Постанова

Іменем України

06 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 750/6772/16-ц

провадження № 61-31083св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач 1 - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

відповідач 2 - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ярощук Вікторія Юріївна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 лютого 2017 року у складі судді Щербак І. В. та рішення апеляційного суду Чернігівської області від 04 квітня 2017 року в складі колегії суддів: Євстафіїва О. К., Бечка Є. М., Страшного М. М.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернулося до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк»), приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ярощук Вікторії Юріївни про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, визнання договору припиненим.

Позовна заява мотивована тим, що у порушення статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та розділу І Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року, нотаріус Ярощук В. Ю. вчинила виконавчий напис, яким пропонується звернути стягнення на квартиру на погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором з ТОВ «Український промисловий банк» № 594/ФКВ-07 від 09 листопада 2007 року, яка нарахована за період після розірвання цього договору рішенням суду.

Указана у виконавчому написі сума кредитної заборгованості відрізняється від суми заборгованості, яку встановлено рішенням суду. Крім того, нотаріусом не перевірено, чи наявний між ОСОБА_1 і ПАТ «Дельта Банк» спір щодо вказаної ним у виконавчому написі суми заборгованості. Також у цьому написі не вказано жодного документа, який би підтверджував наявність у позивача безспірної заборгованості, яку пропонується стягнути, або факт настання кінцевого терміну виконання зобов`язання чи прострочення його виконання.

З моменту виникнення у ПАТ «Дельта Банк» права на позасудове вирішення спору та з моменту розірвання кредитного договору минуло понад 3 роки. ОСОБА_1 не отримував повідомлень ні про те, що ТОВ «Український промисловий банк» відступив право вимоги за укладеними ними договорами ПАТ «Дельта Банк», ні про необхідність усунення порушення умов цих договорів.

Зі змісту виконавчого напису вбачається, що для його вчинення нотаріусу було надано договір про передачу ПАТ «Дельта Банк» активів та кредитних зобов`язань ТОВ «Український промисловий банк» від 30 червня 2010 року, а не нотаріально посвідчений договір про відступлення прав вимоги за іпотечним договором.

Іпотечний договір від 09 листопада 2007 року припинив свою дію з моменту розірвання судом кредитного договору між ОСОБА_1 і ТОВ «Український промисловий банк.

Просив визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ярощук В. Ю., вчинений 24 вересня 2014 року (реєстровий № 1478), про звернення стягнення на предмет іпотеки - на належну йому квартиру АДРЕСА_1 таким, що не підлягає виконанню, і визнати припиненим договір іпотеки від 09 листопада 2007 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Український промисловий банк».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 лютого 2017 року позов задоволено.

Визнано виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ярощук В. Ю. від 24 вересня 2014 року, номер у реєстрі 1478 про звернення стягнення на нерухоме майно ОСОБА_1 , переданого в іпотеку - двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 таким, що не підлягає виконанню.

Визнано припиненим з 30 червня 2010 року іпотечний договір від 09 листопада 2007 року, укладений між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 .

Вирішено питання про судові витрати.

Суд першої інстанції виходив із того, що ПАТ «Дельта Банк», порушуючи вимоги частини 3 статті 24 Закону України «Про іпотеку», правочин про відступлення прав за іпотечним договором (а саме: договір про передачу активів та кредитних зобов`язань ТОВ «Український промисловий банк» на користь ПАТ «Дельта Банк» від 30 червня 2010 року) не здійснив державної реєстрації у встановленому законодавством порядку, а тому у ПАТ «Дельта Банк» не виникло право вчиняти виконавчий напис про звернення стягнення на предмет іпотеки, з визнанням іпотечного договору припиненим з 30 червня 2010 року (оскільки у ПАТ «Дельта Банк» не виникло право вимоги за іпотечним договором з вищевикладених мотивів), що є підставами для повного задоволення позову.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 04 квітня 2017 року рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 лютого 2017 року (з урахуванням ухвали апеляційного суду Чернігівської області від 28 квітня 2017 року про виправлення описки) змінено в частині мотивів задоволення позову, задовольнивши його з мотивів, викладених у даному рішенні апеляційного суду.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідно до статі 17 Закону України «Про іпотеку» перебування належної ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1 в іпотеці у ПАТ «Дельта Банк» за «Договором про передачу Активів та Кредитних зобов`язань Укрпромбанку на користь Дельта Банку» від 30 червня 2010 року припиниться або після повного й фактичного виконання ОСОБА_1 рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 03 липня 2009 року по справі № 2-2150/09, або після втрати ПАТ «Дельта Банк» права вимагати від ОСОБА_1 виконання цього рішення суду. Тобто в силу статей 520, 604 ЦК України і статті 17 Закону України «Про іпотеку» саме по собі розірвання рішенням суду кредитного договору № 594/ФКВ-07 від 09 листопада 2007 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 не припинило дії іпотечного договору. Проте жоден з учасників судового розгляду не посилався на те, що ОСОБА_1 фактично й повністю виконано рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 03 липня 2009 року по справі № 2-2150/09 за позовом ТОВ «Український промисловий банк» до ОСОБА_1 в частині стягнення кредитної заборгованості, або на те, що ПАТ «Дельта Банк» втратило право вимагати виконання цього рішення суду. Відповідно жоден з учасників судового розгляду не надавав суду доказів щодо цих обставин.

Таким чином, висновок суду про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 є вірним, але мотиви їх задоволення є хибними. Тому оскаржуване рішення підлягає зміні в частині мотивів задоволення позову.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 липня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано справу з Деснянського районного суду м. Чернігова.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

29 травня 2018 року справа № 750/6772/16-ц передана до Верховного Суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 червня 2019 року справу № 750/6772/16-ц призначено судді-доповідачеві Бурлакову С. Ю.

Ухвалою Верховного Суду від 09 вересня 2019 року справу № 293/1009/16-ц призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У квітня 2017 року ПАТ «Дельта Банк» подало касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами не взято до уваги те, що договір про передачу активів та кредитних зобов`язань ТОВ «Український промисловий банк» на користь ПАТ «Дельта Банк» від 30 червня 2010 року посвідчений нотаріусом та пройшов державну реєстрацію. Крім того, кредитне зобов`язання вважається припиненим з моменту виконання позичальником усіх обов`язків перед банком. Хоча кредитний договір, укладений між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 , рішенням суду розірвано, кредитні зобов`язання боржника, виконання яких фактично не здійснено, не припинені.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд установив, що 09 листопада 2007 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Пантелієнком О. С. за реєстраційним № 5957. Цим договором, зокрема, передбачено, що за рахунок предмета іпотеки - квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , забезпечуються вимоги ПАТ «Український промисловий банк» за кредитним договором № 594/ФКВ-07 від 09 листопада 2007 року, який укладено між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 , за яким останній зобов`язався до 08 листопада 2027 року повернути кредит у розмірі 41 150 доларів США, сплатити проценти за користування ним у розмірі 11,00 % річних, комісії, тощо, та за кредитним договором № 595/ФКВ-07 від 09 листопада 2007 року, який укладено між тими ж сторонами, за яким ОСОБА_1 зобов`язався до 08 листопада 2027 року повернути ТОВ «Український промисловий банк» кредит у розмірі 678,13 грн, сплатити проценти за користування ним у розмірі 19,86 % річних, комісії, тощо. Пунктом 6.2 зазначеного договору іпотеки визначено, що він діє до повного виконання зобов`язань, забезпечених іпотекою.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 03 липня 2009 року по справі № 2-2150/09 за позовом ТОВ «Український промисловий банк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, яке набрало законної сили 30 вересня 2009 року, розірвано укладений сторонами кредитний договір № 594/ФКВ-07 від 09 листопада 2007 та з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Український промисловий банк» стягнуто заборгованість: за кредитом у сумі 301 266,74 грн, по процентах за користування кредитом у сумі 14 243,01 грн, за комісією - 2 331,10 грн; стягнуто проценти за період з 10 по 11 лютого 2009 року у сумі 181,59 грн, пеню по кредиту за період з 21 жовтня 2008 року по 02 липня 2009 року у розмірі 28 255,68 грн, пеню по процентах за цей же період у сумі 1 835,16 грн, пеню по комісії теж за цей же період у сумі 274,40 грн, а всього стягнуто 348 387,68 грн та 1 730,00 грн на відшкодування витрат по сплаті судового збору. Дане рішення звернуто до виконання, що підтверджується копією постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції про відкриття виконавчого провадження ВП № 15924652 від 16 листопада 2009 року.

30 червня 2010 року між ПАТ «Дельта Банк», ТОВ «Український промисловий банк» та Національним банком України укладено «Договір про передачу Активів та Кредитних зобов`язань Укрпромбанку на користь Дельта Банку», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соколовим О. Є за реєстраційним № 2258.

Згідно з цим договором ТОВ «Український промисловий банк» передав (відступив) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги виконання зобов`язань за всіма укладеними ТОВ «Український промисловий банк», зокрема й за кредитним договором № 594/ФКВ-07 від 09 листопада 2007 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 , а також за договором, яким забезпечено цей кредитний договір.

Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 84126859 від 03 квітня 2017 року підтверджено, що на підставі указаних договорів від 09 листопада 2007 року і від 30 червня 2010 року до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна внесено записи про обтяження належної ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1 .

24 вересня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ярощук В. Ю. вчинено виконавчий напис (реєстровий № 1478). У цьому написі пропонується звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , на забезпечення виконання останнім зобов`язань за кредитним договором № 594/ФКВ-07 від 09 листопада 2007 року; за рахунок коштів, отриманих від реалізації вказаної квартири, пропонується задовольнити вимоги ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом у сумі 39 435,40 доларів США, за процентами - 11 270,61 доларів США, за комісією - 2 331,10 грн. У виконавчому написі зазначено, що стягнення провадиться за період з 01 липня 2010 року по 11 червня 2014 року.

Цей виконавчий напис звернуто до виконання, що підтверджується копією постанови державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції про відкриття виконавчого провадження ВП № 50764182 від 08 квітня 2016 року.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до положень частини другої статі 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Мотиви і доводи, з яких виходить Верховний Суд та застосовані норми права

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі ж правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).

Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Інформація про наявність у суді іншого позову стягувача до боржника чи боржника до стягувача сама по собі не є доказом недотримання умови щодо безспірності заборгованості.

Такі висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) та від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 12-278гс18).

Суди не звернули увагу на те, що нотаріус вчинив виконавчий напис, не встановивши чи направляв банк боржнику письмову вимогу щодо усунення порушень за кредитною угодою, та не врахували, що недотримання приватним нотаріусом вимог підпункту 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій порушено права ОСОБА_1 на спростування розміру заборгованості. Оскільки, розмір заборгованості, який стягнуто рішенням суду від 30 липня 2009 року, яка складає 301 266,74 грн не співпадає із розміром заборгованості, зазначеної у виконавчому написі нотаріуса - 600 840,55 грн.

Крім того, у спірних правовідносинах суди встановили, що рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 03 липня 2009 року розірвано укладений сторонами кредитний договір № 594/ФКВ-07 від 09 листопада 2007 та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Український промисловий банк» заборгованість: за кредитом у сумі 301 266,74 грн, по процентах за користування кредитом у сумі 14 243,01 грн, за комісією - 2 331,10 грн; стягнуто проценти за період з 10 по 11 лютого 2009 року у сумі 181,59 грн, пеню по кредиту за період з 21 жовтня 2008 року по 02 липня 2009 року у розмірі 28 255,68 грн, пеню по процентах за цей же період у сумі 1 835,16 грн, пеню по комісії теж за цей же період у сумі 274,40 грн, а всього стягнуто 348 387,68 грн та 1 730,00 грн на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Тобто, кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів та порядку сплати процентів за користування кредитом.

За вимогами статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Таким чином, положення абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року (справа №310/11534/13-ц, провадження № 14-154цс18) визначила, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Отже, кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним.

Разом з тим, у заяві про вчинення виконавчого напису банк заявив до стягнення проценти за кредитом, нараховані після пред`явлення до позичальника вимоги про дострокове повернення кредиту.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржуване судове рішення апеляційного суду підлягає зміні шляхом зміни його мотивувальної частини.

Щодо судових витрат

Підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій відсутні.

Керуючись статтями 402, 409, 412, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Чернігівської області від 04 квітня 2017 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: С. Ю. Бурлаков

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун

В. П. Курило