ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1935/19 Справа № 204/4723/17 Суддя у 1-й інстанції - Дубіжанська Т.О. Суддя у 2-й інстанції - Деркач Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Деркач Н.М.,

суддів: Ткаченко І.Ю., Демченко Е.Л.,

при секретарі Лященко С.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпро апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 09 серпня 2018 року по справі за позовом Прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради, в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_1, треті особи: Управління-служба у справах дітей виконавчого комітету Чечелівської районної у місті Дніпрі ради, Камянське вище професійне училище, ОСОБА_6, Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання права власності, витребування майна із чужого незаконного володіння, скасування державної реєстрації прав власності та визнання права користування жилим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2017 року Прокуратура Дніпропетровської області в особі Дніпровської міської ради в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_1 про визнання права власності, витребування майна із чужого незаконного володіння, скасування державної реєстрації прав власності та визнання права користування жилим приміщенням.

В обгрунтування позову Прокуратура зазначила, що її звернення з позовом обумовлено необхідністю захисту порушених житлових прав дитини сироти ОСОБА_3 у звязку з незаконним вибуттям з власності територіальної громади квартири АДРЕСА_1 (колишня назва ОСОБА_7) у м. Дніпро, яка до серпня 2016 року належала до державного житлового фонду та перебувала у віданні Дніпропетровської міської ради.

Згідно з рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 1549 від 19.06.2003 року та № 11/13 від 19.11.2003 року будинок № 38 по пр. Богдана Хмельницького у м. Дніпро прийнято до комунальної власності. У зазначеній квартирі з 1977 року по 2016 рік проживали та були зареєстровані: ОСОБА_8 (батько), ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер 06.05.2005 року; ОСОБА_9 (мати), ІНФОРМАЦІЯ_2, яка померла 26.07.2003 року; ОСОБА_6, (син), ІНФОРМАЦІЯ_3; ОСОБА_10 (дочка), ІНФОРМАЦІЯ_4, яка померла 10.01.2009 року; ОСОБА_3 (онук), ІНФОРМАЦІЯ_5, син ОСОБА_10, був зареєстрований на карточці матері, як дитина у віці до 16 років.

Згідно з інформацією Департаменту житлового господарства ДМР від 29.05.2017 року № 1/5-1024, вказана квартира у власність громадян не передавалась. Відповідно до Інформативної довідки з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 12.05.2017 року право власності на спірну квартиру у звязку з приватизацією не реєструвалося. Тобто ДМР та її виконавчі органи, як законний власник квартири, жодних дій направлених на вибуття квартири із державного житлового фонду та із комунальної власності не вчиняла та відповідних рішень не приймала.

Водночас, перевіркою, проведеною прокуратурою, встановлено, що заочним рішенням суду Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 серпня 2016 року у справі № 175/2716/16-ц визнано за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування за законом на квартиру АДРЕСА_2, після ОСОБА_11.

07.09.2016 року за ОСОБА_4 КП «Реєстраційний центр «КОММУНІТАС» Чумаківської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області було зареєстровано право власності на вказану квартиру.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23.09.2016 року за заявою ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення його було скасовано та справу призначено до розгляду у загальному порядку.

Ухвалою суду від 28.09.2016 року позовну заяву ОСОБА_4 до Дніпропетровської міської ради, Кіровської селищної ради про визнання права власності залишено без розгляду.

02.12.2016 року ОСОБА_4 продав спірну квартиру ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 02.12.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_12, зареєстрованого в реєстрі за № 2760.

30.01.2017 року ОСОБА_5 продав квартиру ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_13, зареєстрованого в реєстрі за № 378.

ОСОБА_1 на теперішній час є власником спірної квартири. Вчинені ОСОБА_4 дії та правочини з метою неправомірного заволодіння майном територіальної громади м. Дніпра, а саме: реєстрація права власності на квартиру АДРЕСА_3 та її подальший продаж, на думку позивача, є недійсним в силу ст. 205, 215, 658 ЦК України. Вказане свідчить про вибуття спірної квартири з комунальної власності поза волею власника та відчуження її всупереч передбаченому порядку. Тому квартира підлягає витребуванню у ОСОБА_4, як у особи, що незаконно заволоділа майном територіальної громади м. Дніпра.

На момент незаконного заволодіння ОСОБА_4 спірною квартирою у ній були зареєстровані на законних підставах та мали право проживати неповнолітній ОСОБА_3 разом із своїм дядьком ОСОБА_6 Законні підстави для зняття з реєстрації ОСОБА_3 та ОСОБА_6 були відсутні, оскільки останні правомірно мешкали та були зареєстровані у квартирі. У звязку з неправомірним відчуженням квартири були порушені права дитини-сироти ОСОБА_3, які також підлягають захисту.

Рішеннями Виконкому Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради ОСОБА_3 надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування, його влаштовано до державного закладу для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування та до 23 вересня 2010 року він виховувався у Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей. Розпорядженням Пятихатської районної державної адміністрації від 30.12.2015 року № Р-480/0/364-15 ОСОБА_3 влаштовано до дитячого будинку сімейного типу ОСОБА_14 та ОСОБА_15 з 01.09.2016 року неповнолітній ОСОБА_3 навчається в Камянському вищому професійному училищі, у звязку із виведенням із складу дитячого будинку сімейного типу, взятий училищем на повне державне утримання та поселений у гуртожиток навчального закладу.

На підставі наведених вище обставин, Прокуратура Дніпропетровської області, уточнивши позовні вимоги, в останній їх редакції просила суд:

- визнати право комунальної власності територіальної громади м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_4;

- витребувати у ОСОБА_1 на користь Дніпровської міської ради вказане нерухоме майно шляхом зобовязання ОСОБА_1 звільнити та повернути квартиру Дніпровській міській раді;

- скасувати державну реєстрацію права власності на спріну квартиру за ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_1;

- визнати за ОСОБА_3 право користування квартирою № 158 у будинку № 38 по пр. Богдана Хмельницького у м. Дніпрі.

Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 09 серпня 2018 року позов задоволено.

Визнано право комунальної власності територіальної громади місті Дніпра в особі Дніпровської міської ради на нерухоме майно квартиру № 158 у будинку № 38 на проспекті ОСОБА_16 у м. Дніпрі.

Витребувано від ОСОБА_1 на користь Дніпровської міської ради квартиру № 158 у будинку № 38 на проспекті ОСОБА_16 у м. Дніпрі шляхом зобовязання ОСОБА_1 звільнити та передати квартиру Дніпровській міській раді.

Скасовано державну реєстрацію права власності на квартиру № 158 у будинку № 38 на проспекті ОСОБА_16 у м. Дніпрі за ОСОБА_4, проведену на підставі рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 серпня 2016 року по справі № 175/2716/16-ц; за ОСОБА_5, проведену на підставі договору купівлі-продажу від 02.12.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_12, зареєстрованого в реєстрі за № 2760; за ОСОБА_1, проведену на підставі договору купівлі-продажу квартири від 30.01.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_13, зареєстрованого в реєстрі № 37.

Визнано за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, право користування квартирою № 158 у будинку № 38 по пр. Богдана Хмельницького у м. Дніпрі.

Розподілено судові витрати.

Не погодившись з даним рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 через свого представника звернувся з апеляційною скаргою, у якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову Прокуратури Дніпропетровської області з тих підстав, що суд дійшов помилкового висновку про наявність підстав для витребування у нього спірної квартири, оскільки Дніпровська міська рада була обізнана про вибуття квартири з власності територіальної громади на підставі рішення суду, яке не оскаржила, та яке було скасовано за заявою ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу Прокуратура Дніпропетровської області просить її відхилити, а рішення суду, як законне та обгрунтоване, залишити без змін.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 1549 від 19.06.2003 року та № 11/13 від 19.11.2003 року будинок 38 по пр. Богдана Хмельницького у м. Дніпрі, прийнято до комунальної власності.

Квартира АДРЕСА_3 до серпня 2016 року належала до житлового фонду та перебувала у віданні Дніпропетровської (Дніпровської) міської ради.

Матеріалами справи встановлено, що у квартирі АДРЕСА_5 з 1977 року по 2016 рік у різні періоди були зареєстровані та постійно проживали: ОСОБА_8, (батько), ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер 06.05.2005 року (основний квартиронаймач); ОСОБА_9 (мати), ІНФОРМАЦІЯ_2, яка померла 26.07.2003 року; ОСОБА_6, (син), ІНФОРМАЦІЯ_3; ОСОБА_10 (дочка), ІНФОРМАЦІЯ_4, яка померла 10.01.2009 року; ОСОБА_3 (онук), ІНФОРМАЦІЯ_5, син ОСОБА_10, був зареєстрований на карточці матері, як дитина у віці до 16 років. (а.с. 41-47).

Відповідно до листа Департаменту житлового господарства Дніпропетровської міської ради № 1/5-1024 від 29.05.2017 року, за даними електронної бази департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради відсутня інформація щодо передачі у власність громадянам квартири за адресою: АДРЕСА_6. (а.с. 19).

Відповідно до довідки КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» ДОР № 6691 від 26.05.2017 року, в матеріалах інвентаризаційної справи станом на 31.12.2012 року відсутні відомості про реєстрацію права власності за адресою: АДРЕСА_6 (а.с. 20).

Звертаючись до суду з позовом, Прокуратура Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради, в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 посилалася на те, що Дніпровська міська рада та її виконавчі органи, як законні власники спірної квартири, жодних дій, направлених на вибуття квартири з державного житлового фонду та із комунальної власності, не вчиняли та відповідних рішень не приймали, тобто комунальне майно вибуло з власності Дніпропетровської міської ради на підставі заочного рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 серпня 2016 року, яке потім було скасовано, без її волі, чим також порушено права неповнолітнього сироти ОСОБА_3

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для його задоволення з огляду на доведеність та обгрунтованість позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Так, відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним, і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені.

Відповідно до ст.1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожна особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно ст. 387 Цивільного Кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Статтею 330 Цивільного Кодексу України передбачено, що якщо майно відчужене особою, яке не має на це права, добросовісний набувач набуває права власності на нього, якщо відповідно до статті 388 Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Згідно з ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Як вбачається з матеріалів справи, квартира АДРЕСА_3 перебувала у комунальній власності. У період з 1977 року по 2016 рік у вказаній вище квартирі були зареєстровані та постійно проживали: ОСОБА_8, (батько), ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер 06.05.2005 року (основний квартиронаймач); ОСОБА_9 (мати), ІНФОРМАЦІЯ_2, яка померла 26.07.2003 року; ОСОБА_6, (син), ІНФОРМАЦІЯ_3; ОСОБА_10 (дочка), ІНФОРМАЦІЯ_4, яка померла 10.01.2009 року; ОСОБА_3 (онук), ІНФОРМАЦІЯ_5, син ОСОБА_10, був зареєстрований на карточці матері, як дитина у віці до 16 років.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 квітня 2010 року ОСОБА_17, ІНФОРМАЦІЯ_6, позбавлено батьківських прав щодо його малолітнього сина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 32).

Рішенням виконкому Жовтневої районної у м. Дніпрі ради від 26.05.2010 року № 174 «Про надання малолітньому ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7, статусу дитини позбавленої батьківського піклування», встановлено, що мати дитини, громадянка ОСОБА_10, померла 10.01.2009 року, а батько дитини ОСОБА_17 позбавлений батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_3. На даний час дитина перебуває у центрі соціально-психологічної реабілітації дітей м. Дніпропетровська, тому вирішено надати малолітньому ОСОБА_3, статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с. 32).

Рішенням Виконавчого комітету Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради № 285 від 23.07.2010 року «Про влаштування ОСОБА_3 до державного закладу для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», ОСОБА_3 влаштовано до державного закладу для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування (а.с.33).

Рішеннями Виконкому Красногвардійської районної у м. Дніпрі ради від 22.07.2010 року № 147 «Про закріплення житла за малолітнім ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5», від 21.10.2016 року № 160 «Про збереження житла за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5» за ОСОБА_3 закріплено право на проживання та користування житлом за адресою: пр. ОСОБА_16 (вул. героїв ОСОБА_7)АДРЕСА_7, м. Дніпра, яке знаходилося у комунальній власності (а.с. 37, 38).

Розпорядженням Пятихатської районної державної адміністрації від 30.12.2015 року № Р-480/0/364-15 ОСОБА_3, влаштовано до дитячого будинку сімейного типу ОСОБА_14 та ОСОБА_15 (а.с.35).

З 01.10.2016 року неповнолітній ОСОБА_3, у звязку з виведенням із складу дитячого будинку сімейного типу, взятий училищем на повне державне утримання і поселений у гуртожиток навчального закладу Камянське вище професійне училище, що підтверджується відповіддю № 275 від 28.04.2017 року (а.с.26).

Заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 серпня 2016 року по справі № 175/2716/16-ц (2-175/1092/16) за позовом ОСОБА_4 до Дніпропетровської міської ради, Кіровської селищної ради про визнання права власності, за ОСОБА_4 визнано право власності за законом на квартиру АДРЕСА_8 (Дніпрі), загальною площею 49,1 кв.м., житловою площею 30,7 кв.м., що складається з: 1 коридор, площею 5,8 кв.м., 2 туалет площею 0,9 кв.м., 3- ванна, площею 2,0 кв.м., 4 кухня, площею 8,0 кв.м., 5 кладова, площею 0,9 кв.м., 6 житлова кімната, площею 17,9 кв.м., 7 житлова кімната, площею 12,8 кв.м., І балкон, площею 0,8 кв.м., після ОСОБА_11, померлого 01 лютого 2011 року (а.с. 48-49).

07.09.2016 року на підставі цього рішення ОСОБА_18 зареєстрував своє право власності на вказану квартиру.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 вересня 2016 року за заявою ОСОБА_4 заочне рішення суду від 23 серпня 2016 року скасовано та справа призначена до розгляду в загальному порядку. Ухвалою суду від 28 вересня 2016 року позовна заява ОСОБА_4 до Дніпропетровської міської ради, Кіровської селищної ради про визнання права власності залишена без розгляду. Ухвала суду від 28 вересня 2016 року набрала чинності 04 жовтня 2016року та в апеляційному порядку не оскаржувалася. (а.с. 52).

Як вбачається з матеріалів справи, згідно договору купівлі-продажу № 2760 від 02.12.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_12, ОСОБА_4 відчужив спірну квартиру на користь ОСОБА_5.

На підставі договору купівлі-продажу № 378 від 30.01.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_13, ОСОБА_5відчужив спірну квартиру на користь ОСОБА_1, який на даний час є власником квартири АДРЕСА_3.

Статтею 16 ЗУ Про місцеве самоврядування передбачено, що матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об'єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Від імені та в інтересах територіальних громад права суб'єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Як встановлено матеріалами справи, спірна квартира перебувала у комунальній власності, рішення про її приватизацію відповідними органами не приймалося. Крім того, матеріали справи не містять доказів того, що Дніпровська міська рада будь-яким іншим чином виказала намір на відчуження вказаної квартири.

Наведені обставини свідчать про те, що квартира АДРЕСА_3 вибула з володіння власника територіальної громади міста, без його волі, на підставі рішення суду, яке згодом було скасовано.

Тому висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для витребування у ОСОБА_1 спірної квартири є правильним та грунтується на положеннях ст.388 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для витребування квартири висновків суду не спростовують з наведених вище підстав.

Натомість, колегія суддів зазначає, що добросовісний власник, із власності якого майно витребовується, не позбавлений можливості відновити своє право на підставі статті 661 ЦК, яка встановлює, що у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав.

Відповідно до частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Оскільки встановлено неправомірність набуття права власності на спірну квартиру ОСОБА_4 з огляду на скасування рішення суду про визнання за ним права власності на нерухоме майно, а згодом і відчуження ним квартири ОСОБА_5, а тим, у свою чергу, - ОСОБА_1, то державна реєстрації права власності на спірну квартиру за заначеними особами підлягає скасуванню. Тобто висновок суду першої інстанції в цій частині також відповідає фактичним осбавинам справи та вимогам закону.

Порушене право підлягає захисту шляхом його поновлення.

Матеріалами справи встановлено, що спірна квартира вибула з володіння Дніпровської міської ради без її волі, тому порушене право ткриторіальної громади міста підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на квартиру АДРЕСА_3.

Тому колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції в частині визнання права комунальної власності територіальної громади міста Дніправ на спірну квартиру є правильним.

Що стосується вимог про поновлення права користування ОСОБА_3 спірною квартирою, то апеляційний суд погоджується з наявністю правових підстав для задоволення вказаних позовних вимог Прокуратури з огляду на наступне.

Згідно з ч. 3 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 71 ЖК України, жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадках: влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім'ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім'ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування.

Згідно ч. 1 ст. 32 ЗУ «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування», за дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, а також особами з їх числа зберігається право на житло, в якому вони проживали з батьками, рідними до встановлення опіки, піклування, влаштування в прийомні сімї, дитячі будинки сімейного типу, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 3 ст. 32 ЗУ «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування», жилі приміщення, в яких проживали діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, до влаштування їх у сімї громадян України, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також щодо яких є рішення суду, не можуть бути відчужені без отримання згоди на таке від органів опіки та піклування, яка може надаватися лише в разі гарантування збереження права на житло таких дітей.

Відповідно до ч. 3 ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, осіб, стосовно яких встановлено опіку чи піклування, здійснюється за погодженням з органами опіки і піклування.

Як вбачається з матеріалів справи, діями ОСОБА_4 по відчуженню квартири АДРЕСА_3 було порушено права неповнолітньої дитини-сироти ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, на житло з огляду на те, що його було знято з реєстрації та позбавлено права користування житловим приміщенням за відсутності законних підстав та дозволу органу опіки та піклування.

Відповідно до частини 1 статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що, зясувавши в достатньо повному обємі права та обовязки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в мате

ріалах справи письмовими доказами.

Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що правових підстав для його скасування немає, а тому доводи апеляційної скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків місцевого суду, зводяться до переоцінки доказів і незгоди із висновками суду щодо обставин справи.

Керуючись ст.ст.259, 367, 369, 374, 375,381-384 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 09 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Н.М. Деркач

Судді: І.Ю.Ткаченко

ОСОБА_19