ПОСТАНОВА

Іменем України

14 лютого 2019 року м. Кропивницький

справа № 405/1523/18

провадження № 22-ц/4809/329/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: ОСОБА_1 (головуючий), ОСОБА_2, ОСОБА_3,

за участю секретаря судового засідання Тимошенко Т.О.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_4,

відповідач Акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда (суддя Драний В. В.) від 29 серпня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

12 березня 2018 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до ПАТ «Укрсоцбанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 № 14510 від 18 липня 2017 року про стягнення заборгованості по кредитному договору за період з 12 квітня 2015 року по 12 квітня 2017 року у загальній сумі 82 921,85 доларів США таким, що не підлягає виконанню.

Свою вимогу позивач обґрунтовував тим, що з матеріалів виконавчого провадження № 55883825 йому стало відомо про існування вказаного виконавчого напису нотаріуса, який він вважає протиправним з таких підстав: всупереч затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса договір, на підставі якого виданий оскаржуваний виконавчий напис, не був посвідчений нотаріально; на час вчинення виконавчого напису у розпорядженні нотаріуса не було всіх необхідних документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку; відповідач втратив право отримання виконавчого напису нотаріуса у звязку з пропуском строку предявлення такої вимоги у 2015 році.

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда у складі судді Драного В. В. від 29 серпня 2018 року позов ОСОБА_4 задоволено. Суд визнав виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 № 14510 від 18 липня 2017 року про стягнення заборгованості по кредитному договору за період з 12 квітня 2015 року по 12 квітня 2017 року в сумі 82 921,85 доларів США таким, що не підлягає виконанню. Суд також вирішив питання компенсації витрат позивача по сплаті судового збору.

Суд дійшов таких висновків нотаріус видав 18 квітня 2017 року виконавчий напис про погашення заборгованості по кредиту та відсотками з пропуском трирічного строку, перебіг якого розпочався 02 квітня 2013 року і закінчився 02 квітня 2016 року. Крім того, суд вважав стягувану суму не безспірною так, як на час вчинення виконавчого напису спливла позовна давність щодо частини заявлених вимог.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

В апеляційній скарзі відповідач просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда у складі судді Драного В. В. від 29 серпня 2018 року і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити.

Відповідач посилається не незаконність рішення суду через невірне застосування судом норм матеріального і процесуального права. Зокрема суд помилково ототожнив позовну давність зі строком для звернення до нотаріуса за видачею виконавчого напису. Так, як кредитним договором визначено кінцевий строк виконання позичальником своїх зобовязань 28 лютого 2015 року, то саме з цієї дати обраховується встановлений ст. 88 Закону України «Про нотаріат» трирічний строк звернення кредитора до нотаріуса, який на час видачі виконавчого напису не сплинув. Суд не врахував, що після 02 квітня 2013 року позивач здійснював часткову сплату боргу, внісши вісім платежів, що спростовує висновок суду про виникнення у банку права зве неня до нотаріуса з 02 квітня 2013 року. Позивач не оспорює наявність у нього заборгованості перед відповідачем, а нотаріус не зобовязаний перевіряти її розмір та наявність між сторонами спору з цього питання. Банк надав нотаріусу всі необхідні документи, які підтверджують наявність заборгованості та її безспірність, що давало нотаріусу підстави видати виконавчий напис.

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник відповідача ОСОБА_6 підтримала апеляційну скаргу.

Узагальнені доводи і заперечень інших учасників справи

Позивач та третя особа не скористалися правом на відзив на апеляційну скаргу.

Позивач повідомлений належним чином про час. дату і місце розгляду справи, але особисто в судове засідання не зявився.

Його представник ОСОБА_7 заперечив проти апеляційної скарги з підстав, викладених у позовній заяві.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 повідомлений належним чином про час. дату і місце розгляду справи, але особисто в судове засідання не зявився.

Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд першої інстанції встановив такі обставини:

30 травня 2008 року між Акціонерно-комурційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є відповідач, та ОСОБА_4 було укладено договір кредиту № 420/273-ФО1, за умовами якого ОСОБА_4 бере у тимчасове користування на умовах, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 68 714,37 дол. США та зобовязався повернути його і сплатити 13,5 процентів річних за користування кредитом згідно графіку, який вказаний у пп. 1.1.1. п. 1.1 ст.1 договору. Кінцевий термін повернення заборгованості - до 29 травня 2015 року (а.с.6-11, 131-137).

Додатковою угодою № 1 від 21 жовтня 2008 року до договору кредиту № 420/273-ФО1 сторони змінили розміру процентної ставки з 13,5 % річних на 14,5 % річних (а. с. 144).

Додатковою угодою № 2 від 30 березня 2009 року до договору кредиту № 420/273-ФО1 сторони внесли зміни до п. 1.1.1. договору, виклавши графік погашення заборгованості в новій редакції (а. с. 140-142).

Договором від 28 лютого 2013 року про внесення змін № 3 до договору кредиту № 420/273-ФО1 сторони дійшли згоди, що станом на дату укладення цього договору заборгованість позивальника перед кредитором за договором становить 47351,97 дол. США, заборгованість за процентами за користування кредитом 12931,41 дол. США (п. 2 договору). Пунктом 2.3 договору про внесення змін № 3 передбачено, що погашення зазначеної у п.2 цього договору заборгованості за кредитом здійснюється позичальником рівними частинами не пізніше 31 числа кожного місяця відповідно до графіку, що викладений у додатку № 1 до цього договору про внесення змін, з кінцевим терміном погашення заборгованості 27 лютого 2015 року (а. с. 145-147).

Відповідно до розрахунку вимог у звязку з неповерненням ОСОБА_4 кредитної заборгованості за кредитним договором № 420/273-ФО1, наданого банком станом на 28.02.2013 року, сума простроченої заборгованості складає «0,00» (а. с. 151).

ОСОБА_4 не було сплачено до 31 березня 2013 року черговий платіж, передбачений Договором від 28 лютого 2013 року про внесення змін № 3 до договору кредиту № 420/273-ФО1, а тому сума простроченої заборгованості станом на 02 квітян 2013 року склала 1973 дол. США.

18 липня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 14510, про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» невиплаченої в строк відповідно до умов договору кредиту № 420/273-ФО1 від 30 травня 2008 року заборгованості за період з 12 квітня 2015 року по 12 квітня 2017 року в сумі 82 921,85 дол. США., яка складається із заборгованості по кредиту 47351,97 дол. США і заборгованості про відсоткам 35569,88 дол. США (а. с. 128).

27 лютого 2018 року державним виконавцем Подільського відділу ДВС м. Кропивницького відкрито виконавче провадження ВП № 55883825 з виконання зазначеного виконавчого напису нотаріуса від 18 липня 2017 року (а.с. 38).

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з правочинів.

Згідно зі ст. 526, 530 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

За кредитним договоромбанкабо інша фінансова установа(кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 1049, з урахуванням ч. 2 ст. 1054 ЦК України, позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця або реального повернення йому коштів.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Позивач визнає порушення ним грошових зобовязань перед відповідачем, які виникли з кредитного договору від 30 травня 2008 року № 420/273-ФО1 з наступними змінами, які є невиконаними ним також визнає наявність боргу.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, що передбачено ч. 1 ст. 15 ЦК України.

Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Так, згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» (далі Закон № 3425-ХІІ) для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону № 3425-ХІІ визначено умови вчинення виконавчих написів, зокрема, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі Перелік).

За змістом п. 2 цього Переліку для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин нотаріусу подається оригінал кредитного договору за яким боржником допущено прострочення платежів за зобовязаннями і засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення із відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка врегульована не лише вказаним Законом, а й Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерстваюстиції України22 лютого 2012 року № 296/5 (далі Порядок).

Зміст ст.88 Закону № 3425-ХІІ дає підстави для висновку, що нотаріус вчиняє виконавчі написи за сукупності двох умов:

подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем;

з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року, а якщо законом встановлено інший строк давності - у межах цього строку.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач навів в обґрунтування своїх вимог три аргументи: 1) не невідповідність форми договору, на підставі якого видано виконавчий лист, вимогам до таких документів, 2) відсутність необхідних документів, які встановлюють безспірність заборгованості, 3) сплив строку звернення до нотаріуса за видачею виконавчого документа.

Суд не дав оцінку першому аргументу позивача, проте сторони не оскаржують рішення з цих підстав.

У звязку з цим та відповідно до припису ч. 1 ст. 367 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду виключно в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд першої інстанції безспірно встановив, що позивач допускав невиконання зобовязань за кредитним договором.

З метою врегулювання спорів, сторони неодноразово вносили зміни до кредитного договору. Зокрема, договором про внесення змін № 3 до договору кредиту № 420/273/ФО1 від 30 травня 2008 року сторони визначили розмір існуючої заборгованості ОСОБА_4 та встановили, що вона повинна ним сплачуватися рівними частинами щомісячно не пізніше 31 числа кожного місяця з кінцевим погашенням 27 лютого 2015 року. В подальшому змін до договору сторони не вносили.

Суд також встановив, і сторонами це не оспорюється, що перший же платіж, який позивач мав здійснити до 31 березня 2013 року, він не вніс, тобто черговий раз порушив свої зобовязання.

Надалі ОСОБА_4 також не виконував свої зобовязання належним чином, що підтверджується наданими відповідачем доказами та змістом апеляційної скарги.

Невнесення боржником чергових платежів, передбачених договором, являється порушенням зобовязання та прав кредитора, що створює для останнього право вимоги до боржника та вжиття заходів захисту своїх цивільних прав, в тому числі, шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису на борговому документі.

Суд першої інстанції, встановивши невнесення боржником чергового платежу до 31 березня 2013 року (з урахуванням того, що 31 березня 2013 року неділя, останнім днем виконання являвся понеділок 01 квітня 2013 року), дійшов правильного висновку, що у відповідача виникло право вимоги ОСОБА_4 і з цього часу також виникло право звернення за вчиненням виконавчого напису, як в межах простроченої суми чергового платежу, так і боргу в цілому, за вибором кредитора.

У звязку з цим суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що право на звернення до нотаріуса у відповідача виникло лише з 28 лютого 2015 року, тобто після закінчення строку кредитування.

Та обставина, що надалі боржник частково виконав зобовязання шляхом здійснення восьми нерегулярних платежів. на свій розсуд та без дотримання умов договору, не впливає на правильність висновку суду.

Враховуючи, що відповідач звернувся до нотаріуса з питання вчинення виконавчого напису 18 липня 2017 року, суд дійшов обґрунтованого висновку, що він пропустив строк, передбачений ч. 1 ст. 88 Закону № 3425-ХІІ трирічний строк.

За таких умов нотаріус мав відмовити у вчиненні виконавчого напису.

Та обставина, що у заяві про вчинення виконавчого напису банк вказав про стягнення заборгованості за період з 12 квітня 2015 року по 12 квітня 2017 року не спростовує правильний висновок суду першої інстанції про сплив строку давності так, як фактично у цій заяві ставилося питання про стягнення простроченої заборгованості починаючи з 02 квітня 2013 року, тобто суми боргу, яка вказана у договорі про внесення змін № 3 від 28 лютого 2013 року до договору кредиту № 420/273/ФО1.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права.

Суд першої інстанції встановив сплив строку давності, встановленого ст. 88 Закону № 3425-ХІІ, правильно визначив характер спірних правовідносин та закон, який поширюється на них і вирішив спір відповідно до цього закону.

Посилання суду на положення ст. 267 ЦПК України обґрунтовано тим, що закінчення трирічного строку, з часу виникнення у відповідача права вимоги, свідчить також про сплив позовної давності, що спростовує твердження відповідача про безспірність заборгованості.

Апеляційна скарга не містить доводів, які б вказували на неправильність такого висновку суду.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Перевіривши аргументи апеляційної скарги відповідача, апеляційний суд відхиляє їх та робить висновок, що суд першої інстанції з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Про судові витрати

У звязку з тим, що апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу, витрати відповідача по сплаті судового збору покладаються на нього.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 - 384ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Залишити вимоги апеляційної скарги Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 29 серпня 2018 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Повне судове рішення складено 28 лютого 2019 року. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 3 ст. 394 ЦПК України.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді: С. М. Єгорова

ОСОБА_3