Провадження №2/521/3841/19
04 листопада 2019 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді - Коблової О.Д.,
за участю секретаря судового засідання - Вікленко Ю.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про виселення та зняття з реєстраційного обліку та звільнення від особистих речей,
В провадженні Малиновського районного суду м. Одеси перебуває цивільна справа за позовною заявою Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про виселення та зняття з реєстраційного обліку та звільнення від особистих речей.
В обґрунтування своєї позиції позивач зазначає, що згідно ст.37 ЗУ «Про іпотеку» право власності на двокімнатну квартиру, загальною площею 66,0 кв.м., житловою площею 37,1 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 було переєстровано на АТ «Укрсоцбанк», що належала на праві власності ОСОБА_1 .
Правовою підставою для реєстрації права власності АТ «Укрсоцбанк» на нерухоме майно, є відповідне застереження в Іпотечному договорі 05.05.2006 року, яке передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 23.02.2018 № 115182235 було зареєстровано право власності ПАТ «Укрсоцбанк» на двокімнатну квартиру, загальною площею 66,0 кв.м., житловою площею 37,1 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 зареєстроване (Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 39811638 від 22.02.2018 12:24:00, ОСОБА_3 , Комунальне підприємство "Реєстраційна служба Одеської області", Одеська обл.
Згідно Довідки про склад сім`ї, в двокімнатній квартирі, загальною площею 66,0 кв.м., житловою площею 37,1 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 власником якої є АТ «Укрсоцбанк», зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .
Позивач звертався до відповідача з вимогою звільнити житлове приміщення, намагався врегулювати питання в досудовому порядку, зокрема, було надіслано вимогу про добровільне виселення.
Проте, незважаючи на відсутність будь-яких правових підстав для проживання у будинку, колишній власник, продовжує користуватися ним та відмовляється добровільно виселятися. Такі дії відповідача створюють перешкоди у здійснені законних прав власника, який не може вільно користуватись та розпоряджатися нерухомим майном.
10 вересня 2019 року Загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» та єдиним акціонером АТ «Укрсоцбанк» затверджено рішення про реорганізацію АТ «Укрсоцбанк», шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк». Згідно рішення №5/2019 єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк» від 15. 10.2019 року, було затверджено Передавальний акт та визначено, що правонаступництво щодо всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» які зазначені у передавальному акті, виникає у АТ «АЛЬФА-БАНК» з дати визначеної у Передавальному акті, а саме з 15.10.2019 року.
У зв`язку з чим, представник АТ «Альфа-Банк», у судове засідання не з`явився, проте надав заяву, до змісту якої позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Не заперечував проти заочного розгляду справи.
Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце судового засідання слухання справи повідомлялися належним чином.
Згідно ст. 280 ч.1 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, дослідивши представлені суду докази, надавши належну правову оцінку правовідносинам, що виниклим між сторонами по справі, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що згідно ст.37 ЗУ «Про іпотеку» право власності на двокімнатну квартиру, загальною площею 66,0 кв.м., житловою площею 37,1 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 було переєстровано на АТ «Укрсоцбанк», що належала на праві власності ОСОБА_1 .
Правовою підставою для реєстрації права власності АТ «Укрсоцбанк» на нерухоме майно, є відповідне застереження в Іпотечному договорі 05.05.2006 року, яке передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 23.02.2018 № 115182235 було зареєстровано право власності ПАТ «Укрсоцбанк» на двокімнатну квартиру, загальною площею 66,0 кв.м., житловою площею 37,1 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 зареєстроване (Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 39811638 від 22.02.2018 12:24:00, ОСОБА_3 , Комунальне підприємство "Реєстраційна служба Одеської області", Одеська обл.
Згідно Довідки про склад сім`ї, в двокімнатній квартирі, загальною площею 66,0 кв.м., житловою площею 37,1 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 власником якої є АТ «Укрсоцбанк», зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .
Позивач звертався до відповідача з вимогою звільнити житлове приміщення, намагався врегулювати питання в досудовому порядку, зокрема, було надіслано вимогу про добровільне виселення.
Проте, незважаючи на відсутність будь-яких правових підстав для проживання у будинку, колишній власник, продовжує користуватися ним та відмовляється добровільно виселятися. Такі дії відповідача створюють перешкоди у здійснені законних прав власника, який не може вільно користуватись та розпоряджатися нерухомим майном.
Відповідно до ч. 1,2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Аналогічні норми закріплені у ст. 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.
Оскільки відповідач не є власником квартири, надалі, проживаючи в ній без будь-яких правових підстав, фактично порушують законні права власника - АТ «Укрсоцбанк», а отже підлягають виселенню з квартири.
Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Таким чином, подальше проживання відповідача в квартирі, що належить на праві власності ПАТ «Укрсоцбанк», та відмова добровільно звільнити помешкання, перешкоджає власнику користуватися та розпоряджатися нерухомим майном на свій розсуд, внаслідок чого порушуються законні права та інтереси АТ «Укрсоцбанк».
Відповідно дост.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно дост. 3 Закону України «Про іпотеку»у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.
Законом України «Про іпотеку»передбачено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання (ч.1 статті 37 Закону). Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності.
Відповідно до ч. 1ст. 40 Закону України «Про іпотеку»звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.
Відповідно до ч.2 ст.40 Закону №898-ІVу редакції від 22вересня2011р. після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналогічне положення містить змінена згідно із Законом №3795-VIч.3 ст.109 Житлового кодексу Української РСР.
Суд вважає, що оскільки позивач не пов`язаний з відповідачами будь-якими зобов`язаннями що випливають з житлових або сімейних правовідносин, а їх пов`язують лише договірні правовідносини, то позивач не зобов`язаний надавати відповідачам у користування постійне жиле приміщення.
Відповідно до ч. 9ст. 10 ЦПК Україниякщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).
Єдиною нормою, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), є саме ч. 4ст. 109 ЖК України. В зв`язку з чим, суд вважає, що для виниклих правовідносин, необхідно застосувати аналогію закону.
За нормамич.1ст.391ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Суд вважає, що позов є обгрунтованим, оскільки порушуються його права як власника майна, тому необхідно виселити відповідачів з квартири. При цьому відповідачів необхідно також і зобов`язати звільнити квартиру від належних їм речей.
Що стосується вимоги про зняття відповідачів з реєстраційного обліку в квартирі, то вона не підлягає задоволенню, оскільки за вимогами ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» підставою для зняття з реєстрації місця проживання є рішення суду про виселення.
Відповідно до вимог ст.11 вказаного Закону орган реєстраціїздійснює реєстрацію та зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб у межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці.
Отже, вказаними нормами визначено порядок зняття особи з реєстрації місця проживання.
Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
За встановлених у судовому засіданні обставин та досліджених доказів, суд вважає вимоги позивача законними й обгрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.
Згідно з вимогами ст.141 ЦПК України та ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідачів необхідно стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 5763,00 грн. в рівних частинах.
Керуючись ст.ст.12,13,76-81,141,258-259,263,265,268,273,280-282 ЦПК України, суд
Позов Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про виселення та зняття з реєстраційного обліку та звільнення від особистих речей - задовільнити частково.
Виселити в примусовому порядку громадян: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 з двокімнатної квартири, загальною площею 66,0 кв.м., житловою площею 37,1 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Зобов`язати звільнити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 двокімнатну квартиру, загальною площею 66,0 кв.м., житловою площею 37,1 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . від особистих речей.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ст. 354 ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ст. 354 ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя О.Д. Коблова