Номер провадження: 22-ц/813/2427/19
Номер справи місцевого суду: 520/548/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кравець Ю. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Кравця Ю.І.,

суддів: Журавльова О.Г., Комлевої О.С.,

з участю секретаря судового засідання Ткачука В.О.,

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення»

відповідачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3, Торгова компанія «Алмі» (Підприємство у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю).

третя особа, яка заявляє самостійні вимоги: ОСОБА_4,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Публічне акціонерне товариство ОСОБА_5 банк «Південний», Публічне акціонерне товариство «Банк Восток»,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення» на рішення Київського районного суду м. Одеси від 23.10.2018 року, ухваленого судею ОСОБА_1,

встановив:

16.01.2018 року ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ТК «Алмі», в якій просило визнати за ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення» право власності на нежитлове приміщення, загальною площею 2612 кв.м., яке розташоване за адресою: м. Одеса, пр-т Ак. Глушка, буд.19. В подальшому, позивач неодноразово уточнював позовні вимоги, остаточно виклавши їх в заяві про уточнення прохальної частини позову від 09.10.2018 року, у звязку із залученням співвідповідача - ОСОБА_4, та просило суд: визнати за ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення» право власності на нежитлове приміщення першого поверху та підвалу, вбудоване у багатоквартирний житловий будинок, загальною площею 2612 кв.м., розташованого за адресою: м. Одеса, пр-т Ак. Глушка, буд.19; визнати недійсним договір купівлі-продажу зазначеного нежитлового приміщення, укладений 03.03.2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6; витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 на користь ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення» вказане нежитлове приміщення.

Свої позовні вимоги представник ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення» обґрунтовував тим, що 07.10.2011 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення» був укладений договір купівлі-продажу спірного нежитлового приміщення, відповідно до якого ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення» стало власником зазначеного приміщення. Відповідно до п.1.2. договору купівлі-продажу майно належало продавцю - ПАТ «Дельта Банк» на праві приватної власності на підставі мирової угоди від 26.06.2011 року, укладеної між ПАТ «Дельта Банк», ТОВ «СТЕП-УА» та ТОВ «Півострів Пілот», затвердженої ухвалою Господарського суду м. Києва від 12.07.2011 року та зареєстрованого КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості» 19.09.2011 року. Представник позивача вказував, що питання стосовно законності придбання вищевказаного нежитлового приміщення першим власником та чинність подальших угод щодо відчуження цього майна, та, зокрема, ПАТ «Дельта Банк», було предметом дослідження низки господарських справ, предметом яких слугували позовні вимоги стосовно законності набуття права власності на спірне нерухоме майно, і наявні судові рішення свідчать про законність придбання зазначеного житлового приміщення першим власником, та, відповідно, чинність подальших угод щодо відчуження даного майна, та, зокрема, ПАТ «Дельта Банк». Таким чином, представник позивача вважав, що ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення» на законних підставах весь цей час було власником зазначеного нежитлового приміщення. У жовтні 2017року ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення» з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно випадково дізналось про зміну власника зазначеного нежитлового приміщення, а саме те, що 03.03.2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу спірного нежитлового приміщення, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6, реєстраційний №880, а у подальшому, 13.12.2017 року між ОСОБА_3 та ТК «АЛМІ» укладений договір купівлі-продажу спірного нежитлового приміщення, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7 Разом з тим, як стверджував представник позивача, про зміну власника спірного нежитлового приміщення з ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення» на ОСОБА_2, зі ОСОБА_2 на ОСОБА_3 та з ОСОБА_3 на ТК «АЛМІ» позивачу ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення» нічого відомо не було. Більш того, представник позивача зазначав, що ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення» з 2011 року до цього часу продовжує здійснювати в зазначеному нежитловому приміщенні свою господарську діяльність. При цьому, представник позивача вказував, що ОСОБА_2 здійснила відчуження спірного нежитлового приміщення ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу від 03.03.2017року, на підставі заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 07.02.2017 року, яке оскаржувалось в апеляційному суді Одеської області, як таке, що винесене судом першої інстанції без повного зясування дійсних обставин по справі. Таким чином, представник позивача зазначав, що викладені обставини свідчать про те, що ОСОБА_2 не мала права 03.03.2017 року відчужувати спірне нежитлове приміщення на користь ОСОБА_3, оскільки ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення» було його єдиним законним власником, а тому договір купівлі-продажу зазначеного нежитлового приміщення укладений 03.03.2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, має бути визнаний недійсним. Тому, представник позивача вважав, що ТК «АЛМІ» (Підприємство у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю) права власності за недійсним договором купівлі-продажу зазначеного нежитлового приміщення не набула. Таким чином, на думку представника позивача, оскільки спірне нежитлове приміщення від ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення» вибуло внаслідок недійсного правочину та було придбано ТК «АЛМІ» у подальшому було придбано ОСОБА_4, в особи, яка не мала права її відчужувати, тобто вибуло з володіння законного власника не з його волі іншим шляхом, останнє відповідно до п.3 ч.1 ст.388 ЦК України підлягає витребуванню на користь ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення».

10.09.2018 року до суду від ОСОБА_4 як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, надійшла позовна заява до ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення», Торгової компанії «Алмі» (Підприємство у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю), ОСОБА_2, ОСОБА_3, в якій ОСОБА_4 просив суд: залучити його до участі у справі в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору; визнати за ним право власності на нежитлові приміщення, площею 2 612 кв.м., розташовані за адресою: м. Одеса, проспект Глушка академіка, будинок 19, та земельну ділянку, площею 0,1400 га, що знаходиться за адресою: м. Одеса, проспект Глушка академіка, 19; усунути йому перешкоди у користуванні зазначениим нежитловими приміщеннями та земельною ділянкою, площею 0,1400 га, кадастровий номер :31:002:0049, що знаходиться за адресою: м.Одеса, проспект Глушка академіка, будинок 19, шляхом їх вилучення та передачі ОСОБА_4; заборонити ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення» та будь-яким іншим особам чинити перешкоди у користуванні ОСОБА_4, зазначеними нежитловими приміщеннями та земельною ділянкою.

В обґрунтування заявленого позову ОСОБА_4 посилався на те, що 06.08.2018 року відбулися електронні торги, на яких він придбав обєкт нерухомого майна - нежитлові приміщення та земельну ділянку лот № 290838. Вказаний обєкт нерухомого майна було придбано за ціною 34 633 787,39 грн., розрахунок за обєкт нерухомого майна було здійснено в повному обсязі. ОСОБА_4 зазначав, що 14.08.2018 року на підставі протоколу №350042 Головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби видано акт №565 «Про реалізацію предмета іпотеки». На підставі вказаного та ст.50 Закону України «Про іпотеку», 17.08.2018 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8 видане свідоцтво про придбання ОСОБА_4 об'єкту нерухомого майна з торгів, номер в реєстрі 68 та зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Таким чином, на думку ОСОБА_4, право власності ним набуто правомірно, в порядку, встановленому для виконання судових рішень та не може бути витребувано у нього, що прямо визначає ч.2 ст.388 ЦК України. Разом з тим, ОСОБА_4 вказує на те, що ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення» не допускає його до обєкту нерухомого майна, посилаючись на те, що вказане приміщення належить ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення» і таке право він оскаржує в суді. Також, ОСОБА_4 зазначав, що 06.09.2018 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно йому стало відомо, що його право власності на вказані нежитлові приміщення, яке було зареєстроване 17.08.2018 року за №27541542 було вилучено, а саме: право, без жодної на те підстави, відновлене за ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення», запис від 26.09.2013 року. ОСОБА_4 вважав, що своїми діями ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення» грубо порушує його право, що полягає у позбавленні можливості користуватися обєктом нерухомого майна шляхом протиправного недопущення до приміщення та невизнанні за ним права власності, а заходи досудового врегулювання, вжиті ним, що полягали у вимозі добровільно усунути перешкоди у користуванні не призвели до бажаних наслідків, оскілки ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення» продовжує протиправно займати обєкт нерухомого майна та продовжує спроби заволодіння його майном, що полягає у незаконній перереєстрації нежитлових приміщень.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 23.10.2018 року у задоволенні позовних вимог ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення» відмовлено. Позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_4 право власності на нежитлові приміщення, площею 2 612 кв.м., розташовані за адресою: м. Одеса, проспект Глушка академіка, будинок 19. Визнано за ОСОБА_4 право власності на земельну ділянку, площею 0,1400 га, кадастровий номер :31:002:0049, що знаходиться за адресою: ОСОБА_6, проспект Глушка академіка, 19. Вирішено усунути ОСОБА_4 перешкоди у користуванні зазначеними нежитловими приміщеннями та земельною ділянкою шляхом їх вилучення у ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення» та передачі ОСОБА_4 Заборонено ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення» чинити перешкоди у користуванні ОСОБА_4 нежитловими приміщеннями, та земельною ділянкою, площею 0,1400 га, кадастровий номер :31:002:0049, що знаходиться адресою: м. Одеса, проспект Глушка академіка, будинок 19. В решті позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено. Вирішено питання судових витрат. Скасовано вжиті заходи забезпечення позову.

Не погоджуючись із рішенням суду, з апеляційною скаргою звернувся директор ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення» - ОСОБА_9, в якій з посиланням на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального та неправильне застосування матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення» задовольнити в повному обсязі, у задоволені позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору ОСОБА_4 відмовити в повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги директор ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення» ОСОБА_9 обґрунтовує тим, що з 2011 року ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення» відкрито та на законних підставах володіло спірним нежитловим приміщенням, при цьому у жовтні 2017 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно Товариство дізналось про зміну власника зазначеного нежитлового приміщення. Незважаючи на заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на спірне нерухоме майно, вжиті ухвалою від 17.01.2018 року, 16.05.2018 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_10 був вчинений виконавчий напис шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, відкрито виконавче провадження, призначено публічні торги, за наслідками проведення яких власником спірного обєкту нерухомого майна в серпні 2018 року став ОСОБА_4 Директор ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення» вважає, що невиконання ТК «АЛМІ» своїх зобовязань за кредитним договором, процедура вчинення виконавчого напису нотаріуса, відкриття виконавчого провадження з подальшим викупом спірного майна з публічних торгів ОСОБА_4 була інсценована «штучно» та свідомо, задля створення формальних передумов формування поняття так званого «добросовісного набувача». Незважаючи на численну зміну власників спірного нерухомого майна в Єдиному реєстрі прав власників на нерухоме майно, знаходиться у спірному приміщенні, фактично володіти ним та здійснювати там свою господарську діяльність з 2011 року і до цього часу продовжує ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення». Крім того директор ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення» зазначає, що договір купівлі-продажу від 07.10.2011 року, на підставі якого ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення» стало власником нежитлового приміщення, є чинним та не скасованим, що неодноразово наголошувалось у суді пешої інстанції. Також представник апелянта зазначає, що під час розгляду справи судом було встановлено, що спірне нежитлове приміщення вибуло з власності ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення» на підставі заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 07.02.2017 року, яке в подальшому було скасоване поставною апеляційного суду Одеської області від 22.03.2018 року, тобто вибуло спірне майно не з власної волі законного власника, відтак суд помилково прийшов до висновку щодо неможливості витребування спірного нежитлового приміщення у ОСОБА_4, як у добросовісного набувача на підставі ст.388 ЦК України. Апелянт звертає увагу на те, що в мотивувальній частині рішення суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку, що спірне нежитлове приміщення підлягало би витребування на користь ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення», якби воно не було продане ОСОБА_4 в межах процедури виконавчого провадження при примусовій реалізації іпотечного майна у порядку, встановленому для виконання судових рішень, оскільки набуття ОСОБА_4 права власності відбулося не в межах процедури примусового виконання судових рішень. Таким чином, зазначені обставини виключали можливість застосування до спірних правовідносин за позовом ОСОБА_4 ч.2 ст.388 ЦК України щодо неможливості витребування від нього майна як добросовісного набувача. Апелянт також зазначає, що в своєму первісному позові та у відзиві на позовну заяву ОСОБА_4, факт набуття останнім спірного майна з публічних торгів не свідчить про «добросовісність» його як набувача, питання щодо його добросовісності або недобросовісності, як набувача мало бути досліджено судом окремо. Так апелянт звертав неодноразова увагу на те, що він посилався на прямі докази повязаності між собою усіх осіб, повязаних з фактом чисельних угод перепродажу спірного нежитлового приміщення, та як наслідок, недобросовісності набувача спірного майна ОСОБА_4, крім того останнє відчуження спірного майна ОСОБА_4 відбулося під час слухання справи при не скасованих заходах забезпечення позову, під час розгляду справи по суті, існування яких в Єдиному державному реєстрві прав власності на нерухоме майно унеможливлювало проведення Торговою компанією «АЛМІ» жодних дій, направлених на відчуження спірного майна. Також задовольнивши позовні вимоги ОСОБА_4 щодо земельної ділянки, районний суд не врахував те, що ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення» не мало ніякого відношення до спірної земельної ділянки, а відтак не могло порушити права ОСОБА_4 щодо неї. Також апелянт зазначає, що районний суд не надав жодної оцінки тому факту, що станом на день проведення публічних торгів щодо реалізації спірного нежитлового приміщення ОСОБА_4, існував арешт та заборона ТК «АЛМІ» та будь-яким іншим особам вчиняти будь- які дії щодо відчуження нерухомого майна. При цьому, всі учасники справи були обізнані про факт існування зазначеної ухвали, якою по справі були вжитті заходи забезпечення позову.

Вважаючи апеляційну скаргу безпідставною, директор Торгової Компанії « АЛМІ», представник ОСОБА_4- ОСОБА_11 та представник ПАТ АК «Південний», звернулися до суду апеляційної інстанції з відзивами на неї, у яких зазначили, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги - такими, що не можуть прийматись до уваги.

Рішення в частині відмови ОСОБА_4 в позовних вимогах, що стосується заборони будь-яким іншим особам чинити перешкоди у користуванні ОСОБА_4, нежитловими приміщеннями, площею 2 612 кв.м., та земельною ділянкою, площею 0,1400 га, кадастровий номер :31:002:0049, що знаходиться за адресою: м.Одеса, проспект Глушка академіка, 19 та вирішення питання щодо заходів забезпечення позову не оскаржено, а тому колегією суддів у цій частині не переглядається.

В судовому засіданні представник ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення» апеляцій скаргу підтримала та наполягала на її задоволені.

Представник Торгової компанії «Алмі» (Підприємство у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю), представник ПАТ АБ «Південний», представник ОСОБА_4 заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відмовляючи у задоволені первісного позовуТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення» та частково задовольняючи зустрічніпозовні вимоги третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_4, суд встановив наступні обставини та дійшов таких висновків.

З матеріалів справи та встановленому судом у судовому засіданні вбачається, що ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення» на підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 07.10.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_12, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення» було власником нежитлового приміщення першого поверху та підвалу вбудованого в багатоквартирний житловий будинок, загальною площею 2612,0кв.м., розташованого за адресою: Одеська область, місто Одеса, проспект Глушка академіка, будинок 19 (т.1 а.с. 7-8).

Право власності на зазначене нежитлове приміщення першого поверху та підвалу було зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН» 09.11.2011 року реєстраційний номер 6337008 (т.1 а.с. 29).

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 07.02.2017 року у справі №520/15970/16-ц за позовом ОСОБА_2, товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий центр «Південний» до товариства з обмеженою відповідальністю «Група компаній «Глобальні бізнес рішення», Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про витребування майна, позов ОСОБА_2, товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий центр «Південний» до товариства з обмеженою відповідальністю «Група компаній «Глобальні бізнес рішення», публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про витребування майна задоволено частково. Витребувано у ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення» на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий центр «Південний» нежитлове приміщення загальною площею 2 612 кв.м., розташоване у місті Одесі, проспект Ак. Глушка, 19, яке зареєстроване в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстровим номером обєкта нерухомого майна 01 (т. 1 а.с. 104-106).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності нежитлове приміщення загальною площею 2612 кв.м., за адресою: Одеська область, м. Одеса, проспект Глушка академіка, будинок 19, зареєстровано 24.02.2017 року державним реєстратором ОСОБА_13 КП «Центр державної реєстрації Хлібодарської селищної ради» Одеської області на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний номер 34022008) від 24.02.2017 року ОСОБА_13 КП «Центр державної реєстрації Хлібодарської селищної ради» Одеської області на праві приватної власності ОСОБА_2. За даними Реєстру підстава виникнення права власності ОСОБА_2 наступна: ліквідаційний баланс, серія та номер: б/н, виданий 22.02.2017 року ТОВ «Торгівельний центр «Південний»; акт приймання-передачі, серія та номер: б/н, виданий 22.02.2017 року ТОВ «Торгівельний центр «Південний»; протокол загальних зборів засновників, серія та номер: б/н., виданий 22.02.2017 року ТОВ «Торгівельний центр «Південний».

У подальшому, 03.03.2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого, ОСОБА_2 передала у власність, а ОСОБА_3 прийняв у власність нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: місто Одеса, проспект Глушка академіка, будинок 19, яке в цілому складається з нежилих приміщень загальною площею 2 612 кв.м., яке розташоване на земельній ділянці, площею 0,1400га, кадастровий номер: :31:002:0049, надана для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, що відчужується одночасно із земельною ділянкою, і оплатив ціну за нежитлове приміщення на нижчевикладених умовах (т. 1 а.с. 76-77).

Вказаний договір купівлі-продажу було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстровано в реєстрі за №880.

Крім того, 03.03.2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого, продавець - ОСОБА_2 передала у власність, а покупець - ОСОБА_3 прийняв у власність земельну ділянку, що розташована за адресою: місто Одеса, проспект Глушка академіка, будинок 19, загальною площею 0,1400га, кадастровий номер: :31:002:0049 (т.1 а.с. 78-79).

Вказаний договір купівлі-продажу було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстровано в реєстрі за №882.

13.12.2017 року між ОСОБА_3 та Торговою компанією «АЛМІ» (Підприємство у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю) було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого, ОСОБА_3 передав у власність (продав), а покупець Торгова компанія «АЛМІ» (Підприємство у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю) прийняв у власність (купив) нежитлове приміщення, загальною площею 2612,0 кв.м., що знаходиться за адресою: Одеська область, місто Одеса, проспект Глушка академіка, будинок 19, та складається з нежитлового приміщення першого поверху та підвалу, вбудованого у багатоквартирний житловий будинок та зобовязується оплатити за нього обговорену грошову суму (т. 2 а.с. 16-18).

Зазначений договір було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7, зареєстровано у реєстрі за №6823.

Також, 13.12.2017 року між ОСОБА_3 та Торговою компанією «АЛМІ» (Підприємство у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю) було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого, ОСОБА_3 передав у власність (продав), а покупець Торгова компанія «АЛМІ» (Підприємство у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю) прийняв у власність (купив) земельну ділянку площею 0,14га, що знаходиться за адресою: Одеська область, місто Одеса, проспект Глушка академіка, будинок 19, кадастровий номер земельної ділянки: :31:002:0049 та зобовязується сплатити на неї обговорену грошову суму (т.2 а.с. 20-22).

Зазначений договір було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7, зареєстровано у реєстрі за №6824.

Право власності на нежитлове приміщення, загальною площею 2612,0кв.м., що знаходиться за адресою: Одеська область, місто Одеса, проспект Глушка академіка, будинок 19, було зареєстроване за Торговою компанією «АЛМІ» (Підприємство у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю) в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 13.12.2017 року, номер запису про право власності: 23902743 (т.2 а.с.19).

Право власності на вищевказану земельну ділянку також було зареєстроване за Торговою компанією «АЛМІ» (Підприємство у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю) в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 13.12.2017 року, номер запису про право власності: 23902803 (т.2 а.с.22-23).

Вищевказані нежитлове приміщення, загальною площею 2612,0 кв.м., та земельна ділянка, загальною площею 0,14 га, що знаходяться за адресою: Одеська область, місто Одеса, проспект Глушка академіка, будинок 19, були передані в іпотеку Публічному акціонерному товариству ОСОБА_5 «Південний» в рахунок забезпечення виконання зобовязань Торгової компанією «АЛМІ» (Підприємство у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю), що випливають з кредитного договору №АС2017-04949 від 12.12.2017 року та всіх додаткових угод до нього, що підтверджується договором іпотеки, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7 13.12.2017 року, зареєстровано в реєстрі №6829 (т. 2 а.с. 24-28).

Таким чином, судовим розглядом встановлено, що нежитлове приміщення, загальною площею 2612,0 кв.м., що знаходяться за адресою: Одеська область, місто Одеса, проспект Глушка академіка, будинок 19, станом на 13.12.2017року перебувало в іпотеці Публічного акціонерного товариства ОСОБА_5 «Південний».

Постановою апеляційного суду Одеської області від 22.03.2018 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 07.02.2017 року в частині позовних вимог ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Група компаній «Глобальні бізнес рішення», Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, витребування майна скасовано. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Група компаній «Глобальні бізнес рішення», Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого, майна, витребування майна відмовлено. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 07.02.2017 року в частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий центр «Південний» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Група компаній «Глобальні бізнес рішення», Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, витребування нерухомого майна скасовано. Провадження у справі в частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий центр «Південний» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Група компаній «Глобальні бізнес рішення», Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, витребування нерухомого майна закрито (т.1 а.с. 199-209).

Станом на момент ухвалення рішення в цій справі Великою палатою Верховного суду прийнято для продовження розгляду цивільну справу за позовом ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий центр «Південний» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Група компаній «Глобальні бізнес рішення», Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_14 банк» про визнання недійсним договору купівлі-продажу та витребування майна за касаційною скаргою на постанову апеляційного суду Одеської області від 22.03.2018 року, призначено справу до розгляду Великою палатою Верховного Суду за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження на 05.12.2018 року.

Судом також встановлено, що 06.08.2018 року відбулися електронні торги, на яких ОСОБА_4 придбав обєкт нерухомого майна - нежитлове приміщення першого поверху та підвалу, площею 2 612 кв.м., та земельну ділянку, площею 0,14 га, кадастровий номер :31:002:0049, за адресою: м. Одеса, проспект Глушка академіка, будинок 19, реєстраційний номер лота № 290838, що підтверджується протоколом №350042 проведення електронних торгів (т. 2 а.с. 106-107).

Вказаний обєкт нерухомого майна було придбано за ціною 34 633 787,39 грн., розрахунок за об'єкт нерухомого майна було здійснено в повному обсязі, згідно протоколу № 350042, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень №02 та №03 від 08.08.2018 року (т.2 а.с. 108-109).

14.08.2018 року, на підставі протоколу №350042, Головним державним виконавцем відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_14 видано акт № 56504979 про реалізацію предмета іпотеки (т. 2 а.с. 110-112).

17.08.2018 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8, відповідно до статті 62 Закону України «Про виконавче провадження» Порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України за № 2831/5 від 29.09.2016 року, Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати», Законом України «Про іпотеку», на підставі акту №56504979 державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки від 14.08.2018 року, затвердженого заступником директора Департаменту - начальником відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_15 від 14.08.2018 року, згідно з протоколом від 06.08.2018 року №350042, було видано свідоцтво про те, що ОСОБА_4 належить на праві власності майно, що складається з нежитлового приміщення загальною площею 2612,0 кв.м та земельної ділянки, що знаходяться за адресою: проспект Глушка академіка, будинок 19, місто Одеса. Зазначене свідоцтво зареєстровано в реєстрі за №68 (т.2 а.с. 113).

Так, на підставі вказаного свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, право власності на нежитлове приміщення, загальною площею 2612кв.м., що знаходиться за адресою: проспект Глушка академіка, будинок 19, місто Одеса, було зареєстроване за ОСОБА_4 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 17.08.2018 року, номер запису про право власності: 27541542 (т.2 а.с. 114).

22.08.2018 року нежитлове приміщення, загальною площею 2612 кв.м., та земельна ділянка, площею 0,14 га, кадастровий номер :31:002:0049, за адресою: м. Одеса, проспект Глушка академіка, будинок 19, були передані в іпотеку Публічному акціонерному товариству «Банк Восток», з метою забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором, серія та номер: ОК2018-0443 від 22.08.2018 року (т. 2 а.с. 117-118).

Разом з тим, зі скарги ОСОБА_4 до Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України, що також не заперечувалось представниками сторін у судовому засіданні, вбачається, що 04.09.2018 року державний реєстратором Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» ОСОБА_16 було зареєстровано право власності за ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення» на підставі постанови апеляційного суду Одеської області від 22.03.2018 року, якою було скасовано рішення Київського районного суду м. Одеси від 07.02.2017 року про витребування у ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий центр «Південний» нежитлове приміщення загальною площею 2 612 кв.м., розташоване у місті Одесі, проспект Ак. Глушка, 19.

11.09.2018 року за ОСОБА_4 на підставі дубліката свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер 115, виданий 11.09.2018 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8, взамін зіпсованого свідоцтва, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8 від 17.08.2018 року за реєстровим №68, знову було зареєстровано право власності на нежитлове приміщення, загальною площею 2612 кв.м., що знаходиться за адресою: проспект Глушка академіка, будинок 19, місто Одеса, номер запису про право власності: 27861345 (т. 2 а.с. 168).

Таким чином, судовим розглядом встановлено, що на момент ухвалення рішення у справі власником спірного нежитлового приміщення, загальною площею 2 612кв.м., яке розташоване у місті Одесі, проспект Ак. Глушка, 19, є ОСОБА_4.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції керувався такими нормами права.

Відповідно до ст.ст. 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі ч.1 ст.388 ЦК України повязується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Одним з випадків, коли майно можливо витребувати від добросовісного набувача, є вибуття такого майна поза волею власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі (п.3 ч.1 ст.388 ЦК України). За змістом зазначеної норми, майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, слід вважати таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.

Згідно з ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Статтею 330 ЦК України передбачено, що якщо майно відчужене особою, яка не має на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст.388 цього кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Одним із випадків, коли майно можливо витребувати від добросовісного набувача, є вибуття такого майна поза волею власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі (п.3 ч.1 ст.388 ЦК України).

За змістом зазначеної норми, майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, слід вважати таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.

Так, судовим розглядом встановлено, що спірне нежитлове приміщення, загальною площею 2 612 кв.м., яке розташоване у місті Одесі, проспект Ак. Глушка, 19, вибуло з володіння Товариства з обмеженою відповідальністю «Група компаній «Глобальні бізнес рішення» на підставі заочного рішення суду від 07.02.2017 року, яке в подальшому було скасоване постановою апеляційного суду Одеської області від 22.03.2018року, тобто вибуло з володіння власника поза його волею.

Разом з тим, ч. 2 ст.388 ЦК України містить в собі виключення з вказаних підстав, а саме те, що майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Зазначена правова позиція викладена у Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.01.2017року у справі №6-2776цс16.

У даному випадку реалізація спірного нежитлового приміщення відбулася у примусовому порядку у зв'язку з невиконанням Торговою компанією «АЛМІ» (Підприємство у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю) умов кредитного договору.

Частково задовольняючи позов третьої особи, суд першої інстанції врахував, що відповідно до ст.50 Закону України «Про іпотеку» після продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах або продажу предмета іпотеки відповідно до статті 38 цього Закону припиняються будь-які права та вимоги інших осіб на нерухоме майно, що було предметом іпотеки, які виникли після державної реєстрації іпотеки за іпотечним договором, згідно з яким було звернене стягнення на предмет іпотеки.

Право власності за ОСОБА_4 було зареєстроване на підставі свідоцтва, виданого відповідно приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8, відповідно до статті 62 Закону України «Про виконавче провадження» Порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України за № 2831/5 від 29.09.2016 року, Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати», Законом України «Про іпотеку», на підставі акту №56504979 державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки від 14.08.2018 року м.Київ, затвердженого заступником директора Департаменту - начальником відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_15 від 14.08.2018 року, згідно з протоколом від 06.08.2018 року №350042.

При цьому, суд зазначив, що спірне нерухоме майно підлягло б витребуванню на користь ТОВ «Група компаній «Глобальні бізнес рішення», якби воно не було продане ОСОБА_4 в межах процедури виконавчого провадження при примусовій реалізації іпотечного майна у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Суд першої інстанції не погодився із доводами представника позивача про те, що ОСОБА_4 набув право власності на спірне майно на підставі виконавчого напису нотаріуса, що є лише одним із видів виконавчих документів, передбачених ст.3 Закону України «Про виконавче провадження», а не в порядку, установленому для виконання судових рішень, з огляду на таке.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів:

1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; 1-1) судові накази; 2) ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом; 3) виконавчих написів нотаріусів; 4) посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій; 5) постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди; 6) постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; 7) рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами; 8) рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України; 9) рішень (постанов) субєктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.

Таким чином, суд першої інстанції зробив правильний висновок, що відповідно до ст.3 Закону України «Про виконавче провадження», примусовому виконанню підлягають рішення на підставі таких виконавчих документів, як зокрема, виконавчих написів нотаріусів.

Судовим розглядом встановлено, що головним державним виконавцем виконувався виконавчий напис №2162, виданий 16.05.2018 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7 про звернення стягнення на нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: м. Одеса, пр-т Глушка академіка, будинок 19, в порядку, встановленому саме для виконання судових рішень.

Оскільки чинним законодавством України не встановлено спеціального порядку для виконання виконавчого напису нотаріуса, суд вважає, що встановлений порядок виконання виконавчого напису нотаріуса є таким самим як встановлено і для виконання судових рішень, а тому стверджувати, що виконавчий напис нотаріуса є лише одним із видів виконавчих документів, та не виконується в порядку, встановленому для виконання судових рішень, не можна.

Надаючи системне тлумачення змісту ч.2 ст.388 ЦК України, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, який встановлено для виконання судових рішень, а не в порядку виконання судового рішення, як помилково вважає ТОВ «Група компаній «Глобальні бізнес рішення». Отже, суд констатував, що у спірних правовідносинах державним виконавцем дійсно виконувалося не судове рішення, а виконавчий напис нотаріуса, проте порядок виконання останнього є саме таким, як встановлено для виконання судових рішень та нічим від нього не відрізняється. Аналізуючи правову конструкцію вищевказаної ч.2 ст.388 ЦК України, суд акцентував увагу на тому, що для її застосування майно має бути продане у порядку, який встановлений для виконання судових рішень, а не продане при виконанні судового рішення та підкреслив, що майно було продано саме у такому порядку, що виключав можливість задоволення позовних вимог ТОВ «Група компаній «Глобальні бізнес рішення» та витребування спірного майна у ОСОБА_4

Крім того, судом не прийнято до уваги посилання представника позивача на те, що спірне нерухоме майно перебувало під арештом, що унеможливлювало його передачу в іпотеку Публічного акціонерного товариства ОСОБА_5 «Південний», оскільки арешт було накладено на підставі ухвали Київського районного суду м. Одеси від 19.01.2018 року, а спірне майно було передано в іпотеку Публічному акціонерному товариству ОСОБА_5 «Південний» 13.12.2017 року.

Суд першої інстанції врахував і те, що відповідно до ст.50 Закону України «Про іпотеку» після продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах або продажу предмета іпотеки відповідно до статті 38 цього Закону припиняються будь-які права та вимоги інших осіб на нерухоме майно, що було предметом іпотеки, які виникли після державної реєстрації іпотеки за іпотечним договором, згідно з яким було звернене стягнення на предмет іпотеки.

Також не прийнято судом до уваги посилання представника ТОВ «Група компаній «Глобальні бізнес рішення» на те, що ОСОБА_4 не може вважатися добросовісним набувачем спірного майна, оскільки ОСОБА_17, який діяв як співробітник Торгової компанії «АЛМІ» на підставі довіреності, підписаної керівником підприємства, також представляв інтереси ОСОБА_4 на підставі довіреності фізичної особи, а тому Торгова компанія «АЛМІ» та ОСОБА_4 є пов'язаними особами, які з самого початку знали про те, що спірне майно вибуло від ТОВ «Група компаній «Глобальні бізнес рішення» не з волі останнього і свідомо інсценували процедуру виконавчого провадження з подальшим викупом спірного майна.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_17 є представником Торгової компанії «Алмі» (Підприємство у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю), на підставі довіреності.

У судовому засіданні ОСОБА_17 пояснив суду, що дійсно, він представляв інтереси ОСОБА_4 на підставі довіреності під час оцінки спірного нерухомого майна, однак це було вже після того, як ОСОБА_4 став власником цього майна.

З висновку ДОП СП Таїровського ВП Київського ВП ГУНП в Одеській області ст. лейтенанта ОСОБА_18 вбачається, що ОСОБА_17 є представником ОСОБА_4 на підставі довіреності від 30.08.2018 року.

ОСОБА_4 став власником спірного нерухомого майна 17.08.2018 року на підставі свідоцтва, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8 від 17.08.2018 року за реєстровим №68, тобто до того, як видав довіреність на імя ОСОБА_17

Відповідно до ч.1 та ч.5 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказів того, що ОСОБА_17 представляв інтереси ОСОБА_4 на момент придбання ним спірного нерухомого майна, представником позивача, в порушення вимог ст. 81 ЦПК України, суду надано не було.

Таким чином, посилання представника ТОВ «Група компаній «Глобальні бізнес рішення» на те, що ОСОБА_4 не може вважатися добросовісним набувачем спірного майна, судом до уваги не прийнято.

З урахуванням викладеного, а також того, що ОСОБА_4 є добросовісним набувачем спірного майна, яке було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень, на підставі виконавчого напису нотаріуса, з урахуванням положень ч.2 ст.388 ЦК України, районний суд дійшов до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення» про визнання права власності на нежитлове приміщення першого поверху та підвалу, вбудоване у багатоквартирний житловий будинок, загальною площею 2612 кв.м., розташованого за адресою: м. Одеса, пр-т Ак. Глушка, буд.19, та витребування з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення» зазначеного нерухомого майна, задоволенню не підлягають.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину.

Норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.

Відповідно до частини п'ятої статті 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна.

Рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації.

З урахуванням зазначених вище розяснень Пленуму Верховного суду України, районний суд дійшов до висновку, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення» в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення першого поверху та підвалу, вбудоване у багатоквартирний житловий будинок, загальною площею 2612 кв.м., розташованого за адресою: м. Одеса, пр-т Ак. Глушка, буд.19, укладений 03.03.2017року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6, реєстраційний №880, також задоволенню не підлягає, адже підставою вибуття спірного нерухомого майна з власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення» слугував не правочин, а рішення Київського районного суду м. Одеси від 07.02.2017 року, яке, у подальшому, було скасовано постановою апеляційного суду Одеської області від 22.03.2018 року, а тому відсутні підстави для визнання недійсними наступних правочинів, в тому числі й оспорюваного позивачем договору, щодо відчуження цього майна, які були вчинені після скасованого судового рішення.

Частково задовольняючи зустрічніпозовні вимоги третьої особи, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з наступного.

Відповідно до вимог ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Як було встановлено, спірне нерухоме майно - нежитлове приміщення, загальною площею 2 612 кв.м., яке розташоване у місті Одесі, проспект Ак. Глушка, 19, належить ОСОБА_4 на підставі свідоцтва, виданого відповідно приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8, відповідно до статті 62 Закону України «Про виконавче провадження» Порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України за № 2831/5 від 29.09.2016 року, Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати», Законом України «Про іпотеку», на підставі акту №56504979 державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки від 14.08.2018 року, затвердженого заступником директора Департаменту - начальником відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_15 від 14.08.2018 року, згідно з протоколом від 06.08.2018 року №350042.

Разом з тим, зі скарги ОСОБА_4 до Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України, що також не заперечувалось представниками сторін у судовому засіданні, вбачається, що 04.09.2018року державний реєстратором Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» ОСОБА_16 було зареєстровано право власності за ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення» на підставі постанови апеляційного суду Одеської області від 22.03.2018 року, якою було скасовано рішення Київського районного суду м. Одеси від 07.02.2017 року про витребування у ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий центр «Південний» нежитлове приміщення загальною площею 2 612кв.м., розташоване у місті Одесі, проспект Ак. Глушка, 19.

06.09.2018року ОСОБА_4 звернувся до Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України зі скаргою на рішення про скасування від 04.09.2018 №42840715, прийняте державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу», на підставі якого було змінено власника нежитлового приміщення, площею 2 612 кв.м., розташованого за адресою: м. Одеса, проспект Академіка Глушка, 19 (т.2 а.с. 122-123).

11.09.2018 року за ОСОБА_4 на підставі дубліката свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер: 115, виданий 11.09.2018року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8, взамін зіпсованого свідоцтва, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8 від 17.08.2018 року за реєстровим №68, знову було зареєстровано право власності на нежитлове приміщення, загальною площею 2612 кв.м., що знаходиться за адресою: проспект Глушка академіка, будинок 19, місто Одеса, номер запису про право власності: 27861345 (т. 2 а.с. 168).

З висновку ДОП СП Таїровського ВП Київського ВП ГУНП в Одеській області ст. лейтенанта поліції ОСОБА_18 від 07.09.2018 року (т.2 а.с. 147) вбачається, що 04.09.2018 року, до Таїровського ВП Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області, надійшло звернення від ОСОБА_17 з приводу не допущення до приміщення за адресою: м. Одеса просп. Ак. Глушка 19. В ході відпрацювання даного звернення, було встановлено, що ОСОБА_17 є представником ОСОБА_4 на підставі довіреності від 30.08.2018 року. 04.09.2018 року гр. ОСОБА_17 прибув за адресою: м. Одеса просп. Ак. Глушка 19, з метою потрапити до приміщення, однак по прибуттю біля вхідних дверей знаходилися двоє невідомих громадян, які представилися працівниками охоронної фірми «Самсон», які не перекривали ОСОБА_17 прохід до приміщення, однак вхідний прохід був заварений металевою решіткою невідомими особами, у зв'язку з чим ОСОБА_17 не зміг потрапити до приміщення за вищевказаною адресою. По відношенню до ОСОБА_17 з боку працівників охоронної фірми «Самсон» ніяких протиправних дій не вчинялось. Також ОСОБА_17 було надано копії документів, а саме: документи, що підтверджують право власності ОСОБА_4 на нежитлове приміщення та земельну ділянку, за адресою: м. Одеса просп. Ак. Глушка 19, довіреність на імя адвоката ОСОБА_17 В ході подальшої перевірки даного звернення з пояснень адвоката ТОВ «Сав - Дістрибьюшн» ОСОБА_19 було встановлено, що товариство є суборендатором приміщення за адресою: м. Одеса проси. ОСОБА_20, 19, на підставі договору суборенди № 2909 - 01/17 від 29.09.2017 року, укладеного між ТОВ «Рентінг» та ТОВ «Сав - Дістрибьюшн». Також було надано копії документів, а саме: копія договору суборенди від 29.09.2017 року, копія договору оренди від 29.09.2017 року, копія ухвали Київського районного суду м. Одеса по справі № 520/15068/17 від 07.12.2017року.

Також було встановлено, що за даною адресою перебував екіпаж охоронної фірми «Самсон» бортовий номер № 003, у складі якого перебували ОСОБА_21 та ОСОБА_22, які від надання письмових будь - яких пояснень відмовились на підставі ст.63 Конституції України, однак повідомили, що не втручались та не перешкоджали ОСОБА_17 в проході до приміщення.

У звязку з вищевикладеним між ОСОБА_17 та ТОВ «Сав - Дістрибьюшн» виникли цивільно-правові відносини, що не відноситься до компетенції Таїровського ВИ Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області, у звязку з чим, заявнику у письмовій відповіді було рекомендовано звернутися до суду шляхом предявлення цивільного позову.

Таким чином, судовим розглядом встановлено, що право власності ОСОБА_4 на нежитлове приміщення, площею 2 612 кв.м., розташованого за адресою: м. Одеса, проспект Академіка Глушка, 19, не визнається ТОВ «Група компаній «Глобальні бізнес рішення», яке також відмовляє ОСОБА_4 у доступі до цього приміщення.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд прийняв до уваги і те, що право власності ОСОБА_4 на спірне нерухоме майно іншим шляхом окрім як шляхом звернення до суду захистити неможливо.

З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4 про визнання за ним права власності на нежитлові приміщення, площею 2 612 кв.м., та земельну ділянку, площею 0,1400 га, розташовані за адресою: м. Одеса, проспект Глушка академіка, будинок 19, усунення перешкод у користуванні нежитловими приміщеннями, площею 2 612 кв.м., та земельною ділянкою, площею 0,1400 га, які розташовані за адресою: м. Одеса, проспект Глушка академіка, будинок 19, шляхом їх вилучення у Товариства з обмеженою відповідальністю «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення» та передачі ОСОБА_4, заборони Товариству з обмеженою відповідальністю «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення» чинити перешкоди у користуванні ОСОБА_4 нежитловими приміщеннями, площею 2 612 кв.м., та земельною ділянкою, площею 0,1400 га, які розташовані за адресою: м. Одеса, проспект Глушка академіка, будинок 19, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Колегія суду погоджується з такими висновками районного суду. Оскільки, суд першої інстанції, зясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні первісного позову та часткового задоволення зустрічного позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює.

Колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги, а саме те, що з 2011 року ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення» відкрито та на законних підставах володіло спірним нежитловим приміщенням, при цьому у жовтні 2017 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно Товариство дізналось про зміну власника зазначеного нежитлового приміщення. Незважаючи на заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на спірне нерухоме майно, вжиті ухвалою від 17.01.2018 року, 16.05.2018 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_10 був вчинений виконавчий напис шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, відкрито виконавче провадження, призначено публічні торги, за наслідками проведення яких власником спірного обєкту нерухомого майна в серпні 2018 року став ОСОБА_4 ОСОБА_8, щоневиконання ТК «АЛМІ» своїх зобовязань за кредитним договором, процедура вчинення виконавчого напису нотаріуса, відкриття виконавчого провадження з подальшим викупом спірного майна з публічних торгів ОСОБА_4 була інсценована «штучно» та свідомо, задля створення формальних передумов формування поняття так званого «добросовісного набувача», те що незважаючи на численну зміну власників спірного нерухомого майна в Єдиному реєстрі прав власників на нерухоме майно, знаходиться у спірному приміщенні, фактично володіти ним та здійснювати там свою господарську діяльність з 2011 року і до цього часу продовжує ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення». Крім того, що договір купівлі-продажу від 07.10.2011 року, на підставі якого ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення» стало власником нежитлового приміщення, є чинним та не скасованим, що неодноразово наголошувалось у суді першої інстанції. Також, що під час розгляду справи судом було встановлено, що спірне нежитлове приміщення вибуло з власності ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення» на підставі заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 07.02.2017 року, яке в подальшому було скасоване постановою апеляційного суду Одеської області від 22.03.2018 року, тобто вибуло спірне майно не з власної волі законного власника, відтак суд помилково прийшов до висновку щодо неможливості витребування спірного нежитлового приміщення у ОСОБА_4, як у добросовісного набувача на підставі ст.388 ЦК України. Та те, що в мотивувальній частині рішення суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку, що спірне нежитлове приміщення підлягало би витребування на користь ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення», якби воно не було продане ОСОБА_4 в межах процедури виконавчого провадження при примусовій реалізації іпотечного майна у порядку, встановленому для виконання судових рішень, оскільки набуття ОСОБА_4 права власності відбулося не в межах процедури примусового виконання судових рішень. Таким чином, зазначені обставини виключали можливість застосування до спірних правовідносин за позовом ОСОБА_4 ч.2 ст.388 ЦК України щодо неможливості витребування від нього майна як добросовісного набувача. Також твердження апелянта, що в своєму первісному позові та у відзиві на позовну заяву ОСОБА_4, факт набуття останнім спірного майна з публічних торгів не свідчить про «добросовісність» його як набувача, питання щодо його добросовісності або недобросовісності, як набувача мало бути досліджено судом окремо, оскільки звертав неодноразово увагу на те, що він посилався на прямі докази повязаності між собою усіх осіб, повязаних з фактом чисельних угод перепродажу спірного нежитлового приміщення, та як наслідок, недобросовісності набувача спірного майна ОСОБА_4, крім того останнє відчуження спірного майна ОСОБА_4 відбулося під час слухання справи при не скасованих заходах забезпечення позову, під час розгляду справи по суті, існування яких в Єдиному державному реєстрі прав власності на нерухоме майно унеможливлювало проведення Торговою компанією «АЛМІ» жодних дій, направлених на відчуження спірного майна, - дублюють доводи первинного позову та заперечень на зустрічний позов, яким суд першої інстанції, відповідно п.3 ч.4 ст.265 ЦПК України, надав мотивовану оцінку.

Жодних нових доказів та аргументів на підтвердження доводів первинного позову та заперечень на зустрічний позов, які продубльовано в апеляційній скарзі, на спростування висновків суду першої інстанції апелянтом не надано.

Стосовно доводу апеляційної скарги, що районний суд не врахував те, що ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення» не мало ніякого відношення до спірної земельної ділянки, а відтак не могло порушити права ОСОБА_4 щодо неї, колегія суддів зауважує, що матеріалами справи встановлено, що згідно з протоколом від 06.08.2018 року №350042, було видано свідоцтво про те, що ОСОБА_4 придбано з прилюдних торгів та належить мано, що складається з нежитлового приміщення загальною площею 2612,0 кв.м. та земельної ділянки, тобто спірне майно придбане єдиним майновим комплексом із земельною ділянкою (т.2 а.с. 113).

Крім того судом достовірно встановлено, що відповідач не визнає права власності ОСОБА_4 на спірне майно - нежитлове приміщення загальною площею 2612,0 кв.м., заявивши щодо нього позов, та перешкоджає користуванню як приміщенням так і земельною ділянкою, як єдиним майновим комплексом. Так, в оскаржуваному рішенні встановлено, та апелянтом визнається, що не дивлячись на наявність у ОСОБА_4 документів про право власності на нежитлове приміщення загальною площею 2612,0 кв.м, 04.09.2018 року державний реєстратором Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» ОСОБА_16 було зареєстровано право власності на спірне майно за ТОВ «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення».

Крім того, з висновку ДОП СП Таїровського ВП Київського ВП ГУНП в Одеській області ст. лейтенанта поліції ОСОБА_18 від 07.09.2018 року (т. 2 а.с. 147) вбачається, що 04.09.2018 року, до Таїровського ВП Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області, надійшло звернення від ОСОБА_17 з приводу не допущення до приміщення за адресою: м. Одеса просп. Ак. Глушка 19. В ході відпрацювання даного звернення, було встановлено, що ОСОБА_17 є представником ОСОБА_4 на підставі довіреності від 30.08.2018 року. 04.09.2018 року ОСОБА_17 прибув за адресою: м. Одеса просп. Ак. Глушка 19, з метою потрапити до приміщення, однак по прибуттю біля вхідних дверей знаходилися двоє невідомих громадян, які представилися працівниками охоронної фірми «Самсон», які не перекривали ОСОБА_17 прохід до приміщення, однак вхідний прохід був заварений металевою решіткою невідомими особами, у зв'язку з чим ОСОБА_17 не зміг потрапити до приміщення за вищевказаною адресою. По відношенню до ОСОБА_17 з боку працівників охоронної фірми «Самсон» ніяких протиправних дій не вчинялось. Також ОСОБА_17 було надано копії документів, а саме: документи, що підтверджують право власності ОСОБА_4 на нежитлове приміщення та земельну ділянку, за адресою: м. Одеса просп. Ак. Глушка 19, довіреність на імя адвоката ОСОБА_17 В ході подальшої перевірки даного звернення з пояснень адвоката ТОВ «Сав - Дістрибьюшн» ОСОБА_19 було встановлено, що товариство є суборендатором приміщення за адресою: м. Одеса проси. ОСОБА_20, 19, на підставі договору суборенди № 2909 - 01/17 від 29.09.2017 року, укладеного між ТОВ «Рентінг» та ТОВ «Сав - Дістрибьюшн». Також було надано копії документів, а саме: копія договору суборенди від 29.09.2017 року, копія договору оренди від 29.09.2017 року, копія ухвали Київського районного суду м. Одеса по справі № 520/15068/17 від 07.12.2017 року. Також було встановлено, що за даною адресою перебував екіпаж охоронної фірми «Самсон» бортовий номер № 003, у складі якого перебували ОСОБА_21 та ОСОБА_22, які від надання письмових будь - яких пояснень відмовились на підставі ст.63 Конституції України, однак повідомили, що не втручались та не перешкоджали ОСОБА_17 в проході до приміщення. У звязку з вищевикладеним між ОСОБА_17 та ТОВ «Сав - Дістрибьюшн» виникли цивільно-правові відносини, що не відноситься до компетенції Таїровського ВИ Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області, у звязку з чим, заявнику у письмовій відповіді було рекомендовано звернутися до суду шляхом предявлення цивільного позову.

Таким чином, необхідно дійти висновку, що право власності ОСОБА_4 на нежитлове приміщення, площею 2 612 кв.м., розташованого за адресою: м. Одеса, проспект Академіка Глушка, 19, у тому числі й на земельну ділянку, не визнається ТОВ «Група компаній «Глобальні бізнес рішення», яке також відмовляє ОСОБА_4 у доступі до цього приміщення.

Таким чином суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що право власності ОСОБА_4 на спірне нерухоме майно у тому числі й земельну ділянку, що зазначена в позові, іншим шляхом окрім як шляхом звернення до суду захистити неможливо.

Доводи апеляційної скарги, що районний суд не надав жодної оцінки тому факту, що станом на день проведення публічних торгів щодо реалізації спірного нежитлового приміщення ОСОБА_4, існував арешт та заборона ТК «АЛМІ» та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії щодо відчуження нерухомого майна, спростовується текстом оскаржуваного судового рішення.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Також колегія суддів вважає необхідним зазначити, що Європейський суд з прав людини, зокрема, вказує, що не може бути скасовано правильне по суті рішення та відступлено від принципу правової визначеності лише задля правового пуризму. Рішення може бути скасоване тільки з метою виправлення істотної помилки.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 13 ЦПК України: за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Група Компаній «Глобальні Бізнес Рішення» залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 23.10.2018 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 07.03.2019 року.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: О.Г.Журавльов

ОСОБА_23