П О С Т А Н О В А

Іменем України

13 листопада 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Кожух О.А., Кондора Р.Ю.

з участю секретаря судового засідання: Чучка Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіакомпанія «Азур Ейр Україна» на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області, ухваленого 21 травня 2019 року головуючим суддею Гримут В.І. у справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіакомпанія «Азур Ейр Україна» про захист прав споживачів та стягнення компенсація за відмову в повітряному перевезенні, -

встановив:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позову посилаються на те, що 19.03.2018 р. вони разом з неповнолітніми дітьми ОСОБА_3 та ОСОБА_4 під час здійснення посадки на рейс QU 5731 авіакомпанії «Azur Air Ukraine», за маршрутом Харків-Шарм-ель-Шейх, були незаконно та безпідставно не допущені на борт літака представником авіаперевізника, і їм було відмовлено в перевезенні.

Оператор аеропорту ОСОБА_5 здійснила реєстрацію на вищевказаний рейс пасажирів ОСОБА_6 , місце Y 29 Е , неповнолітнього ОСОБА_3 , місце Y 29С, ОСОБА_6 , місце Y 29F , неповнолітнього ОСОБА_4 , місце Y 29 D , та видала відповідні квитки, заброньовані заздалегідь. Реєстрація проведена без зауважень. Проте в подальшому, ОСОБА_5 , начебто, виявила ознаки сп`яніння у пасажира, про що повідомила представника авіакомпанії та поліцію.

Представники авіаперевізника, безпідставно посилались на наявність ознак сп`яніння у пасажира ОСОБА_7 склали один акт про відмову у перевезенні всіх пасажирів - ОСОБА_8 , ОСОБА_7 . Таким чином, представник відповідача, фактично, відмовив і в перевезенні двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , оскільки позивачі не мали змоги оформити документи для виїзду дітей без супроводу дорослих, організувати таке перевезення.

Однак, відповідний акт складений без участі зазначених пасажирів та крім іншого, оригінал або копія акту про відмову в перевезенні ним, як і пасажирам, представником авіаперевізника наданий не був.

Відмовляючи у перевезенні пасажирам ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , авіаперевізник жодного письмового повідомлення про порядок надання компенсації та/або допомоги пасажирам - не надав. Авіаперевізником не надано роз`яснень щодо строків звернення для отримання такої компенсації, що грубо суперечить вищезазначеним нормативним актам, та привело до порушення Правил перевезень авіаперевізника, які розміщені на офіційному веб-сайті компанії «Azur Air Ukraine».

Посилаючись на викладене просили стягнути з відповідача 1600 євро, що за офіційним курсом НБУ станом на 04.07.2018 р. складає суму 49084.94 гривні.

Рішенням Тячівського районного суду від 21.05.2019 року позов задоволено.

Не погоджуючись з даним рішенням ТзОВ «Авіакомпанія «Азур Ейр Україна» оскаржило його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. В обґрунтування скарги посилається на те, що на дані правовідносини не поширюється дія ЗУ «Про захист прав споживачів». Вважає, що суд безпідставно визнав неналежним докази Акт про відмову в перевезенні, в якому зафіксовано факт перебування пасажирів у стані алкогольного сп`яніння. В такому випадку перевізник праві був відмовити в перевезенні на будь-якому етапі. Також суд безпідставно взяв до уваги висновок поліції від 17.04.2018, який складено майже через місяць після події. Звертає увагу на те, що позивачами не надано доказів на підтвердження відсутності в них ознак алкогольного сп`яніння. Вважає, що позивачі не мають права на компенсацію, оскільки перевізник діяв в межах закону та правомірно відмовив пасажирам у перевезенні з метою забезпечення безпеки.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що згідно квитків QU 5731, seat 29C, 5731, seat 29E, 5731, seat 29 F та 5731, seat 29D, 19.03.2018 р. між авіаперевізником та пасажирами KISIL/ANNA, KISIL/ANATOLIY, KISIL/MATVII та KISIL/ILLIA було укладено договори про повітряне перевезення, за маршрутом Харків - Шарм-ель-Шейх (відстань між містами 2466 км).

19.03.2018 р. працівниками авіакомпанії було проведено реєстрацію пасажирів, однак в подальшому ОСОБА_12 та ОСОБА_11 було відмовлено у перевезені через перебування у стані сильного алкогольного сп`яніння, про що працівником авіакомпанії ОСОБА_13 , в.о. начальника зміни ОСОБА_5 та представником поліції Солонний Р.Г. 19.03.2018 р. складено акт про відмову в перевезені.

Через відсутність батьків, їхні діти, ОСОБА_14 та ОСОБА_15 також не змогли поїхати за кордон.

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив із того, що перевізник безпідставно відмовив позивачам у авіаперевезенні, оскільки відсутні належні та допустимі докази вчинення ними порушень, зокрема перебування в стані алкогольного сп`яніння.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позову, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З приписів ст. 76, ст. 77, ч.ч. 1, 2, ст.ст. 78, 79, 80, ст. 81 ч.ч. 1, 4, 6, ст. 83 ч. 1 ЦПК України вбачається, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 910 ЦК України за договором перевезення пасажира одна сторона (перевізник) зобов`язується перевезти другу сторону (пасажира) до пункту призначення, а в разі здавання багажу - також доставити багаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання багажу, а пасажир зобов`язується сплатити встановлену плату за проїзд, а у разі здавання багажу - також за його провезення. Укладення договору перевезення пасажира та багажу підтверджується видачею відповідно квитка та багажної квитанції, форми яких встановлюються відповідно до транспортних кодексів (статутів).

Відповідно до ст. 98 ч.ч. 1-3 ПК України, який діяв на моменти виникнення правовідносин між сторонами, повітряні перевезення виконуються на підставі договору між авіаперевізником та пасажиром або вантажовідправником. Кожний договір повітряного перевезення та його умови засвідчуються документом на перевезення, який видається авіаційним перевізником або уповноваженими ним організаціями (агентами). Документами на повітряне перевезення є: 1) квиток (паперовий або електронний) - при перевезенні пасажира; 2) багажна квитанція (паперова або електронна) - при перевезенні речей як багажу пасажира; 3) транспортна накладна (авіаційна вантажна накладна) у паперовому або електронному вигляді - при перевезенні вантажу.

Також на дані правовідносини поширюється ЗУ «Про захист прав споживачів». Твердження апелянта про протилежне є помилковим, оскільки авіаперевезення є послугою в розумінні п. 17 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону. Та обставина, що правовідносини з авіаперевезення врегульовані ЦК України, ПК України та Правилами повітряних перевезень пасажирів і багажу не виключає можливість поширення на такі відносини ЗУ «Про захист прав споживачів», який підлягає застосуванню у випадках надання фізичній особі певних послуг для задоволення власних потреб, що має місце при авіаперевезенні пасажирів.

Конституційний Суд України у рішенні в справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору.

Отже будь-які нечіткості при виникненні спору щодо надання послуг повинні тлумачитися в користь споживача, як більш слабкої сторони договору.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачам було відмовлено в перевезенні авіакомпанією у зв`язку з перебуванням у стані алкогольного сп`яніння.

Така відмова у перевезенні допустима на підставі розділу ХІ п. 2 Правил повітряних перевезень пасажирів і багажу, зареєстровано в Міністерстві юстиції України за № 2219/22531 від 28.12.2012 р., згідно з яким для забезпечення безпеки польоту перевізник має право відмовити в перевезенні на будь-якому етапі перевезення, якщо, зокрема, пасажир перебуває у стані алкогольного або наркотичного сп`яніння.

Водночас ОСОБА_1 та ОСОБА_2 категорично заперечують факт перебування їх у стані алкогольного сп`яніння 19.03.2018, а отже така обставина підлягає доведенню. При цьому, оскільки позивачі фактично посилаються на відсутність певної події (перебування їх у стані алкогольного сп`яніння), то в силу приписів ч. 4 ст. 81 ЦПК України обов`язок доведення існування такої події, покладається саме на учасника, який її заперечує, в даному випадку на відповідача. Отже, посилання апелянта на те, що позивачами не надано доказів на підтвердження відсутності в них ознак алкогольного сп`яніння, є недоречним та суперечить приписам ч. 4 ст. 81 ЦПК України.

Однак, єдиним доказом на який посилається представник авіакомпанії, що нібито піддержує перебування позивачів у стані алкогольного сп`яніння є акт про відмову у перевезені від 19.03.2018 р. (а.с.96).

Як вірно зазначив суд першої інстанції акт про відмову у перевезені від 19.03.2018 р., складений працівником авіакомпанії ОСОБА_13 , в.о. начальника зміни ОСОБА_5 та представником поліції ОСОБА_16 , згідно якого ОСОБА_17 та ОСОБА_18 перебувають у стані сильного алкогольного сп`яніння, і який став підставою для відмови їм у перевезенні, не є достатнім доказом, оскільки вістуні будь-які посилання чи відмітки про ознайомлення з його змістом позивачів, чи відмітки про відмову позивачів із його ознайомленням, а також у ньому відсутні дані на підставі чого підписанти акту зробили висновок про перебування позивачів у стані сильного алкогольного сп`яніння, хто проводив перевірку, за допомогою яких приладів. В акті навіть не зафіксовано, які саме ознаки алкогольного сп`яніння були виявлені у пасажирів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Жодної медичної документації яка б прямо чи опосередковано свідчила про перебування позивачів 19.03.2018 у стані алкогольного сп`яніння матеріли спарив не містять.

З огляду на викладене, суд вірно вказаний акт оцінив критично та виходив з недоведеності факту перебування позивачів у стані алкогольного сп`яніння. Отже, відмова позивачам у наданні послуг з авіаперевезень не може вважатися законною та обґрунтованою.

Таким чином, перевіривши дану апеляційну скаргу в межах її доводів, апеляційний суд вважає, що вона, відповідно до ст. 375 ЦПК України, підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 і 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіакомпанія «Азур Ейр Україна», залишити без задоволення.

Рішення Тячівського районного суду від 21 травня 2019 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 15 листопада 2019 року.

Суддя-доповідач

Судді