233 № 233/5431/18
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 лютого 2019 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Мартиненко В. С. ,
за участі секретаря судового засідання Ліман С.М.,
представника позивача ОСОБА_1,
розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Костянтинівка цивільну справу за позовом приватного акціонерного товариства «АПК-ІНВЕСТ» до ОСОБА_2, фермерського господарства «Веліс», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Костянтинівська районна державна адміністрація Донецької області, про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та скасування державної реєстрації права оренди,-
В С Т А Н О В И В:
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 20 лютого 2014 року між ОСОБА_3 «АПК-Інвест» та ОСОБА_2 було укладено договір оренди земельної частки (паю), зареєстрований 20 лютого 2014 року у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) Білокузьминівської сільської ради за № 02, відповідно до умов якого ОСОБА_2 передала в оренду позивачу земельну частку (пай) (рілля) розміром 4,65 умовних кадастрових гектарів, належну їй на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ДН № 0092398, виданого 10 січня 1997 року Костянтинівською районною державною адміністрацією. Позивач виконує свої зобовязання за договором оренди, сплачуючи на користь відповідача орендну плату.
Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позові та в заявах по суті справи.
Відповідач ОСОБА_2, представник відповідача ФГ «Веліс» в судове засідання повторно не зявились, про дату, час і місце його проведення відповідачі повідомлялись належним чином, про причини неявки не повідомили, клопотання про розгляд справи за їх відсутності та відзив на позов не надали.
Ухвалою Костянтинівського мiськрайонного суду Донецької області від 25.02.2019 р. без виходу до нарадчої кімнати із занесенням її до протоколу судового засідання судом постановлено провести заочний розгляд справи.
Представник третьої особи - Костянтинівської районної державної адміністрації Донецької області в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Зясувавши обставини справи, дослідивши докази, подані на їх підтвердження, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 мала право на земельну частку (пай) колишнього КСП «Червона Зірка» на території Білокузьминівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області, що підтверджується копією розпорядження Голови Районної державної адміністрації від 15.05.2018 року №255.
20 лютого 2014 року між ОСОБА_3 «АКП-Інвест» та ОСОБА_2 укладено договір оренди земельної частки (паю), відповідно до умов якого орендодавець передала орендарю у володіння та користування для ведення товарного сільскогосподарського виробництва земельну частку (пай) (рілля) розміром 4,65 умовних кадастрових гектарів строком на 20 років зі сплатою орендної плати. Вказаний договір було зареєстровано 20 лютого 2014 року у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) Білокузьминівської селищної ради за № 02.
Відповідно до п.2.3 договору у разі виділення земельної ділянки на основі земельної частки (паю) в натурі (на місцевості), договір оренди землі переукладається відповідно до державного акту про право власності на земельну ділянку на тих самих умовах, що і раніше укладений, і може бути змінений лише за згодою сторін. Договір оренди землі переукладається сторонами за цим договором не пізніше ніж в строк до двох місяців з дати виділення земельної ділянки на основі земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) та отримання державного акту на право власності на земельну ділянку. Припинення дії договору оренди допускається у випадках, визначених цим договором та чинним законодавством України.
20 лютого 2014 року сторони склали акт приймання-передачі земельної частки (паю) до договору оренди від 20 лютого 2014 року. Протягом 2014-2018 років ОСОБА_3 «АПК-Інвест» сплачувало на користь ОСОБА_2 орендну плату, на підтвердження чого надані відповідні платіжні доручення.
Позивач ОСОБА_3 «АПК-Інвест» надав власні довідки № № 823-5, 823-10 від 05 жовтня 2018 року про те, що земельна ділянка, яка є предметом договору оренди, укладеного між ОСОБА_3 «АПК-Інвест» та ОСОБА_2 використовується ним для вирощування соняшника у складі поля № 169, по якому витрати на виробництво у 2018 році склали 1457807,70 грн.
21 червня 2018 року ОСОБА_3 «АПК-Інвест» звернулося до ОСОБА_2 з пропозицією переукласти договір оренди землі у звязку з набуттям права власності на земельну ділянку, що підтверджується описом вкладення у цінний лист від 21.06.2018 року. Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, вказана пропозиція була отримана ОСОБА_2 26 червня 2018 року. Проте договір оренди переукладено не було.
Указом Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки» від 03.12.1999 року № 1529/99 постановлено, що у ході реалізації положень цього Указу, інших актів Президента України щодо реформування колективних сільськогосподарських підприємств та створення приватних (приватно-орендних) сільськогосподарських підприємств, селянських (фермерських) господарств, господарських товариств, сільськогосподарських кооперативів, інших суб'єктів господарювання, які засновуються на приватній власності, а також під час укладення договорів оренди земельних часток (паїв) слід виходити з того, що сертифікат на право на земельну частку (пай) є правовстановлюючим документом, що засвідчує право володіти, користуватися та розпоряджатися зазначеною часткою.
Відповідно до п.17 Розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.
Згідно з розділом ІХ Перехідних положень ЗУ «Про оренду землі» громадяни - власники сертифікатів на право на земельну частку (пай) до виділення їм у натурі (на місцевості) земельних ділянок мають право укладати договори оренди земель сільськогосподарського призначення, місце розташування яких визначається з урахуванням вимог раціональної організації території і компактності землекористування, відповідно до цих сертифікатів з дотриманням вимог цього Закону. Після виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) договір оренди землі переукладається відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку на тих самих умовах, що і раніше укладений, і може бути змінений лише за згодою сторін. Припинення дії договору оренди допускається лише у випадках, визначених цим Законом.
Проте зміна статусу предмета оренди та сторін не передбачена ЗУ «Про оренду землі» як підстава для припинення договору оренди. А наявність інших підстав для припинення вказаного договору, передбачених вказаним Законом, судом встановлена не була.
Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЗУ «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.
З наведених норм права вбачається, що земельним законодавством, зважаючи на тривалість процесу реформування аграрного сектора економіки, закладено принцип сталого землекористування, який, зокрема, полягає у рівному захисті прав орендаря та орендодавця земельних часток (паїв), а в подальшому, земельних ділянок виділених в натурі, що обумовлено специфікою використання обєкту договору оренди - земельної ділянки сільськогосподарського призначення, зокрема, великими витратами для здійснення сільськогосподарського виробництва, його ризиковістю, тривалими строками отримання прибутку, великою значимістю для держави аграрного виробництва.
Статтею 16 ЦК України гарантується право кожної особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним (п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України).
Відповідно до частини 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Згідно з частиною 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Частиною 2 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.
Суд відхиляє посилання позивача на наявність в нього переважного права на укладання договору оренди земельної ділянки після виділення орендодавцю її в натурі, оскільки спірні правовідносини зводяться лише до питання чи припиняється договір оренди земельної частки (паю) з підстави виділення земельної ділянки в натурі та реєстрації права власності на неї, проте вказане питання врегульовано законом, що виключає застосування аналогії закону відповідно до ч. 1 ст. 8 ЦК України, що також підтверджується висновком експерта у галузі права, в якому констатовано відсутність потреби щодо застосування аналогії закону або права в процесі реалізації процедури переукладання договору оренди землі у випадку отримання державного акту на земельну ділянку, яка раніше була передана в оренду в якості земельної частки (паю), оскільки вона прямо передбачена законом.
Згідно із ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А отже, з ОСОБА_2, ФГ «Веліс» на користь приватного акціонерного товариства «АПК-ІНВЕСТ» необхідно стягнути судові витрати, повязані зі сплатою судового збору, в розмірі 1762 грн. з кожного.
Керуючись ст.ст. 141, 259, 264-265, 268, 273, 280-282, 289, 354, п.п.15.5 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, -
В И Р І Ш И В :
Позов приватного акціонерного товариства «АПК-ІНВЕСТ» до ОСОБА_2, фермерського господарства «Веліс», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Костянтинівська районна державна адміністрація Донецької області, про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та скасування державної реєстрації права оренди задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2, фермерського господарства «Веліс» на користь приватного акціонерного товариства «АПК-ІНВЕСТ» судові витрати, повязані зі сплатою судового збору, в розмірі 1762 (однієї тисячі семисот шістдесяти двох) гривень 00 копійок з кожного.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Дата складання повного тексту рішення 07 березня 2019 року.
Суддя