Справа № 473/1433/18
РІШЕННЯ

іменем України

"22" лютого 2019 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої - судді Лузан Л.В., при секретарі судового засідання - Багрін І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Ательє «Головні убори» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В:

В травні 2018 року позивач ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Ательє «Головні убори» (далі ТОВ «Ательє «Головні убори») звернулося до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7 про визнання права власності на нежитлове приміщення загальною площею 34,9 кв.м., яке розташоване по вул. Одеській,20 в м. Вознесенську Миколаївської області.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до договору купівлі продажу, укладеного 29.08.1995 року між представництвом Фонду державного майна України у Вознесенському районі та ОСОБА_1 покупців членів трудового колективу ательє «Головні убори», зареєстрованого 30.08.1995 року у Вознесенській районній раді народних депутатів за № 9, з змінами, внесеними угодою від 24.07.1997 року, у власність ОСОБА_1 було передане державне майно та приміщення ательє «Головні убори» за адресою: вул. Одеська (до зміни найменування Кірова), 20 в м. Вознесенську Миколаївської області, яке складається з приміщення 1 площею 29,0 кв.м, приміщення 2, площею 5,9 кв.м., загальною площею 34,9 кв.м.

ТОВ «Ательє «Головні убори», яке є правонаступником ОСОБА_1 покупців членів трудового колективу ательє «Головні убори», звернувшись до державного реєстратора з метою реєстрації вищевказаного нежитлового приміщення, отримало відмову у вчиненні даної реєстраційної дії через наявність реєстрації права власності на обєкти нерухомості за вказаною адресою за іншими фізичними особами та невизначеності в договорі купівлі продажу частки спірного майна.

Зазначені обставини стали підставою для звернення з даним позовом до суду.

Ухвалою суду від 24.09.2018 року провадження по справі за позовом ТОВ «Ательє «Головні убори» до ОСОБА_7 про визнання права власності було закрито на підставі п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України.

Ухвалою суду від 12.11.2018 року до участі в справі в якості відповідача було залучено спадкоємця ОСОБА_7 ОСОБА_6

08.01.2019 року представником позивача надано суду позовну заяву в новій редакції, відповідно до якої остання просила визнати за позивачем право власності на 11/100 часток у загальному складі будівлі по вул. Одеській, 20 в м. Вознесенську Миколаївської області, яке складається з приміщення 1 площею 29,0 кв.м, приміщення 2, площею 5,9 кв.м., загальною площею 34,9 кв.м.

В судове засідання представник позивача адвокат ОСОБА_8 не зявилася. Надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги ТОВ «Ательє «Головні убори» підтримала, просила їх задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_6 в судове засідання не зявилися. Згідно поданих ними заяв просили про розгляд справи за їх відсутності, не заперечували проти задоволення позовних вимог ТОВ «Ательє «Головні убори».

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не зявився. Відповідно до ч.ч.7,8 ст.128 ЦПК України вважається належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи за місцем його реєстрації. Про причину неявки суду не повідомив.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Зокрема судом встановлено, що 29.08.1995 року між представництвом Фонду державного майна України у Вознесенському районі, як продавцем, та ОСОБА_1 покупців членів трудового колективу ательє «Головні убори», як покупцем, було укладено договір купівлі-продажу державного майна та приміщення ательє «Головні убори», який був посвідчений державним нотаріусом Першої Вознесенської державної нотаріальної контори 29.08.1995 року та зареєстрований у Вознесенській районній раді народних депутатів 30.08.1995 року за №9.

За умовами даного договору, його предметом є державне майно та приміщення ательє «Головні убори», загальною площею 33,8 кв.м., що розташоване по вул. Кірова (після зміни найменування вул. Одеська) в м. Вознесенську Миколаївської області, яке продавець зобовязався передати покупцю у власність, а останній, відповідно, прийняти та сплатити обумовлену договором його вартість (п.1.1 договору купівлі продажу).

При цьому, право власності на майно, яке було відчуджене, переходить до покупця з моменту складання акта прийому передачі (п.1.2 договору купівлі продажу).

Визначену продавцем суму за придбане майно покупець сплатив у повному обсязі, що вбачається з приватизаційних платіжних доручень за № 15 від 30.08.1995 року, за № 19 від 06.09.1995 року.

06.09.1995 року сторонами був складений та підписаний акт прийому передачі, відповідно до договору купівлі продажу від 29.08.1995 року, додатку № 1 до нього.

В подальшому, відповідно до угоди, посвідченої приватним нотаріусом Вознесенського міського та районного нотаріального округу Миколаївської області 24.09.1997 року, до вищевказаного договору купівлі продажу були внесені зміни та доповнення, а саме п.п.1.1 викладений у новій редакції. Зокрема, сторони погодили, що продавець зобовязується передати у власність покупця державне майна і приміщення ательє «Головні убори» за адресою: вул. Одеська (до зміни найменування Кірова), 20 в м. Вознесенську Миколаївської області, яке складається з приміщення 1 площею 29,0 кв.м, приміщення 2, площею 5,9 кв.м., загальною площею 34,9 кв.м., в свою чергу останній зобовязується прийняти майно та приміщення, сплатити його вартість, відповідно до умов, зазначених у цьому договорі.

Недійсним обумовлений договір купівлі продажу визнано не було.

Відповідно до ст.4 ЦК УРСР (який був чинним на час виникнення вказаних правовідносин) цивільні права та обовязки виникають з підстав, передбачених законодавством, а також з дій громадян і організацій, які хоч і не передбачені законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують цивільні права і обовязки.

Згідно ст. 86 ЦК УРСР, ст. 2 Закону «Про власність» (чинним на час виникнення вищевказаних правовідносин) право власності це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном.

Підставою для набуття права власності є певні юридичні факти, з якими закон повязує виникнення права власності.

Зокрема, згідно ст. 128 ЦК УРСР, право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Як зазначалося вище, ОСОБА_1 покупців членів трудового колективу ательє «Головні убори» придбало обєкт приватизації, розташований за адресою: вул. Одеська (до зміни найменування Кірова), 20 в м. Вознесенську Миколаївської області.

Отже правовідносини, що виникли, на час їх виникнення були врегульовані Законом України «Про приватизацію державного майна", Законом України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", Порядком створення та реєстрації товариства покупців у процесі приватизації, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 25.05.1993 року за № 235.

Так, відповідно до ст. 1 Закону України "Про приватизацію державного майна" (в редакції станом на час укладення договору купівлі продажу) приватизація майна державних підприємств України - це відчуження майна, що перебуває у загальнодержавній, республіканській (Республіки Крим) і комунальній власності, на користь фізичних та недержавних юридичних осіб.

Згідно ч.ч.1,2 ст. 15 вищевказаного закону приватизація державного майна здійснюється, зокрема, шляхом викупу обєктів малої приватизації товариствами покупців, створеними працівниками цих обєктів, відповідно до Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)".

При цьому, за змістом Порядку створення та реєстрації товариства покупців у процесі приватизації, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 25.05.1993 року за № 235, товариство покупців є добровільним об'єднанням громадян, які уклали угоду про спільну діяльність, з метою придбання об'єктів приватизації у спільну власність. ОСОБА_1 покупців з дня його реєстрації набуває повноважень, зокрема, подання заяви на приватизацію, укладення договору купівлі-продажу, прийняття майна у власність, підготовки установчих документів і вирішення інших організаційних питань щодо створення на основі придбаного майна господарського товариства або іншого виду підприємства, виступати в суді позивачем або відповідачем; товариство покупців виступає як юридична особа в межах наданих повноважень (п.п. 2.11, 2.12).

Право власності на державне майно підтверджується договором купівлі продажу, який укладається між покупцем та уповноваженим представником відповідного органу приватизації. Обумовлений договір підлягає нотаріальному посвідченню та реєстрації місцевою Радою народних депутатів.

Передача майна державного підприємства здійснюється після виплати повної ціни продажу обєкта на підставі акта прийому передачі, який підписують уповноважений представник органу приватизації і новий власник (ст. 25 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)".

Таким чином, ОСОБА_1 покупців членів трудового колективу ательє «Головні убори» набуло у власність приміщення ательє «Головні убори» за адресою: вул. Одеська (до зміни найменування Кірова), 20 в м. Вознесенську Миколаївської області, загальною площею 34,9 кв.м.

Державну реєстрацію субєкта підприємницької діяльності в передбачений строк (місяць з моменту підписання акта прийому передачі, відповідно до п.5.4. договору купівлі продажу) ОСОБА_1 не здійснило.

Право власності на нежитлове приміщення загальною площею 34,9 кв.м. не зареєстровано.

Водночас, згідно матеріалів справи, спірне нерухоме майно входить до складу нежитлової будівлі за адресою: вул. Одеська,20 в м. Вознесенську Миколаївської області (згідно довідки, виданої 04.01.2019 року КП «Вознесенське МБТІ», складає 11/100 ідеальних часток від загальної площі всієї будівлі (згідно довідки, загальна площа будівлі складає 314,8 кв.м.).

За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за вказаною адресою розташоване нерухоме майно загальною площею 318,4 кв.м. та здійснено реєстрацію права власності за:

- ОСОБА_5 18/100 часток (56,10 кв.м.), відповідно до договору дарування, посвідченого 27.02.2014 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу;

- ОСОБА_3 магазин площею 64,9 кв.м.: 69/100 часток, відповідно до договору купівлі - продажу, посвідченого 15.07.2000 року приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу; 31/100 часток, відповідно до договору купівлі - продажу, посвідченого 29.11.2012 року приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу;

- ОСОБА_7 нежитлова будівля площею 85 кв.м., на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого 29.03.1996 року Першою Вознесенською нотаріальною конторою;

- ОСОБА_9- нежитлова будівля площею 38,3 кв.м., на підставі рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 21.12.2004 року;

- ОСОБА_4 магазин площею 74,1 кв.м., відповідно до свідоцтва про право власності, виданого 20.03.2003 року виконавчим комітетом Вознесенської міської ради.

09.08.2017 року здійснена реєстрація ТОВ «Ательє «Головні убори» на підставі рішення засновників товариства ОСОБА_10 та ОСОБА_11 Згідно Статуту даного підприємства, затвердженого в новій редакції 22.03.2018 року протоколом загальних зборів учасників, ТОВ «Ательє «Головні убори» є правонаступником ОСОБА_1 покупців членів трудового колективу Ательє Головні убори, зареєстрованого в представництві Фонду державного майна України в Вознесенському районі 03.08.1995 року за номером 912112 (п.1.1).

Між тим доказів передачі майна членами ОСОБА_1 покупців членів трудового колективу Ательє Головні убори до статутного фонду ТОВ «Ательє «Головні убори» матеріали справи не містять (акт прийому передачі), не містить обумовлені відомості й Статут товариства.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема визнання права.

Ст.328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Виходячи з наведеного, за правилами вказаної статті, захист права власності шляхом його визнання в судовому порядку можливий, зокрема, за наявності одночасно двох умов, а саме: підтвердження належними доказами прав позивача на спірне майно, з одного боку, а другого: спростування доводів третіх осіб, які оспорюють або не визнають право власності позивача.

При цьому, відповідачем за вказаним позовом є будь яка особа, яка сумнівається у належності майна позивачеві або не визнає за ним права здійснювати повноваження власника, або така особа, що має до майна власний інтерес.

Проте, доказів, що між сторонами існує спір щодо спірного майна, позивачем не надано. Навпаки, спростовується поданими ними заявами про визнання позову.

Водночас, передумовою для застосування ст. 392 ЦК України щодо визнання права власності є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права.

Отже, враховуючи, що в судовому засіданні не встановлено необхідну сукупність умов для застосування ст. 392 ЦК України, підстав для задоволення позовних умов ТОВ «Ательє «Головні убори» суд не вбачає.

Керуючись ст.ст.12,13,76-83,141, 59,263-265, 272,273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Ательє Головні убори до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності на нерухоме майно - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 04.03.2019 року.

Суддя Л.В.Лузан