ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 527/1747/19 Номер провадження 22-ц/814/2530/19Головуючий у 1-й інстанції Павлійчук А.В. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Бутенко С.Б.

Суддів: Обідіної О.І., Прядкіної О.В.

за участю секретаря: Кальник А.М.

розглянув в м. Полтаві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Глобинського районного суду Полтавської області від 20 серпня 2019 року у складі судді Павлійчук А.В.

за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя,

в с т а н о в и в:

В серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаною заявою про забезпечення її позову до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя.

В обґрунтування заяви вказувала, що ОСОБА_2 намагається та має реальну можливість відчужити належне йому майно, тому невжиття заходів забезпечення позову в даній справі може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Окрім того, для того щоб експерт мав можливість встановити реальну ринкову вартість автомобіля на день винесення рішення про поділ майна подружжя, необхідно йому надати для огляду спірний автомобіль.

Посилаючись на вказані обставини, просила суд вжити заходів для забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме та нерухоме майно, власником якого є ОСОБА_2 , а саме: транспортний засіб: «Орel vivaro» д.н.з. НОМЕР_1 ; транспортний засіб: «Хонда» д.н.з. НОМЕР_2 ; земельну ділянку: кадастровий номер: :30:002:0199, місце розташування: АДРЕСА_1 , землі сільськогосподарського призначення, цільове призначення: 03.07 «для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, площею - 0,0250 гектарів; частину адміністративного корпусу за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Глобинського районного суду Полтавської області від 20 серпня 2019 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвала мотивована тим, що заявник належним чином не обґрунтувала необхідність забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, в тому числі тих фактів, що ОСОБА_2 має намір чи здійснює дії по відчуженню майна чи будь-які інші дії, які можуть утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Припущення заявника про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення є необґрунтованим.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просила ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити її заяву про забезпечення позову в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що судом першої інстанції не в повній мірі досліджені докази, які подавались апелянтом в якості обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду, пояснення представника апелянта, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Частинами першою, другою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно пункту 1 частини першої статті 374, статті 375 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що в серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя, в якому просить визнати право спільної сумісної власності подружжя на автомобіль «Орel vivaro» д.н.з. НОМЕР_1 , придбаний у 2004 році; автомобіль «Хонда» д.н.з. НОМЕР_2 , придбаний у 2008 році; земельну ділянку кадастровий номер: :30:002:0199, місце розташування: АДРЕСА_1 , землі сільськогосподарського призначення, цільове призначення: 03.07 «для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, площею - 0,0250 гектарів, зареєстровану відділом Держгеокадастру у Глобинському районі Полтавської області 05.12.2016 року, та частину адміністративного корпусу за адресою: АДРЕСА_1 .

В порядку розподілу спільного сумісного майна подружжя просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь 1/2 частину вартості спірного майна.

Позивачу стало відомо, що відповідач намагається відчужити спірний автомобіль, а тому одночасно із поданням вказаної позовної заяви ОСОБА_1 подала до суду заяву про забезпечення позову, в якій просила накласти арешт на вищевказане майно ОСОБА_2

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали заяви про забезпечення позову та додані до неї документи не містять достатніх даних про те, що виконання можливого рішення суду на користь позивачки може бути утруднене або стане неможливим внаслідок дій відповідача.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно пункту 1 частини першої статті 150 ЦПК України позов може забезпечуватися накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують обґрунтовані побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року № 9 роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Таким чином, при поданні заяви про забезпечення позову не достатньо послатись на диспозицію відповідної норми процесуального права. Заява повинна бути належним чином мотивована, а її доводи - підтверджені. Не може бути задоволено клопотання про забезпечення позову, якщо заявник не надав докази, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до незворотних наслідків.

По справі встановлено, що відповідних доказів на підтвердження обґрунтованості припущення щодо неможливості виконання у майбутньому рішення суду внаслідок відчуження спірного майна відповідачем, позивачкою суду не надано та не доведено, що виконання рішення у справі за позовом про стягнення грошової компенсації вартості частки позивача у спільному майні подружжя може бути здійснено лише за рахунок спірного майна, про арешт якого вона просила суд.

Доводи апеляційної скарги заявника висновків суду першої інстанції не спростовують та не свідчать по неправильне застосування судом норм матеріального права або порушення норм процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Оскаржувану ухвалу постановлено судом з додержанням вимог закону і підстав для її скасування з наведених в апеляційній скарзі мотивів колегією суддів не вбачається.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Глобинського районного суду Полтавської області від 20 серпня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: С.Б. Бутенко

Судді: О.І. Обідіна

О.В. Прядкіна