Справа № 447/905/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Павлів В.Р.
Провадження № 22-ц/811/2796/18 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Шандри М.М.

суддів: Крайник Н.П., Струс Л.Б.

секретаря: Бадівської О.О.

за участю: ОСОБА_1 її представника Когут ОСОБА_2 ,

представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 , прокурора Куцика В.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 24 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Миколаївської районної державної адміністрації, приватний нотаріус Миколаївського районного нотаріального округу Львівської області Сороколіт Ольга Григорівна, прокурор Золочівської місцевої прокуратури Львівської області Журавкін А.О. про визначення часток у спадковому майні та визнання права власності,

ВСТАНОВИЛА:

08.04.2016 ОСОБА_1 подала позов в своїх інтересах та в інтересах своїх неповнолітніх дітей: ОСОБА_6 та ОСОБА_6 , відповідно до якого просила визнати недійсним заповіт, складений ОСОБА_7 Вірою Станіславівною в частині, що стосується майна на яке спадкодавець не мала права на день смерті, визнати за ОСОБА_3 право на 4/9 частки будинку АДРЕСА_1 , визнати за нею та її неповнолітніми дітьми право власності на 5/9 частки будинку АДРЕСА_1 . В обґрунтування позову покликалася на те, що 22.06.2003 позивач ОСОБА_1 одружилася з ОСОБА_8 . У них народилося двоє дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З 23.09.2003 ОСОБА_1 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 . Її діти зареєстровані у вказаному будинку з народження. Власником будинку до 01.10.2004 була ОСОБА_9 , а з 23.05.2005 право власності перейшло до ОСОБА_10 . У 2003 році ОСОБА_1 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 за спільною домовленістю розпочали капітальний ремонт будинку та перепланування. ОСОБА_10 працювала за кордоном та пересилала кошти на ремонт. ОСОБА_1 і ОСОБА_8 вкладали в ремонт спільні кошти та працю, крім того ОСОБА_8 витратив на ремонт свої дошлюбні заощадження. Ремонт закінчили у 2015 році. В результаті проведення відповідних робіт було створено нове майно, власниками якого у рівних частинах були: ОСОБА_1 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_8 Спадкоємцями І черги до майна ОСОБА_8 були: ОСОБА_10 (мати), ОСОБА_1 (дружина), ОСОБА_6 і ОСОБА_6 (діти). ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_10 померла. За життя вона склала заповіт на користь свого брата ОСОБА_3 , який є спадкоємцем до її майна. Таким чином, ОСОБА_10 на день смерті не була власником цілого спірного будинку, а отже зазначений будинок не може бути успадкований відповідачем.

11.08.2016 позивач подала заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої змінила позовні вимоги та просила визначити, що частка ОСОБА_10 у спірному будинку на час її смерті становила 1/3 ідеальних частин будинку; визначити, що частка ОСОБА_8 у спірному будинку на час його смерті становила 1/3 ідеальних частин будинку; визначити, що частка ОСОБА_1 у спірному будинку становить 1/3 ідеальних частин будинку; визначити, що частка ОСОБА_10 у будівельних матеріалах та конструктивних елементах, використаних при здійсненні надбудови над прибудованою частиною будинку та надбудови над балконом у спірному будинку на час її смерті становила 1/3 ідеальних частин; визначити, що частка ОСОБА_8 у будівельних матеріалах та конструктивних елементах, використаних при здійсненні надбудови над прибудованою частиною будинку та надбудови над балконом у спірному будинку на час його смерті становила 1/3 ідеальних частин; визначити, що частка ОСОБА_1 у будівельних матеріалах та конструктивних елементах, використаних при здійсненні надбудови над прибудованою частиною будинку та надбудови над балконом у спірному будинку становить 1/3 ідеальних частин; зобов`язати ОСОБА_3 не чинити позивачам перешкоди в користуванні спірним будинком та вселити позивачів у спірний будинок.

25.07.2017 позивач подала заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої вказала, що з урахуванням висновку експерта змінює свої позовні вимоги на такі: визначити, що частка померлої ОСОБА_10 в праві спільної сумісної власності у будинку АДРЕСА_1 на час її смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 , становила 56/150; визначити, що частка померлого ОСОБА_8 в праві спільної сумісної власності у будинку АДРЕСА_1 на час його смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 , становила 47/150; визнати за ОСОБА_1 право власності на 47/150 ідеальних частин будинку АДРЕСА_1 ; визначити, що частка, яка належала ОСОБА_10 в праві спільної сумісної власності на будівельні матеріали та конструктивні елементи, використані при здійсненні надбудови над прибудованою частиною будинку, завдяки чому утворилась мансардна кімната, та надбудови над балконом, завдяки чому утворилась лоджія, в будинку АДРЕСА_1 (а саме: блоки віконні ПВХ 1,1х0,55 2 шт.; блоки віконні ПВХ 1,1х0,9 2 шт.; блоки віконні ПВХ 1,1х1,1 1 шт.; блоки віконні ПВХ 1,24х1,3 2 шт.; гіпсові в`яжучі Г-з 0,00033 т; герметик силіконовий 0,504 л; дошки не обрізні з хвойних порід, довжина 4-6,5 м, усі ширини, товщина 25 м, ІІІ сорт 0,000155 м3; дошки обрізні з хвойних порід, довжина 4-6,5 м, ширина 75-150 мм, товщина 25 мм, ІV сорт 0,0033 м3; дюбель-шурупи 100х10мм 17 шт.; опалубка розбірна із щитів, ширина 2000 мм, товщина 40 мм-1,5 м2; піна монтажна 1,26 л; розчин готовий кладковий важкий цементно-вапняковий, марка М25- 2,23 м3; розчин готовий опоряджувальний вапняковий 1:2,5 0,0869 м3; розчин готовий опоряджувальний цементно-вапняковий 1:1:6 0,455 м3; сітка дротяна ткана з квадратними чарунками №05 без покриття 0,29 м2; сталеві деталі риштувань 0,15 т; цегла керамічна, силікатна або порожниста 3 664 шт.) на час її смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 становила 1/3 ідеальну частину; визначити, що частка, яка належала ОСОБА_8 в праві спільної сумісної власності на будівельні матеріали та конструктивні елементи, використані при здійсненні надбудови над прибудованою частиною будинку, завдяки чому утворилась мансардна кімната, та надбудови над балконом, завдяки чому утворилась лоджія, в будинку АДРЕСА_1 (а саме: блоки віконні ПВХ 1,1х0,55 2 шт.; блоки віконні ПВХ 1,1х0,9 2 шт.; блоки віконні ПВХ 1,1х1,1 1 шт.; блоки віконні ПВХ 1,24х1,3 2 шт.; гіпсові в`яжучі Г-з 0,00033 т; герметик силіконовий 0,504 л; дошки не обрізні з хвойних порід, довжина 4-6,5 м, усі ширини, товщина 25 м, ІІІ сорт 0,000155 м3; дошки обрізні з хвойних порід, довжина 4-6,5 м, ширина 75-150 мм, товщина 25 мм, ІV сорт 0,0033 м3; дюбель-шурупи 100х10мм 17 шт.; опалубка розбірна із щитів, ширина 2000 мм, товщина 40 мм-1,5 м2; піна монтажна 1,26 л; розчин готовий кладковий важкий цементно-вапняковий, марка М25- 2,23 м3; розчин готовий опоряджувальний вапняковий 1:2,5 0,0869 м3; розчин готовий опоряджувальний цементно-вапняковий 1:1:6 0,455 м3; сітка дротяна ткана з квадратними чарунками №05 без покриття 0,29 м2; сталеві деталі риштувань 0,15 т; цегла керамічна, силікатна або порожниста 3 664 шт.) на час його смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 становила 1/3 ідеальну частину; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 ідеальну частину будівельних матеріалів та конструктивних елементів, використаних при здійсненні надбудови над прибудованою частиною будинку, завдяки чому утворилась мансардна кімната, та надбудови над балконом, завдяки чому утворилась лоджія, в будинку АДРЕСА_1 (а саме: блоки віконні ПВХ 1,1х0,55 2 шт.; блоки віконні ПВХ 1,1х0,9 2 шт.; блоки віконні ПВХ 1,1х1,1 1 шт.; блоки віконні ПВХ 1,24х1,3 2 шт.; гіпсові в`яжучі Г-з 0,00033 т; герметик силіконовий 0,504 л; дошки не обрізні з хвойних порід, довжина 4-6,5 м, усі ширини, товщина 25 м, ІІІ сорт 0,000155 м3; дошки обрізні з хвойних порід, довжина 4-6,5 м, ширина 75-150 мм, товщина 25 мм, ІV сорт 0,0033 м3; дюбель-шурупи 100х10мм 17 шт.; опалубка розбірна із щитів, ширина 2000 мм, товщина 40 мм-1,5 м2; піна монтажна 1,26 л; розчин готовий кладковий важкий цементно-вапняковий, марка М25- 2,23 м3; розчин готовий опоряджувальний вапняковий 1:2,5 0,0869 м3; розчин готовий опоряджувальний цементно-вапняковий 1:1:6 0,455 м3; сітка дротяна ткана з квадратними чарунками №05 без покриття 0,29 м2; сталеві деталі риштувань 0,15 т; цегла керамічна, силікатна або порожниста 3 664 шт.); визначити, що частка, яка належала ОСОБА_10 в праві спільної сумісної власності на огорожу (включаючи ворота та хвіртку), яка встановлена по всьому периметру прибудинкової території будинку АДРЕСА_1 , на час її смерті 03.01.2016 становила 1/3 ідеальну частину; визначити, що частка, яка належала ОСОБА_8 в праві спільної сумісної власності на огорожу (включаючи ворота та хвіртку), яка встановлена по всьому периметру прибудинкової території будинку АДРЕСА_1 , на час його смерті 16.01.2015 становила 1/3 ідеальну частину; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 ідеальну частину огорожі (включаючи ворота та хвіртку), яка встановлена по всьому периметру прибудинкової території будинку АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на меблі та побутову техніку, які знаходяться в будинку АДРЕСА_1 , а саме: шафу купе (каркас ДСП, фасад-дзеркало) 5-ти дверну - 1 шт.; тумби - 2 шт. та полиці - 2 шт. в комплекті з шафою купе (верх, низ); ліжко (матеріал: дуб з вставками із червоного дерева, приблизно 2000 х 2000 мм) - 1 шт.; стіл туалетний з дзеркалом (дуб з вставками із червоного дерева) - 1 шт.; тумби приліжкові (дуб з вставками із червоного дерева) - 2 шт.; матрац ортопедичний - 1 шт.; люстру - 1 шт.; бра - 1 шт.; карниз кований - 1 шт.; тюнер - 1 шт.; комод (матеріал: дуб з вставками із червоного дерева) - 1 шт.; ліжко односпальне в комплекті з висувними шухлядами - 1 шт.; матрац ортопедичний - 1 шт.; шафу однодверну (з 2 шухлядами) - 1 шт.; книжкову шафу - 1 шт.; полицю над ліжком - 1 шт.; стіл комп`ютерно-письмовий - 1 шт.; тумби навісні (1- чотирьох дверна, 2-га- двох дверна) - 2 шт.; тумбу (низ) чотирьохдверну - 1 шт.; скляні декоративні полиці - 2 шт.; люстру - 1 шт.; комод - 1 шт.; шафу купе (каркас ДСП, фасад-дзеркало) - 1 шт.; шафу навісну 2-х дверну (дуб) - 1 шт.; тумбу для взуття 2-х дверну (дуб) - 1 шт.; стелаж кутовий - 1 шт.; тумбу навісну 2-х дверну (дуб) - 1 шт.; тумбу 2-х дверну (дуб) - 1 шт.; карниз кований - 2 шт.; люстру - 2 шт.; кухонну кутову стінку - 1 шт.; витяжку - 1 шт.; газову плиту - 1 шт.; холодильник - 1 шт.; кухонний куток комплект (дерев`яний вишня) - 1 шт.; телевізор - 1 шт.; тюнер - 1 шт.; полицю настінну під телевізор - 1 шт.; люстру - 1 шт.; зобов`язати ОСОБА_3 та ОСОБА_11 не чинити позивачам перешкоди в користуванні будинком АДРЕСА_1 та вселити позивачів в спірний будинок.

Відповідно до заявви ОСОБА_12 від 13.11.2017 про роз`єднання позовних вимог і виділення позовної вимоги щодо зобов`язання ОСОБА_3 та ОСОБА_11 не чинити позивачам перешкоди в користуванні будинком АДРЕСА_1 та вселення позивачів в спірний будинок, в окреме провадження, ухвалою від 14.11.2017 зазначені позовні вимоги виділено в окреме провадження.

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 24 вересня 2018 року, в якому внесено виправлення ухвалою цього суду від 02 листопада 2018 року, позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину меблів та побутової техніки, які знаходяться в будинку АДРЕСА_1 , а саме:

- шафу купе (каркас ДСП, фасад-дзеркало) 5-ти дверну - 1 шт.;

- тумби - 2 шт. та полиці - 2 шт. в комплекті з шафою купе (верх, низ);

- ліжко (матеріал: дуб з вставками із червоного дерева, приблизно 2000 х 2000 мм) - 1 шт.;

- стіл туалетний з дзеркалом (дуб з вставками із червоного дерева) - 1 шт.;

- тумби приліжкові (дуб з вставками із червоного дерева) - 2 шт.;

- матрац ортопедичний - 1 шт.;

- люстру - 1 шт.;

- бра - 1 шт.;

- карніз кований - 1 шт.;

- тюнер - 1 шт.;

- комод (матеріал: дуб з вставками із червоного дерева) - 1 шт.;

- ліжко односпальне в комплекті з висувними шухлядами - 1 шт.;

- матрац ортопедичний - 1 шт.;

- шафу однодверну (з 2 шухлядами) - 1 шт.;

- книжкову шафу - 1 шт.;

- полицю над ліжком - 1 шт.;

- стіл комп`ютерно-письмовий - 1 шт.;

- тумби навісні (1- чотирьох дверна, 2-га- двох дверна) - 2 шт.;

- тумбу (низ) чотирьохдверну - 1 шт.;

- скляні декоративні полиці - 2 шт.;

- люстру - 1 шт.;

- комод - 1 шт.;

- шафу купе (каркас ДСП, фасад-дзеркало) - 1 шт.;

- шафу навісну 2-х дверну (дуб) - 1 шт.;

- тумбу для взуття 2-х дверну (дуб) - 1 шт.;

- стелаж кутовий - 1 шт.;

- тумбу навісну 2-х дверну (дуб) - 1 шт.;

- тумбу 2-х дверну (дуб) - 1 шт.;

- карніз кований - 2 шт.;

- люстру - 2 шт.;

- кухонну кутову стінку - 1 шт.;

- витяжку - 1 шт.;

- газову плиту - 1 шт.;

- холодильник - 1 шт.;

- кухонний куток комплект (дерев`яний вишня) - 1 шт.;

- телевізор - 1 шт.;

- тюнер - 1 шт.;

- полицю настінну під телевізор - 1 шт.;

- люстру - 1 шт.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 130,85 гривень.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позову оскаржила ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що відповідачем не надано жодних доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_10 заперечувала проти проведення ремонту в будинку та проти поліпшень, які в ньому проводились. Вказує, що поліпшення в будинку здійснені з додержанням встановленого порядку використання спільного майна зі згоди власника будинку ОСОБА_10 за спільною домовленістю між нею і сім`єю позивачки, за кошти як ОСОБА_10 так і ОСОБА_1 і її чоловіка, а відтак оскільки поліпшення неможливо відокремити, вона з чоловіком набули право власності на частку в будинку. Вказує, що суд першої інстанції безпідставно застосував до спірних правовідносин ст. 331 ЦК України, яка регулює набуття права власності на новостворене майно та об`єкти незавершеного будівництва. Просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позову скасувати та задовольнити позов в цій частині.

У судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_13 апеляційну скаргу підтримали, з підстав, вказаних у скарзі.

Представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін, покликаючись на доводи, викладені у відзиві на скаргу.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, були належним чином повідомлені про час та місце слухання справи, тому розгляд справи відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України здійснюється колегією суддів за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із ч.1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У відповідності до вимог ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення таким вимогам відповідає.

Суд установив, що відповідно до акту від 10.02.1960 будівництво будинку АДРЕСА_1 було закінчено і введено будинок в експлуатацію. Будинок одноповерховий з верандою, опалення будинку газове, загальна площа будинку 108,29 кв. м, житлова площа 53,5 кв.м.

Суд також установив, що згідно з матеріалами інвентаризаційної справи №753 на спірний будинок, він до 1992 року належав на праві власності ОСОБА_14 , площа спірного будинку з моменту його побудови змінилася несуттєво. Зокрема, змінилася з запланованої 106,2 кв. м на 115,4 кв. м. Ці зміни відбулися ще до переходу права власності від ОСОБА_9 до ОСОБА_10 .

З 1992 року власником спірного житлового будинку стала дружина ОСОБА_14 ОСОБА_9 , що стверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 23.05.2005, зареєстрованим в реєстрі за №1295. Згідно з рішенням від 25.12.1991 № 234 виконавчий комітет Миколаївської міської ради вирішив узаконити ОСОБА_9 самовільно побудовану літню кухню, збільшені розміри сараю і сіней, розміром 2,8 м х 5,45 м. Відповідно до рішення від 31.08.2004 № 233 ОСОБА_9 надано дозвіл на збір документів для узаконення самовільно збудованої літньої кухні, добудови сараю та сіней.

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_9 померла. За життя вона склала заповіт, згідно з яким заповіла належний їй будинок доньці ОСОБА_10 . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23.05.2005, яке зареєстроване в реєстрі за № 1295, ОСОБА_10 набула право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 . Успадкований житловий будинок цегляний, загальною площею 115,4 кв.м, складається з однієї кухні та трьох житлових кімнат, площею 53,5 кв.м, з господарськими будівлями: цегляною літньою кухнею, цегляним сараєм, огорожею, воротами, замощенням, колодязем (а.с.114 том 1).

ОСОБА_10 є матір`ю ОСОБА_8 .

ОСОБА_8 22.06.2002 зареєстрував шлюб з ОСОБА_1 . У шлюбі у них народилося двоє дітей: ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується свідоцтвами про народження дітей від 28.01.2003 серії НОМЕР_1 та від 14.08.2013 серії НОМЕР_2 .

Відповідно до заповіту, посвідченого 12.03.2008 та зареєстрованого в реєстрі за № 1240, ОСОБА_10 заповіла все належне їй на день смерті майно своєму синові ОСОБА_8

ОСОБА_1 13.08.2014 подала заяву про розірвання шлюбу з ОСОБА_8 , покликаючись на те, що стосунки у них погіршилися, ОСОБА_8 не утримує сім`ю, не бере участі у веденні домашнього господарства, не займається вихованням дітей. 12.12.2014 ОСОБА_1 подала позов про стягнення з ОСОБА_8 аліментів, відповідно до якого зазначила, що шлюбні стосунки між ними припинено з серпня 2014 року і з цього часу вона з дітьми проживає окремо.

16.01.2015 ОСОБА_8 помер.

31.03.2015 ОСОБА_10 склала новий заповіт, який зареєстрований в реєстрі за №304, відповідно до якого заповіла все належне їй на день смерті майно своєму братові ОСОБА_3 .

03.01.2016 померла ОСОБА_10 . З матеріалів спадкової справи № 2/2016 до майна ОСОБА_10 вбачається, що 15.01.2016 ОСОБА_3 подав заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_10 , як спадкоємець за заповітом (а.с.82 том 1).

Отже, судом установлено, що з моменту побудови спірний будинок належав на праві власності сім`ї ОСОБА_7 . Зокрема, він був збудований (створений) ОСОБА_14 ще у 1960 році, що стверджується матеріалами інвентарної справи, внаслідок чого у ОСОБА_14 виникло право власності на жилий будинок. Після його смерті право власності на зазначене майно перейшло до його дружини ОСОБА_9 , після смерті якої майно успадкувала їх донька ОСОБА_10

ОСОБА_8 не був власником зазначеного майна та не мав частки у праві власності. З моменту побудови площа будинку змінилася не суттєво. Рішення про узаконення самовільних добудов були видані ще ОСОБА_9 .

Суд також установив, що у спірному будинку проведено ремонт.

Згідно з висновком судової інженерно-технічної експертизи від 30.05.2017 № 03/17с, проведеної судовим експертом Заяць І.Г., якому ЦЕКК Міністерства юстиції України видано свідоцтво судового експерта № 1617 від 19.02.2016, вартість спірного будинку після проведеного у період з 2005 року по 2013 рік ремонту станом на час проведення дослідження становить 1 177 883,00 гривень; вартість здійснених поліпшень становить 1 101 472,00 гривень; частка вартості здійснених поліпшень у вартості будинку в цілому на час проведення дослідження становить 94/100; вартість використаних будівельних матеріалів для самочинного будівництва надбудови над прибудованою частиною будинку, завдяки чому утворилась мансардна кімната, та надбудови над балконом, завдяки чому утворилася лоджія, становить 22 666,80 гривень; вартість встановленої у 2010 2011 роках по всьому периметр у прибудинкової території огорожі становить 143 546,00 гривень (а.с. 194 244 том 1).

Експерт ОСОБА_15 , який проводив судову інженерно-технічну експертизу, в судовому засіданні першої інстанції пояснив, що висновок зробив без технічного паспорта на будинок та визнав, що у розрахунках допустив рахункову помилку.

Згідно з висновком експерта ОСОБА_16 І.Г. від 19.05.2018 № 04/18с за результатами проведення будівельно-технічного дослідження за заявою ОСОБА_1 , вартість поліпшень, які здійснені в будинку АДРЕСА_1 (без урахування вартості робіт з реконструкції даху) на час складання висновку № 03/17с від 30.05.2017 становить 857 728,00 гривень, а частка вартості здійснених поліпшень у будинку у вартості будинку в цілому 73/100 (а.с.142 189 том 2).

Відповідно до ч.4 ст. 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Право власності на спірний житловий будинок зареєстроване за ОСОБА_10 в порядку спадкування за заповітом. Таким чином, ОСОБА_10 була титульним власником спірного майна.

Ураховуючи наведене, для того, щоб довести, що спадкодавцеві на день смерті належав не весь будинок, а лише його частина, позивач повинен довести, що у ремонтних роботах ОСОБА_1 та ОСОБА_8 брали участь з дозволу власника; їх вклад у ремонт будинку був значним, що дозволяло б суду визнати за ними право власності; а також довести розмір участі кожного з них у ремонтних роботах з метою надання суду можливості визначення частки зазначених осіб у переробленому майні.

Суд встановив, що відповідно до паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_10 з 2003 року регулярно виїжджала в Республіку Італія і з 2003 року тривалий час працювала в Італії, що визнали учасники справи.

Відповідно до трудової книжки ОСОБА_8 з 2002 року він переважно не працював, отримував допомогу по безробіттю. Працював лише у періоди: з 05.07.2004 по 16.09.2004; з 01.06.2006 по 18.05.2007; з 02.07.2008 по 05.01.2009 та з 01.04.2010 по 31.12.2010.

Отже, судом встановлено, що ОСОБА_8 в основному не працював, отримував допомогу по безробіттю і сама позивач у позовних заявах поданих до суду зазначала, що він не мав коштів навіть на утримання сім`ї.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про недоведеність його участі у проведенні ремонтних робіт. Що стосується виготовлення за замовленням ОСОБА_8 проекту газифікації будинку, суд в цій частині обґрунтовано взяв до уваги доводи відповідачів стосовно того, що зазначений проект ОСОБА_8 . замовив на прохання ОСОБА_10 , оскільки вона самостійно цього зробити не могла у зв`язку з перебуванням за межами України. Суду також не надано доказів оплати ним робіт по підведенню газу та опалення у спірному будинку.

Згідно з угодою від 21.08.2008 № 0970001 саме ОСОБА_10 зобов`язалася погасити заборгованість за газопостачання, що виникла у зв`язку з користування комунальними послугами у спірному будинку, незважаючи на те, що у будинку на той час вона фактично не проживала, оскільки працювала за кордоном.

Доказів того, що кошти, отримані ОСОБА_1 , були витрачені на проведення ремонтних робіт у будинку чи закупівлю будівельних матеріалів суду не надано. Також, суду не надано доказів того, що ОСОБА_1 своєю працею брала участь у виконанні будівельних робіт у будинку.

При цьому, суд першої інстанції встановивши, що свідки є родичами або друзями сторін, які подали клопотання про їх виклик у судове засідання та допит, критично оцінив їх показання.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що ні ОСОБА_1 ні ОСОБА_8 не можуть вважатися такими, що набули право власності на частину спірного будинку, внаслідок проведення у ньому ремонту, оскільки не доведено проведення ремонтних робіт у будинку АДРЕСА_1 за відповідною угодою ОСОБА_10 та ОСОБА_1 , ОСОБА_8 про створення спільної сумісної власності за рахунок вкладення їхніх коштів та праці.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд прийшов до помилкового висновку про незастосування до спірних правовідносин ст. 392 ЦК України, не заслуговують на увагу, оскільки положеннями цієї статті надано право виключно власнику майна звертатися з таким позовом до суду у випадку, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами, або у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У даному випадку позивач пред`явила позов, який є фактично позовом про набуття права власності.

З матеріалів справи убачається, що у спірному будинку було проведено добудову, яка здійснена самочинно.

Відповідно до ст.376 ЦПК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Особа, яка здійснила самочинне будівництво, має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене.

Оскільки позивач не довела обставини щодо придбання нею та ОСОБА_8 будівельних матеріалів за власні кошти, суд прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині визнання за ОСОБА_17 та ОСОБА_1 права власності на 1/3 частину (за кожним) будівельних матеріалів, використаних при здійсненні надбудови.

Як убачається із свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23.05.2005, огорожа входить до складу спадщини, яку успадкувала ОСОБА_10 після смерті її матері, а тому позовні вимоги щодо визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_8 права власності на 1/3 частину (за кожним) огорожі біля спірного будинку є недоведеними.

За таких обставин, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, вірно встановив обставини справи та прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Рішення суду відповідає вимогам процесуального та матеріального права, обставинам справи, доводи скарги висновків суду не спростовують, тому колегія суддів підстав для скасування рішення суду не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 24 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 13.11.2019

Головуючий

Судді