Постанова

Іменем України

27 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 671/1792/16-ц

провадження № 61-33498св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Антоненко Н.О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

треті особи: приватний нотаріус Волочиського нотаріального округу Яковлєва Світлана Леонідівна, ОСОБА_7,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 22 травня 2017 року у складі судді Павлової А. С. та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 03 липня 2017 року у складі колегії суддів: П'єнти І. В., Корніюк А. П., Талалай О. І.,

ВСТАНОВИВ:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання договору дарування квартири частково недійсним та визнання за ним права власності на 1/2 частину цієї квартири.

В обґрунтування позову зазначав про те, що 01 травня 1997 року між сторонами укладено шлюб, під час якого у 1997-1999 роках придбано квартиру АДРЕСА_1, тобто квартира є спільною сумісною власністю подружжя. До 2008 року в квартирі за спільні грошові кошти проведено внутрішній ремонт та облаштовано її меблями і побутовою технікою,

У 2014 році відповідач оформила на себе право власності на спірну квартиру та 15 липня 2015 року без його згоди подарувала її своєму синові від першого шлюбу ОСОБА_7

Указуючи на те, що у відповідача були відсутні підстави дарувати квартиру, а спірний правочин мав на меті уникнення поділу майна подружжя, позивач просив визнати договір дарування квартири частково недійсним та визнати за ним право власності на 1/2 її частину.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 26 травня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що спірна квартира не є об'єктом спільної сумісної власності сторін, оскільки була придбана відповідачем до укладення шлюбу з позивачем, а тому ОСОБА_5 мала право розпорядитися нею на власний розсуд без згоди ОСОБА_4

Короткий зміст рішення апеляційного суду

Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 03 липня 2017 року рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 26 травня 2017 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції при розгляді справи не допустив неправильного застосування норм матеріального та порушень норм процесуального права.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій 19 липня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить скасувати рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 22 травня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 03 липня 2017 року і ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити.

Надходження касаційної скарги

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Волочиського районного суду Хмельницької області.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

01 червня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи касаційної скарги

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані рішення є незаконними та несправедливими, ухвалені з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Відповідач не надала доказів, а суди не встановили факту сплати ОСОБА_5 повної вартості спірної квартири до реєстрації між сторонами шлюбу, а тому ця квартира є об'єктом спільної сумісної власності, оскільки значна сума пайових внесків на придбання квартири сплачувалася під час їх шлюбу, за рахунок грошових коштів подружжя.

На час розгляду справи Верховним Судом заперечень/відзивів на касаційну скаргу не надходило.

Фактичні обставини справи

Суди встановили, що в період до березня 1995 року ОСОБА_5 перебувала у шлюбі з ОСОБА_8, після розірвання якого отримала прізвище «ОСОБА_5».

31 травня 1997 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_9 зареєстровано шлюб, який рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 12 жовтня 2015 року розірвано.

За договором купівлі-продажу, укладеним між адміністрацією Волочиського заводоуправління будматеріалів та ОСОБА_7, адміністрація заводоуправління продала квартиру в 30-квартирному житловому будинку, який будується по АДРЕСА_3 за ціною 5 млн крб за 1 кв. м, а ОСОБА_7 зобов'язалася внести суму в розмірі 200 000 000 крб. в касу заводоуправління або на розрахунковий рахунок до 01 травня 1994 року (а. с. 64).

Згідно з квитанціями до прибуткових касових ордерів ОСОБА_7 у період з квітня 1994 року по жовтень 1996 року здійснювала платежі за квартиру в касу заводоуправління будматеріалів (а.с. 53, 65).

27 березня 2002 року на підставі рішення виконкому Волочиської міської ради від 24 лютого 2000 року № 56 ОСОБА_5 видано свідоцтво на право особистої власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 та зареєстровано Волочиським районним бюро технічної інвентаризації право власності на квартиру за відповідачем.

15 липня 2015 року ОСОБА_5 на підставі договору дарування, укладеного зі згоди колишнього чоловіка ОСОБА_8, подарувала вказану квартиру своєму синові ОСОБА_7

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального

права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК Українипровадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Укладення договору купівлі-продажу спірної квартири та сплата її вартості відбулися у 1994-1996 роках, тобто до набрання чинності ЦК та СК України, а тому до спірних правовідносин підлягають застосовуванню положення ЦК УРСР та КпШС України, які були чинні на момент виникнення спірних правовідносин.

За договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 224 ЦК УРСР).

Відповідно до частини першої статті 22 КпШС України(в редакції, чинній на момент виплати пайового внеску) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю.

У частині першій статті 24 КпШС України (в редакції, чинній на момент виплати пайового внеску) передбачено, що майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, є власністю кожного з них.

Якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя (стаття 25 КпШС України в редакції, чинній на момент сплати вартості спірної квартири).

Відповідно до частини першої статті 60 ЦПК України (в чинній на час розгляду судами справи редакції) кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Встановивши факт повної сплати відповідачем вартості спірної квартири придбаної ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу протягом 1994-1996 років, тобто до укладання між сторонами шлюбу, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про відсутність підстав уважати квартиру спільним майном подружжя ОСОБА_5.

Належних та допустимих доказів на підтвердження придбання спірної квартири за спільні кошти подружжя позивач не надав, як не надав і доказів збільшення цінності квартири внаслідок спільних трудових або грошових затрат.

Сам по собі факт отримання ОСОБА_5 свідоцтва про право особистої власності на спірну квартиру в період шлюбу сторін не дає підстав для висновку, що квартира є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами у справі, суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і надали їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України (у редакції станом на час розгляду справи судами), правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи касаційної скарги про те, що у період шлюбу за спільні кошти подружжя проведено оплату частини вартості спірної квартири, належними доказами не підтверджені і висновків судів не спростовують.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК Українизнаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів - без змін, оскільки доводи

касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 22 травня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 03 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В.І. Крат