Справа № 462/4987/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2019 року м.Львів

Залізничний районний суд м.Львова у складі:

судді Постигач О.Б.

секретаря Ящук К.

з участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Браславського І.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства Міністерства оборони України «Західвійськбуд» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

в с т а н о в и в :

Позивач 02.08.2019 року звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки невиплаченої заробітної плати з 22.03.2014 року по 31.07.2019 року в сумі 228398,40 грн. Свої позовні вимоги мотивує тим, що він з вересня 2000 року працював на посаді керівника Державного підприємства Міністерства оборони України «Західвійськбуд». 21.11.2011 року Наказом Міністра оборони України № 721 його було звільнено із займаної посади. Відповідач у день звільнення не виплатив йому зарплату у розмірі 16117,32 грн. та підзвітні суми у розмірі 10222,34 грн. У листопаді 2013 року у зв`язку з невиплатою вказаних сум ОСОБА_2 звернувся до Франківського районного суду м. Львова з позовом про стягнення з ДП «Західвійськбуд» заборгованості по заробітній платі, підзвітних сумах та середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні на підставі ст. 117 Кодексу законів про працю України. Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 26.06.2014 року у справі № 465/11036/13 позов задоволено частково та стягнуто на його користь 16117,32 грн. заборгованості по заробітній платі та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнення в сумі 73170,72 грн. за період з 21.11.2011 р. по 21.03.2014 р., а всього 89288,04 грн. У стягненні підзвітних сум відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 18.11.2014 року у справі № 465/11036/13 в частині відмови у стягненні підзвітних сум рішення Франківського районного суду м. Львова від 26.06.2014 року скасовано та стягнуто на його користь 10222,34 грн. підзвітних сум. Таким чином, загальна сума боргу за рішеннями судів становила 99510,38 грн. Оскільки відповідач і надалі відмовлявся виплатити належні йому кошти, ОСОБА_2 звернувся до Жовківського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Львівській області. За цей час відповідач повернув йому: 19844,69 грн. - 05.10.2015 року та 47859,67 грн. 21.06.2018 року. Оскільки ДП «Західвійськбуд» і по теперішній час не виплатив йому усі кошти, позивач просить суд стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки за період з 22.03.2014 року по 31.07.2019 року, що становить 228398,40 грн. (1836 днів *124,44 грн. середньоденна заробітна плата).

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, дав пояснення аналогічно наведеним у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив, надав суду пояснення аналогічно неведеним у відзиві на позовну заяву, а саме, що дійсно згідно рішення Франківського районного суду м. Львова від 26.06.2014 року, позов ОСОБА_2 до державного підприємства Міністерства оборони України «Західвійськбуд» про стягнення заборгованості по заробітній платі, авансових звітах та середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні задоволено частково, вирішено стягнути з ДП МОУ «Західвійськбуд» в користь ОСОБА_2 16117,32 грн. заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки при звільненні у розмірі 73170,72 грн. Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у своєму рішенні від 18.11.2014 року вирішила задовольнити апеляційну скаргу ОСОБА_2 і стягнути з ДП МО України «Західвійськбуд» заборгованість по підзвітних сумах в розмірі 10222, 34 грн. 05 жовтня 2015 року на користь ОСОБА_2 було перераховано 19844, 69 грн. Оскільки виплата заробітної плати є першочерговою виплатою, то вищезазначеною сумою було виплачено 16117,32 грн. заборгованості по заробітній платі та частину заборгованості по підзвітних сумах. 07 червня 2018 року Жовківським РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області було винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження № 56536861 про стягнення з ДП МОУ «Західвійськбуд» заборгованості в розмірі 79665,68 грн., тобто вже з урахуванням виплаченої суми заборгованості по заробітній платі. 21 червня 2018 року ДП МО України «Західвійськбуд» через Жовківський РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області було сплачено ще 47859,67 грн. ДП МОУ «Західвійськбуд», а також було повідомлено Жовківський РВ ДВС ГТУУЮ у Львівській області, що на арештованих рахунках підприємства знаходяться кошти в сумі 32105,88 грн., які вони просили перерахувати на рахунок ОСОБА_2 , так як сума наявних коштів повністю покриває суму залишку заборгованості перед позивачем. Просять днем фактичного розрахунку вважати 05 жовтня 2015 р. Оскільки ДП МОУ «Західвійськбуд» в повній мірі погасило заборгованість перед позивачем, просять в позові відмовити. Крім того просять застосувати строки позовної давності, які позивачем пропущені без поважних причин.

04.10.2019 року ОСОБА_2 подав до суду відповідь на відзив, у якому зазначив, що прохання ДП МО України «Західвійськбуд» до виконавчої служби про погашення боргу перед ОСОБА_2 є суто декларативним та не має жодних правових наслідків при наявності інших арештів, накладених державними виконавцями інших відділів ДВС, а також зведеного виконавчого провадження, до складу якого входить 27 виконавчих проваджень, в тому числі і ВП №56536861, на загальну суму 1323013,16 грн., оскільки виконавець стягує кошти відповідно до передбаченої ст. 46 ЗУ «Про виконавче провадження» черговості, а не відповідно до прохання боржника. Також повідомляє, що Жовківський РВ ДВС у своїй відповіді на запит адвоката позивача від 24.09.2019 року №13284 не підтвердив отримання листів (звернення) ДП МОУ «Західвійськбуд» від 11.09.2018 року №204, від 18.03.2019 року № 105, від 27.06.2019 року № 216, а саме повідомили, що у Відділі відсутня можливість надати інформацію про наявність таких листів. Зазначає, що відповідач сплачуючи кошти 05.10.2015 року та 21.06.2018 року сплачував частину усієї суми у розмірі 99510,38 грн., і жодних доказів того, що спочатку сплачувалась заборгованість по заробітній платі та підзвітних сумах, суду не надав. Звертає увагу суду, що станом на 31.08.2019 року він не знав та не міг знати про дії ДП «Західвійськбуд» по погашенню боргу, які відповідачем нібито вчинялися.

11.10.2019 року відповідач подав заперечення на відповідь на відзив в якому зазначив, що відповідь на відзив подана з пропущенням строків, а тому просить суд не брати дану відповідь до уваги. Жовківський РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області не підтверджено отримання листів від ДП МОУ «Західвійськбуд» у зв`язку з тим, що матеріали ЗВП №49886786 перебувають в Управлінні ДВС Головного територіального управління в рамках перевірки. Зазначає, що у даній справі строк позовної давності повинен починатись не з моменту коли ОСОБА_2 дізнався про дії ДП МОУ «Західвійськбуд», а з моменту порушення його прав, тобто з моменту бездіяльності, яка виражалась у відсутності перерахунку коштів на користь позивача.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи дійшов до наступного висновку.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтями 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 26.06.2014 року у справі № 465/11036/13-ц встановлено, що згідно наказу Міністра оборони України №324 від 13.09.2001 р. ОСОБА_2 призначений на посаду керівника ДП МОУ «Західвійськбуд», з дня, визначеного у контракті, що є додатком до наказу. З контракту, укладеного Міністерством оборони України з ОСОБА_2 13.09.2001 р. вбачається, що позивач призначений на посаду керівника ДП МОУ «Західвійськбуд» на термін з 13.09.2001 р. по 13.09.2006 р. Пунктом 3 контракту визначено умови матеріального забезпечення керівника. 28.12.2005 р. між Міністерством оборони України та позивачем укладено Додаткову угоду до контракту та п.3.1 викладено в новій редакції в частині посадового окладу,який встановлено в розмірі 1600грн. Згідно Додаткової угоди від 18.09.2006 р.,термін дії контракту з ОСОБА_2 продовжено. Наказом Міністра оборони України №721 від 21.11.2011 р. у зв`язку із закінченням терміну дії контракту, ОСОБА_2 звільнений з посади керівника ДП МОУ «Західвійськбуд» на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. Як встановлено судом, при звільненні позивачу не виплачено всі належні йому суми, заборгованість по зарплаті в сумі 16117,32 грн. та 10222,34 грн. підзвітних сум. Рішенням суду стягнуто з Державного підприємства Міністерства оборони України «Західвійськбуд» в користь ОСОБА_2 16117,32 грн.заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 73 170,72 грн., а всього 89 288 (вісімдесят дев`ять тисяч двісті вісімдесят вісім) грн,04 коп. Що стосується позовних вимог про стягнення 10222,34грн. підзвітних сум, такі до задоволення не підлягають, у зв`язку з пропуском строку позовної давності, визначеного ст..233 КЗпП України /а.с. 4-5/.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 18 листопада 2014 року у справі № 465/11036/13 рішення Франківського районного суду м. Львова від 26 червня 2014 року скасовано в частині відмови у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за підзвітними сумами в розмірі 10222 грн. 34 коп. і ухвалено в цій частині нове рішення, яким цю вимогу задоволено. Стягнуто з державного підприємства Міністерства оборони України «Західвійськбуд» в користь ОСОБА_2 заборгованість по підзвітних сумах в розмірі 10222 (десять тисяч двісті двадцять дві) гривні 34 копійки. В решті рішення суду залишено без змін /а.с. 6-7/.

На виконання вказаних рішень за заявою ОСОБА_2 постановою державного виконавця Войтюк Є.С. від 07.06.2018 року було відкрито виконавче провадження ВП №56536861 /а.с. 10/.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі статтею 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлено статтею 117 Кодексу законів про працю України, згідно з приписами якої в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Отже, стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Водночас структура заробітної плати визначена статтею 2 Закону України "Про оплату праці", за змістом якої заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Крім того, на підставі статті 2 Закону України "Про оплату праці" структуру заробітної плати можна визначити, беручи до уваги положення Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за № 114/8713 (далі - Інструкція № 114/8713), розробленої відповідно до " та " з урахуванням міжнародних рекомендацій у системі статистики оплати праці й стандартів Системи національних рахунків (за змістом преамбули цієї Інструкції).

Відповідно до пункту 1.3 Інструкції № 114/8713 для оцінки розміру заробітної плати найманих працівників застосовується показник фонду оплати праці. До фонду оплати праці включаються нарахування найманим працівникам у грошовій та натуральній формі (оцінені в грошовому вираженні) за відпрацьований та невідпрацьований час, який підлягає оплаті, або за виконану роботу незалежно від джерела фінансування цих виплат. Фонд оплати праці складається з: фонду основної заробітної плати; фонду додаткової заробітної плати; інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

При цьому, інші виплати, що не належать до фонду оплати праці, встановлені в розділі 3 Інструкції № 114/8713, згідно з пунктом 3.9 якого до них відносяться суми, нараховані працівникам за час затримки розрахунку при звільненні.

З наведених норм чинного законодавства вбачається, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні, тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати.

Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

У рішенні Конституційного Суду України у справі № 4-рп/2012 від 22 лютого 2012 року встановлено, що положення частини першої статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу необхідно розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

05.10.2015 року ДП МОУ «Західвійськбуд» перерахувало ОСОБА_2 кошти в сумі 19844,19 грн., що підтверджується випискою по картковому рахунку ГУ з обслуговування клієнтів /а.с.8/

21.06.2019 року на рахунок ОСОБА_2 було зараховано кошти в сумі 47859,67 грн., що підтверджується довідкою АТ «Банк Альянс» від 22.07.2019 року /а.с.9/.

Зазначені виплати не заперечуються сторонами. Тобто зі сторони відповідача ОСОБА_2 виплачені кошти у розмірі 67704,36 грн.

Судом встановлено, що позивачем помилково ототожнино поняття здійснення остаточного розрахунку та виконання рішення суду, яким окрім сум, належних йому до виплати при звільненні, був стягнутий і середній заробіток в порядку ст.117 КЗпП України за час затримки розрахунку. Належні позивачу при звільнені суми: заборгованість по зарплаті в сумі 16117,32 грн. та 10222,34 грн. підзвітних сум покриваються розміром сум, які були виплачена ОСОБА_2 05.10.2015 року та 21.06.2018 року 67704,36 грн.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що період затримки остаточного розрахунку, не охоплений рішеннями Франківського районного суду м. Львова від 26.06.2014 року та Апеляційного суду Львівської області від 18.11.2014 року, становить з 22.03.2014 року по 21.06. 2018 року.

Однак суд не вбачає підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку за цей період з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 ЗУ «Про виконавче провадження» вимоги стягувачів кожної наступної черги задовольняються після задоволення в повному обсязі вимог стягувачів попередньої черги. У разі якщо стягнутої суми недостатньо для задоволення в повному обсязі всіх вимог однієї черги, вимоги задовольняються пропорційно до належної кожному стягувачу суми. Вимоги стягувачів щодо виплати заборгованості із заробітної плати та інші вимоги, пов`язані з трудовими правовідносинами, задовольняються в порядку надходження виконавчих документів. У разі якщо виконавчі документи щодо виплати заборгованості із заробітної плати та інших вимог, пов`язаних із трудовими правовідносинами, надійшли протягом одного дня і стягнутої суми недостатньо для задоволення в повному обсязі всіх вимог за такими виконавчими документами, відповідні вимоги задовольняються пропорційно до належної кожному стягувачу суми.

Днем, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався, суд вважає день повного розрахунку із позивачем у зв`язку із його звільненням - 21 червня 2018 року, що підтверджується довідкою АТ «Банк Альянс» № 03-64 від 22.07.2019 р. Також у матеріалах справи міститься інформаційний запит ОСОБА_2 до Жовківського РВ ДВС від 10.01.2019 року про хід виконання виконавчого провадження, у якому він є стягувачем, і саме з цієї дати слід відраховувати тримісячний строк звернення з позовом до суду, який позивач, звернувшись до суду 02 серпня 2019 року, пропустив, при цьому поважних причин пропуску такого строку не навів.

Встановивши, що позивач звернувся до суду з позовом 02 серпня 2019 року з пропуском тримісячного строку з дня коли він дізнався або повинен був дізнатись про порушення свого права, який на думку суду слід рахувати з 10.01.2019 року, коли позивач самостійно звертався до Жовківського РВ ДВС, та поважних причин пропуску цього строку не навів, суд, з урахуванням поданої відповідачем заяви про застосування позовної давності приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Частиною 2 статті 141 визначено, що судові витрати покладаються у разі відмови у позові на позивача.

Керуючись ст. 2, 4, 12, 13, 81, 82, 89, 264-265, 268 ЦПК України, ст. 116, 117 КЗпП України, рішенням Конституційного Суду України у справі № 4-рп/2012 від 22 лютого 2012 року, суд -

у х в а л и в :

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Залізничний районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 13.11.2019 року.

Суддя /підпис/ Постигач О.Б.

З оригіналом згідно

Суддя Постигач О.Б.