У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.11.2019 Справа №607/25403/19

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі судді Братасюка В.М., ознайомившись із позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним , -

в с т а н о в и в :

На адресу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області надійшов цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину позики грошей, оформленої розпискою від 01.03.2017 року.

Відповідно частини першої ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються до суду за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не встановлено законом.

Предмет позову не дозволяє позивачу обрати підсудність розгляду справи за власним місцем реєстрації проживання, оскільки відносини сторін спору не врегульовуються законодавством про захист прав споживачів правочин укладено між двома фізичними особами, і відповідач не є суб`єктом господарювання, а відповідно не є виконавцем робіт чи надавачем послуг.

З метою з`ясування інформації, чи має відповідач місце реєстрації проживання в м. АДРЕСА_1 чи на території Тернопільського району, на котрий поширюється юрисдикція розгляду справ Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області, здійснено запит в ДМСУ в Тернопільській області.

Згідно адресної довідки ДМСУ в Тернопільській області, зареєстрованої через канцелярію суду 08.11.2019 року, вбачається що місцем реєстрації відповідача є АДРЕСА_1

17 липня 1997 року Україна ратифікувала Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, та певні протоколи до неї, і ця обставина з огляду на приписи ч.1 ст. 9 Конституції України, Закону України від 29.06.2004 року «Про міжнародні договори» свідчить про обов`язковість застосування національними судами України норм Конвенції.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…) .

Приписами п.1 частини першої статті 31 ЦПК України передбачено, що суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Оскільки предмет позову не дозволяє позивачу обрати підсудність розгляду справи за власним місцем реєстрації проживання, відповідач має місце реєстрації проживання в Теребовлянському районі Тернопільської області, Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області не може вважатися «судом, встановленим законом» в розумінні ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод

З огляду на наведене суд вважає, що позов слід передати на розгляд суду за місцем реєстрації відповідача до Теребовлянського районного суду Тернопільської області.

Керуючись п.1 частини першої статті 31 ЦПК України,-

у х в а л и в :

Справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним, передати на розгляд Теребовлянського районного суду Тернопільської області.

Ухвала набирає законної сили через п`ятнадцять днів з дня постановлення , якщо не була подана апеляційна скарга. У разі подання апеляційної скарги, ухвала набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку, визначеному п.15.5 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України , до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі через суд першої інстанції, у 15-денний строк з дня постановлення, апеляційної скарги.

Головуючий суддяВ. М. Братасюк