РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2019 року

м. Рівне

Справа № 568/1752/18

Провадження № 22-ц/4815/396/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Гордійчук С.О.,

суддів: Боймиструка С.В., Шимківа С.С.

учасники справи:

заявник: Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівнегаз збут",

боржник: ОСОБА_1,

розглянув в порядку письмового провадження в м. Рівне апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнегаз збут" на ухвалу Радивилівського районного суду Рівненської області від 11 січня 2019 року, постановлену в складі судді Панчук М.В., у справі № 568/1752/18,

в с т а н о в и в :

У грудні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівнегаз збут" звернулося до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за наданні послуги з газопостачання.

Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1, будучи споживачем природного газу, свої зобов'язання по оплаті послуг з постачання природного газу своєчасно не виконував, у зв'язку з чим у період з квітня 2017 року по вересень 2018 року виникла заборгованість у сумі 22518,94 грн.

Заявник просив суд видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТзОВ "Рівнегаз збут" заборгованості за послуги з газопостачання .

Ухвалою Радивилівського районного суду Рівненської області від 11 січня 2019 року у видачі судового наказу відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що заява про видачу судового наказу подана до суду з пропуском строку позовної давності, що є підставою для відмови у видачі судового наказу.

Не погодившись з ухвалою суду заявник подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу суду, як таку, що перешкоджає провадженню у справі, а справу направити для розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали невірно визначив початок перебігу позовної давності та помилково прийшов до висновку, що заявником подана до суду заява про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за надані послуги з газопостачання з червня 2015 року, тобто з пропуском строку позовної давності, а відтак незаконно відмовив у видачі судового наказу з цієї підстави.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Згідно приписів ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про відмову у видачі судового наказу (п. 1 ч. 1 ст. 353 ЦПК) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції не відповідає зазначеним вище вимогам.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред'явлення позову в суд за такою вимогою.

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Згідно зі ст. 123 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Як вбачається із тексту заяви про видачу судового наказу та з фінансового стану по особовому рахунку № НОМЕР_1 заборгованість за надані послуги виникла з квітня 2017 року в сумі 22699,01 грн. та за травень 2017 року в сумі 20,87 грн. (а.с. 6).

Тобто, строк з якого у товариства виникло право вимоги за стягненням заборгованості є травень 2017 року з якого необхідно обраховувати строк позовної давності.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції не звернув увагу на положення п. 5 ч.1 ст. 165 ЦПК України, яка пов'язує строк позовної давності для відмови у видачі судового наказу саме з моментом виникнення права вимоги, а не з періодом заборгованості.

Вбачається, що строк позовної давності щодо звернення із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за надання послуг з газопостачання за період з квітня 2017 року по вересень 2018 року заявником не пропущений, заява подана у межах трирічного строку з дня виникнення права відповідної вимоги.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала про відмову у видачі судового наказу постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст.374, 379, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівнегаз збут" задовольнити.

Ухвалу Радивилівського районного суду Рівненської області від 11 січня 2019 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 06 березня 2019 року.

Головуючий : Гордійчук С.О.

Судді : Боймиструк С.В.

Шимків С.С.