22-ц/804/2636/19
265/6731/18

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2019 року місто Маріуполь

справа № 265/6731/18

провадження № 22-ц/804/2636/19

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого Пономарьової О.М.,

суддів Зайцевої С.А., Попової С.А.,

секретар судового засідання Єфремова О.В.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - Лівобережний відділ державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області у складі судді Мельник І.Г. від 18 липня 2019 року, в яке ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 23 серпня 2019 року внесено виправлення арифметичної помилки,

в с т а н о в и в:

09 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Лівобережний відділ державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Позовна заява мотивована тим, що на виконанні у Лівобережному відділі державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/265/1404/13, виданого 05 грудня 2013 року Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя про стягнення з ОСОБА_2 на її користь аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ? частини від усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22 квітня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття.

Постановою Апеляційного суду Донецької області від 12 липня 2018 року змінено розмір стягнення аліментів з ? частини на 1/6 частину від усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. За період з 22 квітня 2013 року по 01 липня 2018 року заборгованість за аліментами складає 22 940,53 гривень. З урахуванням уточненої позовної заяви від 17 травня 2019 року,

посилаючись на ст. 196 СК України, позивач просила стягнути з ОСОБА_2 пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 19 927,40 гривень.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 18 липня 2019 року, в яке ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 23 серпня 2019 року внесено виправлення арифметичної помилки, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 19 366 гривень 54 копійки.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 704,80 гривень.

21 серпня 2019 року відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 18 липня 2019 року та ухвалити нове про часткове задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом допущені порушення норм матеріального та процесуального права. Відповідач визнає вимоги позивачки про стягнення пені частково, оскільки не згоден з періодом нарахування, а відповідно і з розміром штрафних санкцій. Вважає, що пеня повинна бути нарахована з дня пред`явлення позивачкою виконавчого листа до виконання, а саме з 09 грудня 2014 року. Судом безпідставно стягнуто пеню, починаючи з момента звернення позивачки до суду з позовом про стягнення аліментів та до закінчення розгляду справи судом. Суд не врахував його матеріальний стан та не зменшив розмір пені.

12 листопада 2019 року позивачем ОСОБА_1 подано до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просила відмовити ОСОБА_2 у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін, оскільки воно ухвалено у відповідності до вимог матеріального та процесуального закону.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_5 підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_6 заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає таких підстав.

Відповідно до частини 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіряючи справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд виходить з наступного.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що на виконанні у Лівобережному відділі державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/265/1404/13, виданого 05 грудня 2013 року Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ? частини від усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 22 квітня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до постанови Апеляційного суду Донецької області від 12 липня 2018 року змінено розмір стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої доньки з ? частини на 1/6 частину від усіх видів заробітку, але не менше 50%

прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Згідно з довідкою-розрахунком Лівобережного відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 13 травня 2019 року заборгованість за аліментами ОСОБА_2 за вищевказаним виконавчим листом станом на 01травня 2019 року складає 24 766,80 гривень.

Відповідно до ст. 196 СК Україні у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

У такому разі дійсно необхідно виходити із презумпції вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти та прострочила виконання зобов`язання. Тобто відповідач повинен доказувати протилежне.

Суд встановив, що відповідач не здійснював в належному розмірі виплат за аліментами, поважних обставин, які б свідчили про незалежні від нього причини, не встановлено.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції правильно виходив з того, що відповідач не виконує свого обов`язку зі сплати аліментів, внаслідок чого у нього виникла заборгованість, що підтверджується розрахунком заборгованості. Відповідачем в свою чергу не надано ніяких доказів того, що зазначена заборгованість утворилася не з його вини.

Відповідно до ч. 3 ст. 195 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка просила стягнути пеню за несвоєчасно сплачені аліменти за період з 22 квітня 2013 року по 01 травня 2019 року у розмірі 19 927 грн. 40 коп.

Матеріали справи містять довідку-розрахунок про розмір заборгованості за аліментами за вищевказаний період у розмірі 24 766,80 гривень, яка складена державним виконавцем відповідно до вимог статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», сторонами не оспорюється (а.с. 62).

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку

функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.

У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

Проводячи розрахунок неустойки, суд першої інстанції врахував правову позицію Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року по справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18) та наведену в ній формулу.

Проте зазначена правова позиція відповідно до Постанови Великої Палати Верховного суду від 03 квітня 2019 року по справі № 333/6020/16 визнана неактуальною, оскільки помилково наведено формулу, за якою обчислення пені за несплату або прострочення сплати аліментів передбачає врахування кожного місяця окремо, а не за кожен день прострочення сплати аліментів.

Однак сторонами порядок та формула нарахування розміру пені не оспорюється, позивач в позорвній заяві навела саме такий розрахунок, тому апеляційний суд, розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, погоджується з висновками суду першої інстанції про стягнення пені за прострочення сплати аліментів в розмірі 19 366,54 грн станом на 01 травня 2019 року, який не перевищую 100 відсотків заборгованості, яка дорівнює 24 766,80 гривень, виходячи з розрахунку розміру заборгованості за аліментами, проведеним старшим державним виконавцем Лівобережного відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя.

Доводи апеляційної скарги відповідача щодо необхідності зменшення розміру неустойки з урахуванням його матеріального, сімейного стану та за період з моменту подачи виконавчого листа позивачем до виконавчої служби були предметом розгляду судом першої інстанції, який дав їм належну правову оцінку, а тому апеляційний суд визнає їх необгрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню, оскільки вони не грунтуються на встановлених в судовому засіданні обставинах та вимогах закону.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають

застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, та ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Ніяких нових обставин чи доказів, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли б вплинути на правильність висновків та рішення суду відповідачем в суді апеляційної інстанції не надано.

Порушень норм процесуального права, які б могли призвести до неправильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлено.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, переглядаючи справу відповідно до положень ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд не вбачає апеляційних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, у зв`язку з чим апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 382 ЦПК України апеляційний суд в постанові вирішує питання нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

При подачі апеляційної скарги відповідач ОСОБА_2 повинен був сплатити судовий збір в розмірі 1057,20 грн, а сплатив 157,20 грн та просив відстрочити сплату решти до ухвалення судового рішення (а.с.32 т.2).

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 25 жовтня 2019 року про відкриття провадження відповідачу ОСОБА_2 відстрочено сплату судового збору у сумі 900 грн за подання апеляційної скарги на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 18 липня 2019 року до ухвалення судового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Лівобережний відділ державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів (а.с.39-40 т.2).

Статтею 141 ЦПК Украни, яка регулює розподіл судових витрат між сторонами, передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову - на відповідача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 , з останнього належить стягнути в дохід держави судовий збір в розмірі 900,00 грн, яякий був недоплачений при зверненні з апеляційною скаргою.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, Донецький апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 18 липня 2019 року, в яке ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 23 серпня 2019 року внесено виправлення арифметичної помилки, залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНН НОМЕР_1 , уродженець міста Маруполя Донецької області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) в дохід держави (Отримувач коштів ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106 Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783 Банк отримувача Казначейство України (ЕАП) Рахунок отримувача UA6026001 Код класифікації доходів бюджету22030106) судовий збір в розмірі 900 (дев`ятсот) гривень 00 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 15 листопада 2019 року.

Головуючий О.М. Пономарьова

Судді С.А. Зайцева

С.А. Попова