ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/582/19Головуючий по 1 інстанції
Категорія: 301030500 Годік Л. С.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2019 року :

м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Вініченка Б.Б., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.,

секретар Торопенко Н.М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

особа, яка подала апеляційну скаргу - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17 вересня 2019 року у складі судді Годік Л.С.,

в с т а н о в и в :

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про порядок спільного користування.

В обґрунтування позовних вимог вказував, що ОСОБА_2 в 2017 році отримала в дарунок майнові права на частину домоволодіння з правом спільної часткової власності по АДРЕСА_1 від ОСОБА_3 , яка була співвласником за попереднім договором дарування від 27 травня 1994 року, який посвідчений Уманською міською державною нотаріальною конторою. Вказує, що даний договір являється обов`язковим в повному обсязі і для ОСОБА_2 Минулі відносини з ОСОБА_3 включали сімейне проживання, спільне майно і спільне користування, що не відповідає новим обставинам співжиття з чужою особою з іншим менталітетом. Тому він звернувся до суду про розподіл та виділ у натурі частки із спільного майна, що є у спільній частковій власності.

Просив зобов`язати ОСОБА_2 дотримуватися порядку спільного користування по договору дарування від 27 травня 1994 року з вільним без обмежень режимом користування і регульованих зон в межах 1/3 частини домоволодіння по АДРЕСА_1 до укладення нового договору і його нотаріального посвідчення.

Визнати ОСОБА_2 правонаступником ОСОБА_3 і відповідальною за невиконані нею зобов`язання, а також за відшкодування збитків, завданих ОСОБА_3 розірванням договору 1994 року.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17 вересня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не доведено які його права, свободи чи інтереси порушені відповідачем підлягають захисту, а обставини вказані в позовній заяві не доведені належними та допустимими доказами, з урахуванням положень ст.ст. 76-83 ЦПК України.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення норм процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення суду скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Вказував, що суд першої інстанції не врахував його доводів, які були викладені ним в позовній заяві при зверненні до суду. Також, суд не вирішив по суті заяву від 27 червня 2019 року про стягнення з відповідача судового збору та не вирішив клопотання про стягнення штрафу з відповідача.

24 жовтня 2019 року ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 в якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17 вересня 2019 року без змін.

Вказувала, що апеляційна скарга є необґрунтованою та безпідставною, а тому є надуманою та такою, що подана з метою чергового завдання шкоди правам та свободам ОСОБА_2

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 27 травня 1994 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , ОСОБА_1 було укладено договір дарування, відповідно до якого ОСОБА_4 подарувала, а ОСОБА_3 , ОСОБА_1 прийняли в дар кожен в рівних долях належну ОСОБА_4 1/3 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в АДРЕСА_2 , який розташований на присадибній земельній ділянці розміром 2035 кв.м. (а.с.55). Даний договір посвідчений державним нотаріусом та зареєстровано в реєстрі за № 3-305.

Згідно з частиною першою статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Звертаючись в суд з даним позовом, ОСОБА_1 просив зобов`язати ОСОБА_2 дотримуватися порядку спільного користування по договору дарування від 27 травня 1994 року з вільним без обмежень режимом користування і регульованих зон в межах 1/3 частини домоволодіння по АДРЕСА_1 та визнати ОСОБА_2 правонаступником ОСОБА_3 і відповідальною за невиконані нею зобов`язання, а також за відшкодування збитків, завданих ОСОБА_3 розірванням договору 1994 року.

Однак, ОСОБА_2 не є стороною договору дарування від 27 травня 1994 року на який посилається у своїй позовній заяві ОСОБА_1 Доказів того, що ОСОБА_2 має якісь зобов`язальні відносини за цим договором в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, приймаючи рішення у справі прийшов до обґрунтованого та вмотивованого висновку, стосовно того, що позивачем не вказано та не доведено, які саме його права, свободи чи законні інтереси були порушені відповідачем та в який спосіб.

Відповідно до частин 1,3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду прийняте з додержанням норм матеріального та процесуального права, із з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, відповідністю висновків суду обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального права є необґрунтованими.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає безпідставними доводи скаржника, як на підставу для скасування рішення суду стосовно того, що суд першої інстанції не врахував його доводів, які були викладені ним в позовній заяві при зверненні до суду.

Колегія суддів не приймає доводи скаржника, як на підставу для скасування рішення суду стосовно того, що суд не вирішив по суті заяву від 27 червня 2019 року про стягнення з відповідача судового збору та не вирішив клопотання про стягнення штрафу з відповідача за зловживання правами.

Відповідно до норм ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В разі відмови в позові судовий збір покладається на позивача.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обгрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер і правильності висновків суду не спростовують.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія судді погоджується з висновками суду першої інстанції і не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення .

Керуючись статтями 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17 вересня 2019 року у даній справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді: Б. Б. Вініченко

Ю. В. Сіренко

Т. Л. Фетісова