Справа 206/5708/18
Провадження 2/206/125/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2019 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого - судді Кушнірчука Р.О.,

при секретареві Соловйовій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Дніпро в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: державний нотаріус Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори ОСОБА_3, Дніпровська міська рада про визнання право власності на частину нерухомого майна у порядку спадкування за заповітом ,-

за участю:

представника позивача ОСОБА_4,

представника третьої особи Дніпровської міської ради ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання за нею у порядку спадкування права власності на ј частину нерухомого майна, яке складається з житлового будинку загальною площею 57,1 кв.м. з господарсько-побутовими будівлями №14, розташованого по вул. Мальовнича у м. Дніпрі.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що 19 листопада 2000 року її батько ОСОБА_6 склав заповіт за яким усе належне йому майно, у тому числі житловий будинок, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул.. Мальовнича,14, заповів їй. 23 серпня 2004 року її батько помер. 15 серпня 2018 року державний нотаріус видав їй свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ѕ частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Мальовнича,14. Видаючи таке свідоцтво нотаріус керувалась тим, що обовязкову частку (1/4) у вказаному майні має непрацездатна вдова спадкодавця ОСОБА_7 Проте з цим вона погодитись не може, оскільки ОСОБА_7 не прийняла спадщину після смерті свого чоловіка. Виходячи з викладеного вважає, що право власності на вказану частину будинку повинно бути визнане за нею в порядку спадкування за заповітом.

Ухвалою від 08 листопада 2018 року відкрито провадження та призначено справу до розгляду в підготовчому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 11 січня 2019 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 13 лютого 2019 року залучено в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Дніпровську міську раду.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнала, не заперечувала проти їх задоволення. В подальшому в судове засідання не зявилась, про причини неявки суд не повідомила.

Третя особа державний нотаріус Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори ОСОБА_3, надала суду заяву про розгляд справи в її відсутності.

Представник третьої особи Дніпровської міської ради в судовому засіданні заперечень щодо позову не мав, просив ухвалити рішення згідно вимог чинного законодавства.

Заслухав доводи учасників справи, врахувавши нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів, суд прийшов до такого.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач є донькою ОСОБА_6, що підтверджується копією свідоцтва про встановлення батьківства (а.с.8).

31 травня 1972 року ОСОБА_6 уклав шлюб з ОСОБА_6 (дошлюбне Востровою) О.А. (а.с.8).

Від попередніх відносин ОСОБА_6 (дошлюбне Вострова) О.А. мала доньку ОСОБА_2 (дошлюбне Вострова) О.А. (відповідач по справі) (а.с.9,13).

9 листопада 2000 року ОСОБА_6 склав заповіт, яким належний йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Восьмою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 24 липня 1997 року за реєстровим №1-1428 та зареєстрованого в Дніпропетровському бюро технічної інвентаризації 12 січня 2001 року і записано в реєстрову книгу №15 за реєстровим № 6, будинок № 14 по вул. Мальовнича (Живописна) заповів своїй доньці ОСОБА_1 (а.с.31).

23 серпня 2004 року ОСОБА_6 помер (а.с.32).

06 лютого 2005 року померла дружина батька позивача ОСОБА_7 (а.с.33).

Відповідно до спадкової справи заведеної щодо майна померлого ОСОБА_6, позивач єдина спадкоємиця, яка в передбачений законом строк звернулась з заявою про прийняття спадщини (а.с.53).

15 серпня 2018 року державний нотаріус Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори ОСОБА_3, видала позивачу ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за заповітом щодо майна ОСОБА_6, яке складається з ѕ частин житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями №14 по вул. Мальовнича (Живописна) у м. Дніпро (а.с.34).

Як зазначив позивач в обґрунтування своїх вимог, підставою видачі нотаріусом свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ѕ частини домоволодіння стало те, що на думку нотаріуса право на спадкування ј частини домоволодіння належить відповідно до ст. 1241 ЦК України непрацездатній вдові спадкодавця ОСОБА_7

Так, при вирішенні спорів у зв'язку зі спадкуванням за заповітом суд повинен застосовувати правила глави 85 ЦК України.

Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкоємство здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Разом з тим, ч.1 ст.1241 ЦК України визначає перелік осіб, які мають обовязкову частку у спадщині, навіть при наявності заповіту посвідченого щодо певної особи.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обовязкова частка).

Як розяснив Пленум Верховного суду України в постанові «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008, перелік осіб, які мають право на обов'язкову частку, що визначений статтею 1241 ЦК України, є вичерпним і розширеного тлумачення не потребує. Той зі спадкоємців, який має право на обов'язкову частку у спадщині та проживав разом із спадкодавцем на день його смерті, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо у визначеному законом порядку не відмовився від неї. Якщо той зі спадкоємців, хто має право на обов'язкову частку та не проживав зі спадкодавцем на день його смерті, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Як вбачається з матеріалів справи, дружина батька позивача ОСОБА_7 не подавала заяву про прийняття спадщини, після смерті свого чоловіка, тому відповідно її донька ОСОБА_2 не могла успадкувати спірну частину домоволодіння, після її смерті.

Отже, виходячи з викладеного та враховуючи, що ОСОБА_6 заповів належне йому домоволодіння, а не його частину тільки своїй доньці ОСОБА_1 та вона єдина прийняла спадщину після його смерті, суд дійшов висновку, що позивач має право на успадкування і ј частини будинку № 14 по вул. Мальовнича (Живописна) у м. Дніпро в порядку спадкування за заповітом, після смерті батька ОСОБА_6

Таким чином, вимоги позивача обґрунтовані та не підлягають задоволенню.

Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати в розмірі 704,80 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 10, 141, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: Російська Федерація, м. Барнаул, вул. Тимурівська,60, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до ОСОБА_2 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: державний нотаріус Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори ОСОБА_3 (місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Космонавта Волкова,3), Дніпровська міська рада (місцезнаходження: пр. Дмитра Яворницького,75) про визнання право власності на частину нерухомого майна у порядку спадкування за заповітом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом право власності на ј частину нерухомого майна, яке складається з житлового будинку загальною площею 57,1 кв.м. з господарсько-побутовими будівлями № 14, розташованого по вул. Мальовнича у м. Дніпрі.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 704,80 грн.

Повний текст судового рішення складений 06 березня 2019 року.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України подається до Дніпровського апеляційного суду через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після завершення апеляційного перегляду.

Головуючий суддя: Р.О. Кушнірчук