КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 758/6281/18
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/3647/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Волошиної В.М., Панченка М.М.,

за участю секретаря судового засідання Макаренко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Гаркавенка Ігоря Григоровича в інтересах публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на рішення Подільського районного суду м. Києва від 12 листопада 2018 року у складі судді Войтенко Т.В.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» про визнання припиненим зобов'язання за договором та вилучення запису з державного реєстру обтяжень рухомого майна,-

В С Т А Н О В И В :

У травні 2018 року ОСОБА_2 звернувся у суд із позовом до публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» (надалі - ПАТ «Родовід Банк») про визнання припиненим зобов'язання за договором та вилучення запису з державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Зазначав, що встановлену рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 12 вересня 2017 року та постановою Апеляційного суду м. Києва від 24 січня 2018 року у справі № 756/1766/16-ц виниклу перед банком на підставі кредитного договору №39.1/АА-00076.08.2 від 31 липня 2008 року заборгованість ОСОБА_2 було сплачено у добровільному порядку у повному обсязі, що зокрема підтверджується листом банку від 28 лютого 2018 року за № 09.2-11-6.6/1300 в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Родовід Банк» Шевченко A.M., в якому повідомлено про те, що рішення суду у справі № 756/1766/16-ц виконано повністю.

Посилаючись на те, що згідно з витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 15 травня 2018 року № 55697634 не знято обтяження (заборона відчужувати) автомобіля Шкода Октавія, д.н.з. НОМЕР_1, підставою якого є договір застави № 39.1/АА-00076.08.3 від 31 липня 2008 року; відсутність інших окрім встановлених виконаними судовими рішеннями заявлених до позичальника банком вимог, на підставі ст. 599 ЦК України, ОСОБА_2 просив:

- визнати припиненим його зобов'язання за кредитним договором № 39.1/АА-00076.08.2 від 31 липня 2008 року;

- зняти обтяження, накладене на транспортний засіб марки Шкода Октавія, д.н.з. НОМЕР_2, зареєстроване у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 01 серпня 2008 року за №7676073 на підставі договору застави №39.1/АА-00076.08.3 від 31 липня 2008 року, здійсненого на користь обтяжувача ПАТ «Родовід Банк»;

- стягнути на його користь понесені судові витрати.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 12 листопада 2018 року позов задоволено частково. Визнано зобов'язання за кредитним договором від 31 липня 2008 року, укладений між відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк», правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк», та ОСОБА_2 припиненим з 06 грудня 2017 року. В задоволенні позовних вимог про зняття обтяження, накладеного на автомобіль ШкодаОктавія, д.н.з. НОМЕР_2, на підставі договору застави № 39.1/АА-00076.08.3 від 31 липня 2008 року, відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі представник ПАТ «Родовід Банк», посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що настання кінцевого строку повернення кредиту та/або наявність виконаного ОСОБА_2 судового рішення не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін та не звільняє сторону кредитного договору від відповідальності за невиконання нею свого обов'язку.

Посилаючись на те, що на даний час кредитний договір свою дію не припинив, а зобов'язання, які існували на момент настання кінцевого строку повернення кредиту/виконання рішення суду будуть існувати і після закінчення даного строку, доки вони не будуть виконані сторонами та/або припинені на підставах, встановлених договором або законом, скаржник просить апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог не оскаржено, тому колегія суддів у відповідності до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України перевіряє законність та обґрунтованість рішення районного суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, вислухавши представника ПАТ «Родовід Банк», яка підтримала апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Як убачається з матеріалів справи, 31 серпня 2008 року між позивачем та банком був укладений кредитний договір № 39.1/АА-00076.08.2 про відкриття не відновлювальної кредитної лінії на загальну суму 88 400 грн. та строком до 31 липня 2015 року включно (а.с.11-15).

Відповідно до умов п.1.2 кредитного договору № 39.1 кредитні кошти надаються виключно н. купівлю автомобіля та сплату страхових платежів.

Процентна ставка за кредитом встановлена в розмірі 19.00 % річних (п.1.5).

Забезпеченням виконання умов цього договору є застава автомобіля Шкода Октавія згідно з договором застави №39.1/АА-00076.08.2-3 від 31 липня 2008 року (п.1.7). Додатковим забезпеченням виконання умов договору є порука ОСОБА_5 згідно з договором поруки 39.1/АА-00076.08.2-3/П від 31 липня 2008 року (пп. 1.7.1 п. 1.7).

Встановлено, що у зв'язку з виникненням заборгованості за кредитним договором, банк звернувся до суду з позовом про її стягнення судовим рішенням.

Так, рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 12 вересня 2017 року у справі № 756/1766/16-ц позов ПАТ «Родовід Банк» було задоволено частково та стягнуто солідарно на користь Банку заборгованість за кредитом в сумі 3 279 грн. 97 коп., прострочену заборгованість по процентам по кредиту за період з 31 липня 2008 року по 05 жовтня 2015 року у сумі 226 грн. 62 коп., пеню за період з 05 жовтня 2008 року по 05 жовтня 2015 року у сумі 1000 грн. (зменшивши її з 10 923,43 грн. виходячи з принципу розумності та справедливості), суму інфляційний витрат від суми простроченої заборгованості в сумі 892 грн. 55 коп., судові витрати в сумі 1 218 грн. У частині с стягнення 3 % річних у сумі 788 грн. 02 коп. відмовлено (а.с.16-20).

Постановою Апеляційного суду м. Києва від 24 січня 2018 року у справі №756/1766/16-ц рішення Оболонського районного суду м. Києві від 12 вересня 2017 року скасовано в частині відмови у стягненні 3 % річних у сумі 788 грн. 02 коп. та в цій частині ухвалене нове рішення про задоволення цієї вимоги, в іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін (а.с.21-25).

Отже, існує судове рішення, яким вирішено спір між банком та позивачем щодо розміру заборгованості за кредитним договором № 39.1. станом на 05 жовтня 2015 року.

Зі справи убачається, що банк листом від 13 листопада 2017 року за № 10-11-6.6/7693 на ім'я позивача у відповідь на його звернення від 08 листопада 2017 року повідомив останнього про те, що за умови погашення ним до 24 листопада 2017 року заборгованості за Кредитним договором в сумі, визначеній рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 12 вересня 2017 року, а також за умови сплати пені, розрахованої відповідно до умов Кредитного договору за 1 рік до дати її погашення (відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України), 3 % річних та інфляційних витрат, що розраховані з 06 жовтня 2015 року до дати їх погашення (відповідно до ст. 625 ЦК України), банком буде знято обтяження із заставного майна (а.с.72).

В матеріалах справи не міститься доказів того, що копія даного листа була вручена позивачу завчасно, тобто до 24 листопада 2017 року - кінцевої дати, до якої ОСОБА_2 повинен був розрахуватися за кредитом.

06 грудня 2017 року, отримавши листа від 13 листопада 2017 року за №10-11-б.б/7693, позивач сплатив банку визначені в листі грошові суми заборгованості за кредитним договором, а саме заборгованість за кредитом у сумі 3 279 грн. 97 коп., прострочену заборгованість по процентам по кредиту за період з 31 липня 2008 року по 05 жовтня 2015 року у сумі 226 грн. 62 коп., за період з 05 жовтня 2008 року по 05 жовтня 2015 року у сумі 1000 грн., інфляційні витрати від суми простроченої заборгованості в сумі 892 грн. 55 коп., що підтверджується відповідними квитанціями банку від 06 грудня 2017 року за № 1870_2, № 1870_3, № 1870_4, № 1870_5 та судові витрати у сумі 1218 грн. (квитанції № 1870 6, № 1870_7) (а.с.27-35, 72).

Встановлено, що постановою Апеляційного суду м. Києві від 24 січня 2018 року за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 вересня 2018 року на підставі положень ч.2 ст.625 ЦК України з відповідача було стягнуто 3% річних, у сумі 788грн.02коп., які боржником сплачено 30 січня 2018 року.

Визнаючи зобов'язання ОСОБА_2 за кредитним договором припиненим, районний суд виходив з того, що після сплати позивачем 06 грудня 2017 року кредитної заборгованості, будь-які претензії банку згідно умов укладеного між сторонами кредитного договору, є безпідставними.

Ухвалюючи таке рішення, з достатньою повнотою з'ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку.

Твердження апеляційної скарги про те, що настання кінцевого строку повернення кредиту та/або наявність виконаного ОСОБА_2 судового рішення не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін та не звільняє сторону кредитного договору від відповідальності за невиконання нею свого обов'язку, колегія суддів визнає безпідставними, остільки звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору, а на час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі, а отже, рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Встановлено, що існує судове рішення, яким вирішено спір між банком та позивачем щодо розміру заборгованості за кредитним договором № 39.1. станом на 05 жовтня 2015 року (а.с.16-25).

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Якщо за рішенням про стягнення кредитної заборгованості чи звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов'язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором.

Такий висновок викладений у постанові ВеликоїПалати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) передбачено, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

В той же час, у статті 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Частинами першою та третьою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Так як кредитним договором не встановлено розмір процентів після спливу строку його дії, тому слід дійти висновку про визначення розміру процентів на рівні облікової ставки Національного банку України.

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року № 6-1412цс16 та підтверджений постановою Верховного суду від 16 січня 2018 року у справі № 305/1133/15-ц й є обов'язковим щодо врахування судами під час розгляду аналогічних справ.

Кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного суду від 19 вересня 2018 року справа № 643/16336/16-ц, провадження № 61-12848св18 (ЄДРСРУ № 76596781), від 12 вересня 2018 року справа № 473/825/16-ц, провадження № 61-3240св18 (ЄДРСРУ № 76502922), 12 вересня 2018 року справа № 186/1974/14-ц, провадження № 61-24172св18 (ЄДРСРУ № 76502947) та ін.

Отже, посилання апеляційної скарги про те, що настання кінцевого строку повернення кредиту та/або наявність виконаного ОСОБА_2 судового рішення не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін та не звільняє сторону кредитного договору від відповідальності за невиконання нею свого обов'язку щодо сплати відсотків та пені, є необґрунтованими, остільки кредитний договір припинив свою дію.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи та долученим до справи доказам. Норми матеріального й процесуального права районним судом застосовано правильно.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Гаркавенка Ігоря Григоровича в інтересах публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» відхилити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 12 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з моменту складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 04 березня 2019 року.

Суддя-доповідач:

Судді: