням, відшкодування витрат по зверненню стягнення на предмет іпотеки в повному обсязі, визначеному на момент фактичного задоволення вимог. 11 лютого 2015року між Державною іпотечною установою та АТ Банк «Фінанси та Кредит» укладено договір відступлення права вимоги № 17/4-В. Пунктом 1.2. договору відступлення первісний кредитор відступає, а новий кредитор набуває всі права вимоги за договорами (кредитними, іпотеки, поруки тощо) вказаних у додатках до цього договору. Згідно з пунктом 2.1 договору відступлення п. 1.2. договору набирає чинності в день прийняття Національним банком України рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних. Постановою № 612 Національного Банку України від 17 вересня 2015року ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» віднесено до категорії неплатоспроможних. Отже, починаючи з 17 вересня 2015 року установа набула усі права вимоги за кредитним договором укладеного між банком та ОСОБА_7 Також, згідно договору відступлення права вимоги установа набула право вимоги й за усіма договорами, укладеними в забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором. Про здійснення такого відступлення позичальника було проінформовано повідомленням № 7100/11/2 від 12 жовтня 2015 року. Через неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором, утворилась заборгованість, яка станом на 18 квітня 2018 року складає 296 817,76 грн., з яких: по сумі основного боргу - 177 330,00 грн., прострочені відсотки за користування кредитом станом на 18 квітня 2018 року - 55 799,84 грн., пеня за прострочення сплати кредитних коштів 42 480,00 грн., інфляційні втрати - 21 207,92 грн. Станом на день подачі позову, ОСОБА_7 не сплатив суму заборгованості за договором про іпотечний кредит, сума заборгованості за кредитним договором залишається несплаченою, що свідчить про небажання відповідачів імпонувати свої зобов'язання за кредитним договором та договором поруки, у зв'язку з чим, позивач вимушений звернутися до суду з позовом про солідарне стягнення заборгованості.

В серпні 2018 року представник відповідача подала до суду відзив на позовну заяву з якої вбачається, що позовні вимоги відповідачем не визнаються виходячи з наступного. Так, 21 вересня 2005 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є Державна іпотечна установа та ОСОБА_7 був укладений кредитний договір №241-05-И. Водночас, в гарантію поручительства перед кредитором 21 вересня 2005 року між ТОВ «Телефонні системи і мережі «АнФер», в особі ОСОБА_9 був укладений договір поруки №241-05-П, за умовами якого поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором. Також, в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 21 вересня 2005 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та відповідачем укладено іпотечний договір за яким відповідач передає в заставу ВАТ (ТОВ) «Банк «Фінанси та Кредит» квартиру АДРЕСА_1. Зазначає, що відповідачу, як боржнику за кредитним договором, не було відомо про існування договору відступлення права вимоги №17/4-В між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та Державною іпотечною установою із зазначенням вказаних обставин переходу прав вимоги до іншого кредитора, йому не надходило. В період дії кредитного договору між ОСОБА_7 та ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» який діє до 20 вересня 2025 року, він сумлінно виконував свої зобов'язання за цим договором, щомісяця, в термін до 10 числа кожного місяця відповідно до графіку зниження розміру заборгованості, здійснював погашення позичкової заборгованості у відділеннях банку АТ Банк «Фінанси та Кредит» до квітня поточного року. До 10 травня 2018 року він повинен був здійснити платіж відповідно до графіку зниження заборгованості, але він не знайшов жодного працюючого відділення АТ Банк «Фінанси та Кредит». Згодом, він дізнався про позов, пред'явлений до нього Державною іпотечною установою, тому 23 липня 2018 року він звернувся з письмовою заявою до Уповноваженого особи Фонду гарантування фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» про надання довідки про фактичний стан його кредитної заборгованості на момент здійснення ним останнього платежу по кредиту. 09 серпня 2018 року на його адресу надійшла відповідь від АТ «Банк «Фінанси та Кредит» за підписом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» ОСОБА_10 про те, що загальний розмір заборгованості згідно умов кредитного договору № 241-05-И від 21 вересня 2005 року станом на 19 травня 2018 року становить 79 017,47 грн. Також, з письмовою заявою 24 липня 2018 року він звернувся до Голови Державної іпотечної установи в якій просив витребувати від АТ «Банк «Фінанси та Кредит» довідку про фактичну заборгованість на момент його останнього платежу до банку, розглянути можливість та надати йому дозвіл на повне погашення кредиту з фактичної заборгованості, надати суму заборгованості з квітня 2018 року, для подальшого її погашення та вказати рекомендовану щомісячну суму оплати за кредитом, якщо вона змінилася або підтвердити графік платежів відповідно з кредитним договором. Однак, відповіді від Державної іпотечної установи ні письмової, ні усної до тепер він не отримав. Відтоді, як позивач дізнався про наявність позову, 03 серпня 2018 року ним на рахунок Державної іпотечної установи було перераховано 10 000,00 грн. для погашення заборгованості за договором кредиту. 21 серпня 2018 року ним на ім'я голови управління Державної іпотечної установи надіслано лист пропозицію в якій він просив, беручи до уваги, що ним виплачена сума за кредитним договором та те, що станом на травень 2018 року сума вимоги складає 79 017,47 грн., яку він, як позичальник, може внести єдиним платежем. Однак, відповіді станом на день подачі відзиву до суду, йому не надходило. Крім того, в позовній заяві відсутні докази та не йдеться мова про те, з якого періоду виникла заборгованість, який період тривала така заборгованість, скільки всього коштів він вніс та не вніс на рахунок банку за період дії кредитного договору. Окремо зазначає, що нарахована пеня в розмірі 173 000,00 грн. в період з 19 вересня 2015 року заявлена з пропуском строку позовної давності.

В жовтні 2018 року представник Державної іпотечної установи подав до суду відзив на позов в якому зазначив, що відзив відповідача є необґрунтованим та безпідставним виходячи з наступного. Так, повідомлення про існування договору про відступлення права вимоги від 24 травня 2017 року за вих. № 3464/11/3 надсилалося на адресу знаходження предмету іпотеки - АДРЕСА_1 рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Однак, вказана вимога не була отримана відповідачем за адресою знаходження предмета іпотеки, що підтверджується копією конверта з довідкою про повернення листа за закінченням терміну зберігання. Також відповідач у своєму відзиві посилається на те, що ним було подано звернення у письмовій формі до Голови правління Державної іпотечної установи для вирішення питань у досудовому порядку, й зазначив про те, що жодної відповіді він не отримав. Ці твердження також не відповідають дійсності, оскільки вказане повідомлення надійшло до Державної іпотечної установи 24 липня 2018 року, зареєстровано за № 546-3-1 та на нього була надана обґрунтована відповідь, що підтверджується копією відповідного листа та копією реєстру відправлень від 28 серпня 2018 року. Крім того, відповідач вказує, що ним 21 серпня 2018 року на ім'я Голови правління було надіслано лист-пропозицію, яка надійшла на адресу Державної іпотечної установи 27 серпня 2018 року (вх.№ 631-з-І) в якій він зазначив про готовність начебто внести одним платежем 79 017,47 грн., для мирного врегулювання сплати заборгованості за кредитним договором, в черговий раз, зазначивши, що відповіді на вказане звернення не надходило. Однак, такі доводи відповідача є безпідставними, та спростовуються доказами, а саме листом Державної іпотечної установи від 25 вересня 2018 року за вих.. №4703/32/28, відправлення вказаного повідомлення підтверджується копією чеку від 26 вересня 2018 року. Вказує на те, що права вимоги за кредитним договором № 241-05-И від 21 вересня 2005 року, укладеним між ОСОБА_7 та АТ «Банк «Фінанси та кредит», були набуті Державною іпотечною установою згідно мирової угоди у справі № 910/21864/15, укладеної між установою та банком, яка затверджена 20 січня 2016 року ухвалою Господарського суду м. Києва. На момент набуття Державною іпотечною установою прав вимоги відповідно до договору про відступлення прав вимоги станом на 17 вересня 2015 року, заборгованість ОСОБА_7 за основним боргом по кредитному договору складала 119 900,90 грн. без врахування відсотків за користування кредитними коштами, пені та інших платежів у порядку, визначеному кредитним договором. Пунктом 3 мирової угоди, передбачено укладення банком та Державною іпотечною установою Актів звіряння платежів, яким визначається загальна сума платежів на виконання договорів зазначених у додатках до договору відступлення ( в тому числі і по кредиту ОСОБА_7.). За період з 18 вересня 2015 року по 31 липня 2018 року, згідно підписаних Актів звіряння платежів, позичальником були здійснені платежі на рахунок банку у розмірі 110 454,08 грн. На поточні рахунки установи за період з 18 вересня 2015 року по 05 вересня 2018 року від позичальника ОСОБА_7 за кредитним договором надійшло два платежі в розмірі 13 500,00 грн. Період виникнення заборгованості у ОСОБА_7 по сплаті щомісячних платежів на користь нового кредитора виникла з 11 жовтня 2015 року. Щодо перерахування АТ «Банк «Фінанси та Кредит» грошових коштів відповідно до п. 3.4.2 договору відступлення права вимоги отриманих від відповідача, за період з 15 вересня 2015 року по 25 вересня 2018 року, то жодних перерахувань від АТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь Державної іпотечної установи в рахунок погашення боргу ОСОБА_7 не надходили. Що стосується тверджень відповідача стосовно пропуску позовної стосовно нарахування пені, представник позивача посилається на постанову Верховного Суду України від 19 березня 2014 року по справі № 6-20цс14 та висновки, зазначені у постанові Верховного Суду від 12 вересня 2018 року по справі № 756/8302/15-ц.

В грудні 2018 року представник відповідача подав до суду заперечення в порядку ст. 180 ЦПК України. Позивач, в обґрунтування своїх вимог, вказує на те, що відповідач був проінформований про укладення договору відступлення права вимоги №17/4-В між Державною іпотечною установою та АТ «Банк «Фінанси та Кредит», оскільки на адресу: АДРЕСА_1, що є адресою знаходження предмету іпотеки, було відправлене повідомлення від 24 травня 2015 року за вих.. №346/11/3 рекомендованими листом з повідомленням про вручення та вказана вимога не була отримана відповідачем, що підтверджується копією конверта з довідкою, про повернення, оскільки закінчився термін зберігання. Однак, в матеріалах справи відсутня копія конверта з довідкою, але наявна копія внутрішньої роздруківки під назвою список №3836 згуртованих поштових відправлень листів рекомендованих, поданих Державною іпотечною установою з переліком невідомих осіб. У відзиві на позовну заяву, відповідач вказав на те, жодного повідомлення про укладання договору відступлення права вимоги між Державною іпотечною установою та АТ «Банк «Фінанси та Кредит» на його адресу не надходило, в матеріалах справи відсутні докази надсилання повідомлення відповідачу, а також відсутні докази повернення рекомендованого листа на адресу позивача. Вважає, що ОСОБА_7, як позичальнику, належним чином та у строки які передбачені чинним законодавством не повідомлено про заміну кредитора, в матеріалах справи відсутні конверт з відміткою поштового відділення, також відсутні чеки з описом вкладення. Повідомлення повинно надсилатися рекомендованим листом, кур'єрською поштою, телеграмою, тощо які забезпечують фіксацію повідомлення, в матеріалах справи відсутні будь які докази відправлення позивачем повідомлення про відступлення прав вимоги. Роздруківка під назвою «Список №3836 згуртованих поштових відправлень листів рекомендованих поданих до почтового відділення», яка надана позивачем в якості доказу про направлення відповідачу повідомлення про відступлення права вимоги за договором, яка знаходиться в матеріалах справи, є не допустимим доказом, оскільки в розумінні ст. 78 ЦПК України допустимість доказів повинна підтверджуватись певними засобам доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Позивач, вказував у відповіді на відзив, що Державна іпотечна установа надала відповіді на звернення ОСОБА_7 Так, відповідач отримав відповіді, але вже після подання ним до суду відзиву на позовну заяву. Крім того, з відповіді на адвокатський запит, стало відомо про існування мирової угоди між Державною іпотечною установою та АТ «Банк «Фінанси та Кредит» яка стосується укладеного договору відступлення прав вимоги і регулює виконання договору №17/4-В із визначеними зобов'язаннями між фінансовими установами Державною іпотечною установою та АТ «Банк «Фінанси та кредит», проте позивачем у позовній заяві не вказано про існування зазначеної мирової угоди. Як вбачається з відповіді на адвокатський запит та з відповіді на відзив, однією з умов мирової угоди є підписання Актів звіряння платежів між АТ Банк «Фінанси та Кредит» та Державною іпотечною установою в тому числі і по кредиту ОСОБА_7, як вказав позивач відповідно до умов мирової угоди були підписані Акти звіряння платежів за період 18 вересня 2015 року по 31 липня 2018 року, які відсутні в матеріалах справи. Позивач у відповіді на відзив також посилається на Акти звіряння платежів та вказує, що за період з 18 вересня 2015 року по 31 липня 2018 р., згідно підписаних Актів звіряння платежів, позичальником були здійснені платежі на рахунок банку у сумі 110 254, 08 грн., до відповіді на відзив дані Акти не були долучені. На поточні рахунки Державної іпотечної установи, за період з 18 вересня 2018 року по 05 вересня 2018 року від відповідача ОСОБА_7 надійшло два платежі в розмірі 13 500, 00 грн. Отже, допоки відповідачу ОСОБА_7 не було відомо про існування договору відступлення права вимоги за кредитним договором, свої зобов'язання він виконував відповідно до укладеного кредитного Договору № 241-05-И від 21 вересня 2005 р. з АТ Банк «Фінанси та кредит». Як вказував ОСОБА_7 у відзиві на позовну заву, про існування договору відступлення права вимоги за кредитним договором № 241-05-И від 21 вересня 2005 року йому стало відомо у судовому засіданні по справі № 755/8773/18, де він є відповідачем. З того часу він почав виконувати свої зобов'язання за кредитним договором № 241-05-И від 21 вересня 2005 року перед Державною іпотечною установою.

Ухвалою суду від 21 червня 2018 року відмовлено у відкритті провадження у даній справі в частині позовних вимог до ТОВ «Телефонні системи і мережі «АнФер» про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит.

Протокольною ухвалою суду від 09 серпня 2018 року в якості третьої особи залучено ТОВ «Телефонні системи і мережі «АнФер».

Протокольною ухвалою суду від 04 вересня 2018 року в якості третьої особи залучено АТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Ухвалою суду від 19 грудня 2018 року клопотання представника третьої особи про зупинення провадження у справі залишено без задоволення.

В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримують, просять їх задовольнити, стягнути ОСОБА_7 на користь Державної іпотечної установи заборгованість за кредитним договором в сумі 353 462,97 грн. та судовий збір.

Представник відповідача заперечує проти задоволення позову, просить відмовити в задоволенні позовних вимог посилаючись на відзив та заперечення.

Представники третьої особи АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в судовому засіданні вважає, що позов є необгрутованим, оскільки 20.01.2016 року ухвалою господарського суду м. Києва затверджено мирову угоду між Державною іпотечною установою та АТ «Банк «Фінанси та кредит», якою АТ «Банк «Фінанси та кредит» визнано борг перед Державною іпотечною установою сумі 187 864 220 грн. 55 коп. Сторонами підписано акт звіряння заборгованості станом на 18.09.2015 року. За умовами мирової угоди погашення вказаного боргу здійснюється шляхом звернення стягнення на предмет застави, а саме - майнові права за кредитними договорами, які виникли з Договору застави майнових прав № 17/4-3, укладеного в якості забезпечення за кредитним договором та договору відступлення прав вимоги № 17/4-В від 11.02.2015 року укладеному між тими ж сторонами з метою реалізації порядку звернення стягнення на майнові права вимоги. На сьогодні Державною іпотечною установою не виконано всі умови мирової угоди, а саме не підписано остаточний акт звіряння заборгованості ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», що може призвести дор виключення кредитних договорів, що відповідають визначеним сторонами критеріям, із переліку заставлених кредитних договорів прав за якими підлягають відступленню на користь Державної іпотечної установи.

Представник третьої особи ТОВ «Телефонні системи і мережі «АнФер» в судовому засіданні заперечує проти задоволення даного позову, підтримуючи позицію відповідача.

Суд, вислухавши представників позивача, представника відповідача, представників третіх осіб, дослідивши матеріали приходить до наступного висновку.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Як вбачається з пояснень та матеріалів справи, 21 вересня 2005 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_7 був укладений кредитний договір № 2 - 1-05-И за умовами якого банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, строковості, повернення, платності кредитні ресурси у розмірі 346 000,00 грн. з оплатою по відсотковій ставці 14,00% річних.

Пунктами 3.1, 3.2 кредитного договору передбачено, що видача кредитних ресурсів за кредитним договором проводиться на підставі письмової заяви позичальника, за погодженням з банком, а позичальник зобов'язується повністю повернути кредитні ресурси, отримані за цим договором до 20 вересня 2025 року, погашення проводиться шляхом зарахування відповідної суми на позичковий рахунок.

Позичальник зобов'язався щомісяця, в термін до 10 числа кожного місяця, здійснювати погашення позичкової заборгованості за виданими кредитними ресурсами у розмірі 1 441,67 гри., згідно графіка зниження розміру заборгованості.

Відповідно до п.п. 4.1., 4.2 кредитного договору позичальник сплачує банку проценти за користування кредитним ресурсами у валюті кредиту, по процентній ставці 14,0 % процентів річних, нарахування процентів здійснюється за період з моменту списання кредитних ресурсів з позичкового рахунку позичальника до моменту повернення кредитних ресурсів на позичковий рахунок, а позичальник сплачує проценти за користування кредитними ресурсами щомісяця, у строк до 10 числа кожного місяця, згідно графіка зниження розміру заборгованості, у строк до 10 числа кожного місяця сплачуються проценти, нараховані за попередній календарний місяць.

Відповідно до п. 6.1 кредитного договору за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів, позичальник сплачує банку пеню з розрахунку 1% від простроченої суми за кожний день прострочення, зазначена пеня сплачується у випадку порушення позичальником строків платежів, передбачених п.п. З.2., 3.4, 4.3., 4.4., 4.6.,4.7.,4.8 цього договору, а також будь-яких інших строків платежів, передбачених кредитним договором.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

В забезпечення виконання ОСОБА_7 зобов'язань за кредитним договором, між банком та ТОВ «Телефонні системи і мережі «АнФер», в особі ОСОБА_9 був укладений договір поруки № 241- 05-П від 21 вересня 2005 року за умовами якого поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов'язань за кредитним договором.

Також, в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 21 вересня 2005 року між ТОВ Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_7 укладено іпотечний договір. Згідно п.1. іпотечного договору ОСОБА_7 передає в заставу ТОВ «Банк Фінанси та Кредит» квартиру АДРЕСА_1

Відповідно до п.4. іпотечного договору, зазначена квартира передається в іпотеку, як забезпечення повернення кредитних ресурсів, виданих за кредитним договором на суму 346 000,00 грн. строком до 20 вересня 2025 року, а також процентів за користування зобов'язанням, неустойки за цим договором або за основним зобов'язанням, враховуючи відшкодування збитків, завданих прострочкою платежів за основним зобов'язанням, відшкодування витрат по зверненню стягнення на предмет іпотеки в повному обсязі, визначеному на момент фактичного задоволення вимог.

11 лютого 2015року між Державною іпотечною установою та АТ Банк «Фінанси та Кредит» укладено договір відступлення права вимоги № 17/4-В. Пунктом 1.2. договору відступлення первісний кредитор відступає, а новий кредитор набуває всі права вимоги за договорами (кредитними, іпотеки, поруки тощо) вказаних у додатках до цього договору.

Згідно з пунктом 2.1 договору відступлення п. 1.2. договору набирає чинності в день прийняття Національним банком України рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Постановою № 612 Національного Банку України від 17 вересня 2015року ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» віднесено до категорії неплатоспроможних.

Відповідно до п.3.1.4. Договору відступлення права вимоги № 17/4-В від 11.02.2015 року у 5-ти денний строк з дня набрання чинності пунктом 1.2 цього Договору надіслати боржникам, іпотекодавцям та поручителям за договорами, перелік яких зазначений у додатках до цього Договору, письмові повідомлення про відступлення Прав вимоги.

Згідно Додатку № 1 до Договору відступлення прав вимоги № 17/4-В від 11.02.2015 року за кредитним договором № 2 - 1-05-И від 21.09.2005 року Державна іпотечна установа набула права вимоги.

Стаття 514 ЦК України передбачає, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

На виконання умов п 3.1.4. договору про відступлення прав вимоги Державна іпотечна установа надіслала ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 повідомлення про відступлення прав вимоги. Також надала реєстр згрупованих відправлень (рекомендованих листів) від 13.10.2015 року (а.с.28-29, 33, 34). Доказів отримання надісланого повідомлення позивачем не надано. Одночасно із цим, Державна іпотечна установа не надала доказів, того, що вона надіслала повідомлення поручителю ТОВ «Телефонні мережі і системи «АнФер».

Частиною 2 ст. 516 ЦК України передбачено, що якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

В судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач ОСОБА_7 не отримав письмового повідомлення про відступлення прав вимоги, про що свідчать дії ОСОБА_7 по виконанню своїх зобов'язань перед ТА «Банк «Фінанси та кредит». Так, до червня 2018 року ОСОБА_7 щомісячно здійснював платежі на рахунки АТ «Банк «Фінанси та кредит», що підтверджується копіями квитанцій, приєднаними до матеріалів справи (а.с.88-105). Одночасно із постійним погашенням заборгованості за кредитним договором 17.03.2016 року між АТ «Банк «Фінанси та кредит» та ОСОБА_7 було складено акти звірки наявності та стану предмету застави і перегляду вартості предмету застави за кредитним договором № 241-05-И від 21.09.2005 року, що підписаний як представником банку так і ОСОБА_7 (а.с.141,142). Крім цього, у відповіді на лист ОСОБА_7 Банку «Фінанси та кредит» листом від 09.08.2018 року повідомив ОСОБА_7, що загальний розмір заборгованості згідно умов договору № 241-05-И від 21.09.2005 року станом на 19.05.2018 року становить 79017 грн. 47 коп. (а.с.87).

Викладене вище підтверджує факт того, що ОСОБА_7 не був повідомлений про заміну кредитора, а тому виконання свого обов'язку перед АТ «Банк «Фінанси та кредит» є належним виконанням.

Відповідно до пункту 3.4.2 Договору відступлення права вимоги № 17/4-В від 11.02.2015 року у разі отриманих грошових коштів від боржника в рахунок виконання зобов'язання за договорами, перелік яких зазначений у додатках до цього Договору, після набрання чинності пунктом 1.2. цього Договору, перерахувати такі грошові кошти на рахунок Нового кредитора № 9, відкритий у ПАТ «Державний ощадний банк України», код банку (МФО) 300465, протягом трьох робочих днів з дня отримання таких коштів.

Так в судовому засіданні встановлено, що в рамках провадження за позовом Державної іпотечної установи до ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» про стягнення 179 830 369 грн. 71 коп. ухвалою Господарського суду м. Києва від 20.01.2016 року затверджена мирова угода, яка наразі не виконана, що не заперечується представником позивача та представником 3-ої особи банку. В своєму листі від 25.09.2018 року на адресу ОСОБА_7 Державна іпотечна установа повідомила, що пунктом 3 Мирової угоди, передбачено укладання Банком та Державною іпотечною установою актів звіряння платежів, яким визначається загальна сума платежів на виконання договорів зазначених у додатках до Договору відступлення права вимоги № 17-4-В від 11.02.2015 року (в тому числі і по кредиту ОСОБА_7.), що були здійснені банківські рахунки Банку та Установи в період з 18.09.2015 року (включно) по дату такого звіряння. За період з 18.09.2015 року по 31.07.2018 року згідно підписаних Актів звіряння платежів, позичальником були здійснені платежі на рахунок банку грошові кошти в сумі 110 454 грн. 08 коп. (за даними Банку). На поточні рахунки Установи за період з 18.09.2015 року по 05.09.2018 року позичальника ОСОБА_7 за Кредитним договором надійшло два платежі в розмірі 13500 грн. Фактична заборгованість ОСОБА_7 по Кредитному договору ставить станом на 22.08.2018 року 352759 грн. 23 коп. Щодо перерахування АТ «Банк Фінанси та кредит» грошових коштів відповідно до п.3.4.2 Договору відступлення права вимоги отриманих з позичальника ОСОБА_7 за період часу з 15.09.2015 року по 25.09.2018 року грошові кошти від АТ «Банк Фінанси та кредит» в рахунок погашення боргу ОСОБА_7 на рахунки Державної іпотечної установи не надходили (а.с.151-152).З викладеного вбачається, що остаточні розрахунки між АТ «Банк Фінанси та кредит» та Державною іпотечною установою не проведено.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Договір є укладеним, відповідно до ст. 638 ЦК України, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. На підтвердження чого посвідчують своїми підписами, що відповідає даним правовідносинам.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Умови договору погоджені сторонами, ними не оспорені, й не оспорюються в судовому порядку.

Зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Так, укладаючи договір відступлення права вимоги № 17/4-В від 11.02.2015 року АТ «Банк «Фінанси та кредит» взяв на себе зобов'язання перерахувати кошти отримані від боржників після набрання чинності вказаного договору, але не виконав взятих на себе зобов'язань.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежного зобов'язання).

Оскільки ОСОБА_7 весь цей час належним чином виконувалися зобов'язання за кредитним договором перед первинним кредитором АТ «Банк «Фінанси та кредит», а останній не виконав умов договору про відступлення права вимоги, тому вимога щодо стягнення заборгованості є неправомірною.

Таким чином, оцінюючидокази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та оцінюючиналежність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення

У відповідності до ст.141 ЦПК України, суд відносить судові витрати по сплаті судового збору за рахунок позивача у сплаченому при зверненні до суду розмірі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 514, 516, 629, 638, 1054 ЦК України, ст. ст. 2, 3, 4, 5, 10-13, 18, 23, 76-81, 89, 141, 258, 259, 264-265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

В позові Державної іпотечної установи до ОСОБА_7, 3-ті особи Товариство з обмеженою відповідальністю «Телефонні системи і мережі «АнФер», АТ «Банк «Фінанси та кредит» про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 01 березня 2019 року.

Суддя Н.О.Яровенко