РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

ун. № 759/16445/18

пр. № 2/759/2188/19

07 лютого 2019 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Коваль О.А.

при секретарі Грень О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася у жовтні 2018 р. до Святошинського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_2 про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що є вона є одноосібним власником цієї квартири на підставі: - свідоцтва про право на спадщину, виданого 13.06.2007 р. державним нотаріусом КМНО Зубченко Л.С. на 1/6 цієї квартири; - свідоцтва про право на спадщину, виданого державним нотаріусом КМНО Щербина Я.О. на 1/3 частину цієї квартири; - договору купівлі-продажу частини квартири, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Габріель Л.Є., на 1/2 частини цієї квартири. Разом із позивачем, у квартирі також зареєстровані її син ОСОБА_3 та колишній співмешканець - ОСОБА_8 Останній в квартирі вже більше п'яти років не проживає, ще влітку 2012 року він виїхав до іншого місця проживання, яке невідоме позивачу, жодних своїх контактних даних не залишив. З огляду на викладене, оскільки між сторонами відсутня домовленість про збереження за ОСОБА_2 житлової площі за період його непроживання в цій квартирі, оскільки відповідач не проживає в належній ОСОБА_1 квартирі понад п'ять років, вона вимушена звернутись до суду із позовом про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

Позивач до суду не з'явилась, причин неявки суду не повідомила, будь-яких заяв чи клопотань з приводу судового розгляду не подавала.

Представник позивача ОСОБА_9 в судове засідання також не прибув. Через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій позов просив задовольнити, проти винесення по справі заочного рішення не заперечував.

Відповідач в судове засідання також не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у спосіб передбачений нормами ЦПК України, зокрема шляхом направлення ухвали суду про відкриття провадження у справі та призначення її до розгляду разом з позовною заявою та додатками до неї, судових повісток за адресами місця реєстрації й фактичного місця їх проживання. У відповідності до вимог ст. 278 ЦПК України відповідачам були також направлені всі матеріали позову з відповідними додатками до нього та запропоновано надати суду у п'ятнадцятиденний строк з дня вручення ували суду про відкриття провадження у справі відзив, чого зроблено ними так і не було.

Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, зважаючи на належне повідомлення відповідача у справі про розгляд такої, згідно вимог ст. 128, 131 ЦПК України та рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011 згідно яких у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема позовній заяві) яка відповідає місцю реєстрації відповідача, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином.

Дослідивши надані суду докази у їх сукупності та співставленні, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є одноосібним власником квартири за адресою: АДРЕСА_1, про що свідчать досліджені судом свідоцтво про право на спадщину, видане 13.06.2007 р. державним нотаріусом КМНО Зубченко Л.С. на 1/6 цієї квартири; свідоцтво про право на спадщину, видане державним нотаріусом КМНО Щербина Я.О. на 1/3 частину цієї квартири; договір купівлі-продажу частини квартири, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Габріель Л.Є., на 1/2 частини цієї квартири; а також витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності й Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Частиною першою ст. 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК україни кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно із ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У відповідності зі ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Разом із тим, сукупністю належних і допустимих доказів факт того, що гр. ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1 дійсно не проживає протягом останніх п'яти років, як зазначено в позові, доведено не було, як і не було доведено належними та допустимими доказами непроживання відповідача протягом одного року згідно норм ЦК України. Клопотання про їх забезпечення чи витребування суду не заявлялися.

Слід вказати що наданий суду Акт про непроживання особи за місцем реєстрації від 20.08.2017 року в копії не може вважатися допустимим, достовірним та достатнім доказом в розумінні норм ЦПК України. Слід вказати і те, що для допиту свідків, ЦПК України передбачений відповідний порядок в судовому засіданні, із приведенням їх до присяги та попередження про відповідальність за неправдиві свідчення чи від дачі суду таких, які в свою чергу можуть бути відповідним доказом. Крім того, з огляду на відсутність повноважень на складання такого Акту такий оцінюється судом кретично.

Таким чином, з урахуванням неявки позивача і свідків у судове засідання, враховуючи вищенаведені норми законодавства та оцінюючи в сукупності належність, достовірність і допустимість кожного доказу окремо, а також їх достатність і взаємозв'язок в сукупності, враховуючи встановленні в судовому засіданні обставини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги, є не обґрунтованими та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, а тому не підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись вимогами ст. ст. 41, 47 Конституції України, ст.ст. 316, 317, 321, 405 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263-266, 268, 273, 280-282, 289, 352, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в загальному порядку до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Коваль О.А.