Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

05 листопада 2019 року

Справа № 1519/2-1007/11

Провадження № 2/521/165/19

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого - судді Гуревського В.К.

за секретаря - Петренчук О.В.,

Учасники справи:

Позивач - ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп»

Представник - Кипаренко Н.Ю.

Відповідач - ОСОБА_1 .

Відповідач - ОСОБА_2

Представник - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі цивільну справу за позовом ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до суду з вимогою про стягнення солідарно з відповідачів суми боргу за кредитним договором, відсотків за користування коштами, пені за користування коштами, заборгованості за простроченими відсотками, посилаючись на такі обставини. 12 грудня 2006 року сторони уклали кредитний договір № 014/0054/74/68118, відповідно до якого позивач надав відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 70700,0 (сімдесят тисяч сімсот) доларів США, на строк користування кредитними коштами на 240 місяців до 12 грудня 2026 року включно зі сплатою 14% річних з погашенням кредиту та відсотків за користування кредитом щомісячно згідно Графіку погашення кредиту та відсотків за кредитом щомісячними фіксованими платежами (додаток №1 до Договору). Згідно з пунктом 2.1. кредитного договору кредитні кошти призначені для придбання квартири за адресою: АДРЕСА_1 . В забезпечення виконання зобов`язань щодо погашення кредиту, сплаті відсотків за користування кредитом, можливих штрафних санкцій, а також відшкодування збитків, пов`язаних із порушенням умов кредитного договору, згідно п. 3.5 кредитного договору, банк уклав в день укладення цього договору з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договір поруки №014/0054/74/68118/1.

Відповідно до договору поруки поручитель поручився за виконання ОСОБА_2 взятих на себе зобов`язань у повному обсязі, відповідно п. п. 2.1, 3.1 договору поруки, у випадку невиконання або неналежного виконання взятих на себе зобов`язань по кредитному договору поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед банком за невиконання умов договору. 13 грудня 2006 року банк укладає з ОСОБА_2 договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Колодяжною А.В. за реєстровим № 4584. Позичальником було передано в іпотеку ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» квартиру АДРЕСА_1 , яка належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 08 грудня 2006 року, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Колодяжною А.В. за реєстровим №4453. У зв`язку з тим, що позичальник належним чином свої обов`язки не виконує, станом на 24 березня 2010 року виникла прострочена заборгованість за кредитним договором №014/0054/74/68118 від 12 грудня 2006 року у розмірі 93169,88 доларів США, що за курсом НБУ складає 740709,86 гривень, на підставі цього позивач вимагає стягнення солідарно з відповідачів заборгованості за кредитним договором і судових витрат на розгляд справи.

Згодом позивачем були уточненні позовні вимоги, згідно яких він просив суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором №014/0054/74/68118 від 12 грудня 2006 року, яка за станом на 16 вересня 2011 року складається в сумі 63498,34 доларів США, що за курсом НБУ (1 долар США дорівнює 7,9733 грн.) складає 506291 (п`ятсот шість тисяч двісті дев`яносто одна) гривні 31 коп., в тому числі: - заборгованість за кредитом - 32649,50 доларів США, що складає 260324,26 гривень; - заборгованість за відсотками - 26006,27 доларів США, що складає 207355,79 гривень; пеня за прострочення відсотків - 4842,57 доларів США, що складає 38611,26 гривень, та стягнути в рівних частках судові витрати на розгляд справи, у зв`язку із тим, що 08 серпня 2011 року відповідачем ОСОБА_2 було сплачено частково борг за кредитним договором від 12 грудня 2006 року.

28 вересня 2012 року Малиновським районним судом м. Одеси ухвалено заочне рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволений. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Малиновським РВ УМВС України в Одеській області 22.12.2000 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , останнє відоме місце реєстрації є АДРЕСА_3 ; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Біляївським РВ УМВС України в Одеській області 27.05.1997 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» (65000, м. Одеса, вул. Садова, 10, МФО 328351, Код , р/р НОМЕР_5 ) заборгованість за кредитним договором на загальну суму 63498,34 доларів США, що за курсом НБУ (1 дол. США дорівнює 7,9733 грн.) складає 506291 (п`ятсот шість тисяч двісті дев`яносто одна) гривні 31 коп., в тому числі: - заборгованість за кредитом - 32649,50 дол. США, що складає 260324,26 грн.; - заборгованість за відсотками - 26006.27 дол. США, що складає 207355,79 грн.; пеня за прострочення відсотків - 4842,57 дол. США, що складає 38611,26 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частках на користь Публічного акціонерного товариства „Райффайзен Банк Аваль" в особі Одеської обласної дирекції АТ „Райффайзен Банк Аваль" суму державного мита в розмірі 1700,0 (одна тисяча сімсот) гривень 00 коп., та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 120 грн. 00 коп.

Відповідач ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про перегляд заочного рішення, посилаючись на те, що відповідач участі у справі не приймала, про наявність заочного рішення дізналася від державного виконавця ВДВС. 08 серпня 2011 року предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , на виконання вимог банку та з дозволу керівництва банку було продано, що підтверджується договором купівлі-продажу від 08 серпня 2011 року. Того ж дня 08 серпня 2011 року отримані від продажу грошові кошти на загальну суму 35000,0 доларів США заявницею було внесено на рахунок погашення кредитної заборгованості, що підтверджується квитанцією №121LW92078 від 08 серпня 2011 року. В свою чергу, представник банку пояснив, що одразу після продажу предмета іпотеки та внесення зазначеної суми коштів на рахунок з заявниці будуть списані всі відсотки та інші нарахування. Рішення банку про списання залишку простроченої заборгованості працівники банку не надали, посилаючись на те, що це внутрішньобанківський документ.

Після сплати на користь банку 35000,0 доларів США позивач надав до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог в якій вказував, що в зв`язку з частковим погашенням 08 серпня 2011 року ОСОБА_2 суми боргу залишок заборгованості складає 63498,34 доларів США, у первинному позові було зазначено суму 93169,0 доларів США. З арифметичного прикладу вбачається, що 93169-35000=58169,00 дол. США, а не 63498,34 дол. США.

Відповідно до рішення банку про продаж предмету іпотеки, на момент продажу квартири і внесення коштів на погашення кредиту, усі нараховані відсотки і пеня банком було списано, тобто не було прострочення погашення кредиту, і у банку не було підстав стягувати достроково залишок кредиту. Також, заявниця вважає, що і первинна визначена банком сума є спірною, розрахунки надані банком є невірними, оскільки в них не в повній мірі враховано грошові кошті, які фактично сплачені, з розрахунку боргу вбачається невірне зарахування сплачених коштів вже з липня 2007 року: банк вказує прострочені відсотки і нарахування на них пені, у той час, як за тілом кредиту постійно йде випередження по сплаті коштів на погашення. Тому існує потреба в витребуванні виписок банку по рахунках, інших додаткових документів з банку, в тому числі документів щодо умов продажу предмету іпотеки, і проведенні судової економічної експертизи. Щодо вимог до поручителя ОСОБА_4 , то заявниця вбачає наявність спливу строків звернення до суду. Відсутність в судовому засіданні відповідачів позбавило їх можливості довести свою позицію в спорі.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 19 жовтня 2016 року заяву відповідача ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 28 вересня 2012 року - задоволено. Заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 28 вересня 2012 року за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано і призначено справу до розгляду.

Представник ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції надав до суду письмові пояснення, в яких зазначив, щодо загальної суми боргу, вказаної в рішенні суду: 08 серпня 2011 року предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , на виконання вимог Банку та з дозволу керівництва Банку було продано, що підтверджується договором купівлі-продажу від 08 серпня 2011 року. Того ж дня, 08 серпня 2011 року, отримані від продажу грошові кошти, на загальну суму 35000,0 США заявником було внесено на рахунок погашення кредитної заборгованості, що підтверджується квитанцією № 12LW92078 від 08 серпня 2011 року. Заявник зазначає, що Банком не правильно зараховано суму грошових коштів після продажу іпотеки на рахунок Боржника. З його розрахунків залишок заборгованості повинен бути 93169-35000 = 58169,00 доларів, а не 63498,34 доларів США. Проте, розрахунок заборгованості + розрахунок пені за прострочку по відсотках кредиту, згідно з яким сума боргу була 93169,0 доларів США був зроблений на момент подання позовної заяви, тобто від 24 березня 2010 року. Реалізація майна відбулась 08 серпня 2011 року і на рахунок Банку надійшла сума в розмірі 35000,0 доларів США. Цього ж дня між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 було укладено Договір про врегулювання заборгованості, згідно з яким сумою з реалізації торгів в першу ж чергу погашалася заборгованість за тілом кредиту. Також Банком Позичальнику була прощена вся сума пені за прострочення тіла кредиту. Після реалізації Банком була подана позовна заява про зменшення позовних вимог і новий розрахунок заборгованості за кредитним договором новий розрахунок пені за прострочку за кредитним договором від 16 вересня 2011 року. Згідно з ним сума заборгованості стала 63498,34 доларів США: сума за тілом кредиту - до моменту реалізації була - 67649,50 доларів США, після моменту реалізації стала 67649,50 - 35000 = 32649,50 доларів США. Відсотки на момент подання позову були - 12271,09 доларів США, після реалізації майна стала - 26006,27 доларів США, в зв`язку з тим, з 24 березня 2010 до 16 вересня 2011 року відсотки за користування кредиту нараховувались. Пеня на момент подання позову була - 13249,29 доларів США, після реалізації - 08 серпня 2011 року - вся пеня була прощена, тому пеня почала нараховуватись після 08 серпня 2011 року, тому станом на 16 вересня 2011 року пеня була нарахована лише за 2 місяці - 4842,57 доларів США. Тому, при арифметичному підрахунку заявником не було враховано всіх часових та договірних меж. Таким чином, жодних помилок при нарахуванні і перерахуванні грошових коштів після реалізації майна не було. Сума боргу зменшилась рівно на 35000 доларів США, що підтверджується розрахунками, що є в матеріалах справи.

Щодо того, що після продажу іпотеки, Боржнику обіцяли, що будуть списані відсотки та інші всі нарахування і на момент подання заяви про зменшення позовних вимог в банку не було підстав для стягнення з боржника достроково залишку кредиту. Згідно з умовами Договору про врегулювання заборгованості за кредитним договором № -0054/74/68118 від 12 грудня 2006 року в пунктах 5.1., 5.2, 5.3. визначається порядок погашення заборгованості після реалізації іпотеки - спочатку списується з суми кредиту, що і було зроблено 67649,50 - 35000,0 = 32649,50 доларів США (тіло кредиту), потім вже з відсотків. Пеня за прострочення платежів по тілу і відсотках була прощена повністю. На момент подання заяви про зменшення позовних вимог заборгованість по відсоткам була більша, ніж на момент подання первинного позову, тому що в період з 24 березня 2010 року до вересня 2011 року відсотки за користування кредиту нараховувались. Також в період між продажем іпотеки та поданнями заяви про зменшення позовних вимог Боржником не сплачувались жодні платежі на погашення кредиту, тому з`явилась прострочка і по пені за 2 місяці. Згідно з п. 5. 5. даного договору - У разі недостатності коштів, отриманих від продажу Об`єкту нерухомості, для погашення Боргових зобов`язань, Позичальник зобов`язаний здійснити погашення залишку заборгованості за Кредитним договором на умовах, визначених в кредитному договорі. Тому, на момент подання заяви про зменшення позовних вимог, в Банку були всі підстави для дострокового стягнення суми кредиту і заборгованості, що виникла за цим кредитом.

Щодо первинної суми боргу: заявником зазначається, що розрахунки надані Банком невірні, оскільки в них не в повній мірі враховано грошові кошти, які заявник фактично платила, також вважає невірним зарахування сплачених нею грошових коштів з липня 2007 року: банк показує прострочені відсотки і нарахування на них пені, у той час як по тілу кредиту постійно йде випередження по сплаті коштів на погашення. Проте, пеня і прострочка виникли не через те, що Боржником було внесено недостатньо коштів, а через те, що ці платежі здійснювались не вчасно. Наприклад, по розрахунку заборгованості видно, що починаючи з 16 липня 2007 року Боржником протягом 2007 року 2 рази невчасно було сплачено платежі з прострочкою в липні на 18 днів і з прострочкою в жовтні на 20 днів. Пеня нараховується не за те, що Боржником мало було внесено, а тому що не вчасно. Тому, Банк вважає доводи заявника безпідставними та необґрунтованими.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 10 листопада 2017 року призначено у цивільній справі судову почеркознавчу експертизу; зобов`язано ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» надати судовому експерту для проведення експертизи оригінал кредитної справи №014/0054/74/68118. Зобов`язано приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу - Гурську О.В. (м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 55) на вимогу експерта ОНДІСЕ надати для огляду оригінал договору купівлі-продажу від 08 серпня 2011 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , а також надати для огляду журнал реєстрації нотаріальних дій за 2011 рік, в якому ОСОБА_2 розписувалася під час укладання договору купівлі-продажу від 08 серпня 2011 року.

24 січня 2018 року на адресу суду надійшло клопотання експерта про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення судової почеркознавчої експертизи від 21 грудня 2017 року, в якому, експерт ставить питання про надання оригіналу заяви на погашення кредиту в наслідок добровільної реалізації заставного майна від 08 серпня 2011 року та вільних зразків підпису ОСОБА_2 у оригіналах документів до серпня 2011 року та попередніх років. При цьому, експерт вказує на необхідність подання від 10 до 15 документів із вільними зразками підпису.

12 квітня 2018 року до суду надійшла справа №1519/2-1007/11-ц з повідомленням експертної установи про неможливість проведення експертизи.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 19 вересня 2018 року залучено до участі у справі в якості правонаступника позивача - ПАТ «Райффайзен банк аваль» у цивільній справі за позовом ПАТ «Райффайзен банк аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором ПАТ «ОКСІ БАНК».

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2018 року залучено до участі у справі в якості правонаступника позивача - ПАТ «ОКСІ БАНК» у цивільній справі за позовом ПАТ «ОКСІ БАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп».

Представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 надала до суду заяву в якій зазначила, що Верховним Судом сформовано правову позицію, що після того, як кредитор направив боржнику вимогу про дострокове погашення кредиту, він змінив терміни повернення кредиту, які були передбачені кредитним договором; кредитний договір припинив свою дію з дати направлення вимоги про дострокове погашення кредиту. Оскільки кредитний договір припинив свою дію, то у кредитора відсутні підстави для стягнення відсотків після дати направлення вимоги про дострокове припинення кредиту (ВС/КЦС від 14 лютого 2018 року по справі № 564/2199/15-ц). З матеріалів справи вбачається, що банком припинено дію договору з «22» листопада 2009 року, шляхом направлення вимоги про дострокове виконання грошових зобов`язань. Тобто з цієї дати неможливе нарахування відсотків та будь-якої пені, оскільки договір втратив чинність. З огляду на ці обставини, сторона відповідача вважає, що наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості за Кредитним договором № 014/0054/74/68118 від 12 грудня 2006 року та розрахунок пені за прострочку по відсотках, що сформовані станом на 16 вересня 2011 року, не повинні прийматися судом до уваги, оскільки такі розрахунки здійснені вже після припинення чинності кредитного договору, що є недопустимим. В ході розгляду справи стало зрозуміло, що у правонаступника відсутні оригінали кредитної справи в повному об`ємі, у зв`язку з чим сторона відповідача вважає, що правонаступником не доведено належним чином порушення його прав та законних інтересів.

08 серпня 2011 року ОСОБА_2 , за згодою банка, здійснено продаж іпотечного майна, квартири АДРЕСА_1 , та з метою врегулювання питання щодо повного погашення суми заборгованості за кредитом внесено на рахунок банку суму в розмірі 35000,00 доларів США. Таким чином, оскільки банк коштом відчуження іпотечної квартири, на придбання якої отримувався кредит, здійснив задоволення своїх вимог за кредитним договором, подальше стягнення заборгованості є неможливим.

Також, у правонаступника відсутні оригінали кредитної справи майже в повному об`ємі, у зв`язку з чим сторона відповідача вважає, що правонаступником не доведено належним чином порушення його прав та законних інтересів. На аркуші судової справи №96 наявна копія документа, який ОСОБА_2 ніколи не підписувала. Перевірити справжність підпису шляхом проведення експертизи неможливо, оскільки банком знищено оригінали документів. Наявність оригіналу кредитного договору, дія якого припинена майже десять років потому, не є належним доказом по справі. Окрім цього, будь-які документи, оформлені після припинення дії кредитного договору, незалежно від того чи підписувала їх відповідач або ні, не мають правового значення для розгляду справи.

По справі неодноразово змінювався кредитор. В матеріалах справи наявний лист ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» від 17 вересня 2018 року, яким останній повідомив, що між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «ОКСІ БАНК» укладено договір відступлення права вимоги 114/57, за яким всі права вимоги банку до ОСОБА_2 за кредитним договором відступленні новому кредитору. У якості додатку банком надано перший та останній аркуш договору відступлення права вимоги 114/57 від 27 квітня 2018 року. Зі змісту цих аркушів не вбачається, що відступлення відбулось виключно лише за вимогами до ОСОБА_2 .. Проте, з останнього аркуша вбачається, що у якості додатків договір містить: 9.1. Додаток №1 «Форма попереднього реєстру боржників»; 9.2. Додаток №2 «Форма реєстру боржників»; тощо, що дає відповідачу підстави вважати, що банком передано права вимоги не до одної особи, а й до інших, що собою уявляє «Кредитний портфель». Такий висновок також можливо зробити з аналізу документа «Витяг з реєстру боржників №114/57 від 04 травня 2018 року до договору відступлення права вимоги №114/57 від 27 квітня 2018 року».

Листом від 07 листопада 2018 року кредитор ПАТ «ОКСІ БАНК» повідомив суд, що 27 квітня 2018 року відбулось повторне відступлення права вимоги до ОСОБА_2 , але вже ПАТ «ОКСІ БАНК» передав права вимоги ТОВ « «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп», про що надав відповідний договір (повний текст). Зі змісту пункту 2.3 даного договору вбачається, що загальний розмір прав вимоги, що відступається, згідно попереднього реєстру боржників становить: 59986294 (п`ятдесят дев`ять мільйонів дев`ятсот вісімдесят шість тисяч двісті дев`яносто чотири) грн. 08 коп., тощо. З пункту 3.1 зазначеного договору вбачається, що загальна вартість прав вимоги за договором (ціна договору), становить 313100 (триста тринадцять тисяч сто) грн. 00 коп.

Велика Палата Верховного Суду у справі № 909/968/16 від 11 вересня 2018 року виклала правову позицію щодо розмежування договорів відступлення права вимоги (цесія) та договору факторингу (пункти 72-73 Постанови ВП ВС). З аналізу зазначеної постанови вбачається: якщо за договором цесії вартість права вимоги, яка відступається іншій особі, нижче їх реальної (дійсної, ринкової, номінальної) вартості, такий договір, незалежно від його найменування, за своєю правовою природою є договором факторингу.

Сторона відповідача вважає цілком підтвердженим факт, що як при першому відступленні права вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ПАТ «ОКСІ БАНК», так і при другому відступленні права вимоги вже ПАТ «ОКСІ БАНК» до ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» (до речі всі договори укладені в один день), фактично відбулось укладання факторингових договорів, оскільки відступались вимоги за «Кредитними портфелями», тобто передавався цілий реєстр боржників.

Проте, ст. 1083 ЦК України чітко передбачено, що наступне (повторне) відступлення фактором права грошової вимоги третій особі не допускається.

Оскільки в матеріалах справи наявний лише перший та другий аркуш договору відступлення права вимоги №114/57 від 27 квітня 2018 року, що укладений між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «ОКСІ БАНК», сторона відповідача заперечує, що повторне відступлення прав вимоги допускається у даному випадку.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» надав до суду додаткові пояснення, в яких просив задовольнити позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» по справі №1519/2-1007/11-ц щодо стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором №014/0054/74/68118 від 12 грудня 2006 року, посилаючись на таке.

Відносно розмежування правочинів з відступлення права вимоги (цесії) та договору факторингу. У Постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 909/968/16 від 11 вересня 2018 року, на яку посилається представник відповідача зазначено (пункти 48, 50-52, 59-63).

Частиною першою ст. 1077 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

При цесії право вимоги може бути передано як за плату, так і безоплатно. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату.

Якщо право вимоги відступається «за номінальною вартістю» без стягнення фактором додаткової плати, то в цьому випадку відносини факторингу відсутні, а відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні (частина третя статті 656 Цивільного кодексу України).

Договір факторингу спрямований на фінансування однією стороною другої сторони шляхом надання в її розпорядження певної суми грошових коштів. Вказана послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому, сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатись як плата за надану останнім Фінансову послугу.

Вказана правова позиція також наведена в постанові Верховного суду України від 06 липня 2015 року у справі №6-301цс15.

Обов`язковою умовою договору факторингу є оплата, яку має здійснити первісний кредитор (клієнт) новому кредитору (фактору) за надання в його розпорядження коштів під відступлення права вимоги. При цьому, таку плату здійснює саме клієнт (первісний кредитор), а не навпаки.

Відповідно, здійснення фінансування первісного кредитора шляхом купівлі у нього новим кредитором права грошової вимоги, що, зокрема, допускається за договором факторингу (ч. 1 ст. 1084 ЦК України), за відсутності обов`язку у первісного кредитора сплачувати новому кредитору винагороду за надання таких послуг не є підставою для кваліфікації договору факторингу.

В такому випадку (відсутність плати первісного кредитора за надані йому послуги) між сторонами виникають правовідносини з договору купівлі-продажу права вимоги, до яких застосовуються положення про відступлення права вимоги.

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Вищого господарського суду України від 01 лютого 2017 року у справі № 922/5334/15.

За змістом пункту 11 частини першої статті 4 Закону факторинг є фінансовою послугою.

Метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника.

При цесїї право вимоги може бути передано як за плату, так і безоплатно. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату.

Відмежування вказаного договору від інших подібних договорів, визначає необхідність застосування спеціальних вимог законодавства, в тому числі відносно осіб, які можуть виступати фактором.

Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Сам же договір факторингу у нормі статті 1077 ЦК України визначений як фінансування під відступлення права грошової вимоги та вже передбачає, що відступлення права вимоги є наслідком та лише складовою частиною цієї господарської операції, що полягає в забезпеченні виконання зобов`язання під фінансування.

Однією із відмінних ознак факторингу від інших правочинів, які передбачають відступлення право вимоги, є передача грошових коштів у розпорядження за плату, тобто взамін права вимоги, клієнт отримує послугу, що полягає в передачі грошових коштів у розпорядження на певний час, з обов`язком повернення цих коштів та оплати часу користування ними.

Договір факторингу та купівлі-продажу права грошової вимоги мають відмінності і у строках дії таких договорів. Договір купівлі-продажу права грошової вимоги припиняє свою дію після того, як первісний кредитор передав новому кредитору право вимоги до боржника, а новий кредитор оплатив її вартість. Договір факторингу діє і після того як фактор оплатив клієнту вартість грошової вимоги, а клієнт передав фактору право грошової вимоги до третіх осіб, до моменту коли боржник (або клієнт, в разі якщо це передбачено договором факторингу) виплатить факторові кошти за первісним договором.

Між договором про відступлення права вимоги та договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) є лише одна спільна риса - вони базуються на заміні кредитора у зобов`язанні (відступленні права вимоги).

Виходячи з того, що правова природа договору визначається з огляду на його зміст, суд при його правовій оцінці повинен дослідити його умови, права та обов`язки сторін для визначення спрямованості як їх дій, так і настання певних правових наслідків (правова позиція, викладена у Постанові Верховного суду від 31 січня 2018 року по справі №910/7038/17).

Таким чином, зі змісту умов наданих суду договорів від 27 квітня 2018 року, вбачається, що відступлення прав вимоги за даними договорами відбулося без стягнення додаткової плати, а лише при умові виконання обов`язку сплатити вартість самих прав вимоги. Ціна цих договорів також становить лише загальну вартість прав вимоги і здійснення додаткових виплат не передбачає. Тобто, дані договори є саме договорами відступлення права вимоги, а не договорами факторингу.

Відтак, по-перше, договори відступлення прав вимоги укладені між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», ПАТ «ОКСІ БАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» не містять ознаки договору факторингу, а по-друге означені договори не є предметом розгляду даної справи та є дійсними.

Відносно відсутності оригіналів кредитної справи. Відповідно до п.5.1. Договорів відступлення права вимоги від 27 квітня 2018 року, укладених між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», ПАТ «ОКСІ БАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп», не пізніше 180 (сто вісімдесят) календарних днів з дати відступлення прав вимоги за кредитними договорами та відступлення прав за договорами забезпечення, первісний кредитор передає, а новий кредитор зобов`язаний прийняти документацію, про що складається Акт приймання-передачі за формою згідно з Додатком №4 до Договору.

При цьому, у Розділі 1 вказаних договорів, присвяченому визначенню термінів, під терміном «документація» розуміється: 1) кредитні договори з усіма додатками та змінами до них (оригінали); 2) копії паспортів, довідок про присвоєння індивідуального податкового номеру боржників; 3) оригінали заяв/анкет боржників на отримання кредитів; 4) довідки про доходи, надані боржниками для отримання кредитів; 5) договори забезпечення з усіма невід`ємними додатками, змінами та доповненнями (оригінали) (за наявності); 6) копії паспортів поручителів, довідок про присвоєння індивідуального податкового номеру поручителям (за наявності); 7) документи судового та/або виконавчого провадження (за наявності); 8) інші документи, що надаються за згодою сторін.

Отже, як вбачається з умов договорів відступлення прав вимоги, Первісним кредитором передбачається передання лише чітко обумовленого обсягу документації, а не усього обсягу наявних у банку документів, тим більше в оригіналах.

Положеннями ч. 1 ст. 1083 Цивільного кодексу України передбачено, що наступне відступлення фактором права грошової вимоги третій особі не допускається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

При цьому, як вже наголошувалося позивачем, договори, укладені між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», ПАТ «ОКСІ БАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» є саме договорами відступлення права вимоги, а не договорами факторингу.

До того ж, у останньому абзаці п. 2.3. договорів відступлення права вимоги від 27 квітня 2018 року, укладених між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», ПАТ «ОКСІ БАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» зазначено про те, що новий кредитор має право здійснити наступне відступлення прав вимоги без згоди первісного кредитора.

ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «УКРФІНАНС ГРУП» вважає, що має усі докази переходу права вимоги до відповідача за кредитним договором №014/0054/74/68118 від 12 грудня 2006 року, а також передання первісним кредитором усіх необхідних документів, та інформації, що є важливою для здійснення прав нового кредитора. Насамкінець, відносно того, що позивач зазначає про припинення дії кредитного договору у зв`язку з направленням 22 жовтня 2009 року банком на адресу ОСОБА_2 вимоги про дострокове виконання грошових зобов`язань, вважаємо за необхідне звернути увагу суду на те, що заборгованість, яку просить стягнути позивач, сформувалася ще до направлення відповідачу вимоги, до того ж, позовну заяву було подано 07 квітня 2010 року, тобто в межах строку позовної давності. А надання позивачем розрахунку заборгованості станом на 16 вересня 2011 року було обумовлено необхідністю зменшення розміру позовних вимог у зв`язку з частковим погашенням заборгованості внаслідок добровільної реалізації заставного майна 08 серпня 2011 року.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити із наступних підстав.

Судом встановлено, що 30 грудня 2006 року ОСОБА_2 звернулась до Відкритого акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» із заявою про надання кредиту в сумі 72000,0 (сімдесят дві тисячі) доларів США, строком на 240 місяців під 14% річних, про що свідчить заява №548 від 30 листопада 2006 року.

12 грудня 2006 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 014/0054/74/68118, відповідно до якого позивач надав відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 70700,0 (сімдесят тисяч сімсот) доларів США, на строк користування кредитними коштами на 240 місяців до 12 грудня 2026 року включно зі сплатою 14% річних з погашенням кредиту та відсотків за користування кредитом щомісячно згідно Графіку погашення кредиту та відсотків за кредитом щомісячними фіксованими платежами (додаток №1 до Договору).

Згідно з пунктом 2.1. кредитного договору кредитні кошти призначені для придбання квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з пунктом 5.1. кредитного договору позичальник зобов`язаний виконувати умови, передбачені цим договором, тобто повертати кредит та сплачувати передбачені договором платежі, щомісячно до 05 числа кожного місяця.

В забезпечення виконання зобов`язань щодо погашення кредиту, сплаті відсотків за користування кредитом, можливих штрафних санкцій, а також відшкодування збитків, пов`язаних із порушенням умов кредитного договору, згідно п. 3.5 кредитного договору, банк уклав в день укладення цього договору з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договір поруки №014/0054/74/68118/1.

Відповідно до договору поруки поручитель поручився за виконання ОСОБА_2 взятих на себе зобов`язань у повному обсязі, відповідно п. п. 2.1, 3.1 договору поруки, у випадку невиконання або неналежного виконання взятих на себе зобов`язань по кредитному договору поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед банком за невиконання умов договору.

13 грудня 2006 року банк укладає з ОСОБА_2 договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Колодяжною А.В. за реєстровим № 4584. Позичальником було передано в іпотеку ВАТ „Райффайзен Банк Аваль" квартиру АДРЕСА_1 , яка належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 08.12.2006 року, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Колодяжною А.В. за реєстровим №4453.

Згідно з п. 10.1. Кредитного договору за порушення строків повернення суми кредиту, процентів за користування кредитом та комісій, передбачених цим договором, Позичальник сплачує Кредитору пеню в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Станом на 16 вересня 2011 року виникла прострочена заборгованість за кредитним договором №014/0054/74/68118 від 12 грудня 2006 року на загальну суму 63498,34 доларів США, що за курсом НБУ (1 дол. США дорівнює 7,9733 грн.) складає 506291 (п`ятсот шість тисяч двісті дев`яносто одна) гривні 31 коп., в тому числі: - заборгованість за кредитом - 32649,50 доларів США, що складає 260324,26 грн.; - заборгованість за відсотками - 26006,27 доларів США, що складає 207355,79 гривень; пеня за прострочення відсотків - 4842,57 доларів США, що складає 38611,26 гривень.

На підставі зазначених пунктів кредитного договору позивачем було направлено письмову вимогу вих. №5-2/4244 від 22 жовтня 2009 року про дострокове виконання грошових зобов`язань за кредитним договором№014/0054/74/68118 від 12 грудня 2006 року; письмову вимогу вих. №5-2/4245 від 22 жовтня 2009 року про дострокове виконання грошових зобов`язань за кредитним договором№014/0054/74/68118 від 12 грудня 2006 року.

Згідно з пунктом 6.5 кредитного договору, кредитор має право вимагати дострокового погашення позичальником заборгованості за кредитом, нарахованих процентів за користування кредитом, неустойки, відшкодування збитків у випадках невиконання позичальником умов договору та/або договорів застави/іпотеки, інших договорів, що забезпечують погашення кредиту, та в інших випадках, передбачених цим договором.

08 листопада 2011 року на рахунок банку надійшла сума в розмірі 35000,0 доларів США, у зв`язку з реалізацією заставного майна ОСОБА_2 .

Згідно постанов Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10 цс 18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13- ц (провадження № 14-154цс 18) викладено правову позицію про те, що після направлення кредитодавцем вимоги про дострокове повернення кредитної заборгованості, дія кредитного договору припиняється. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

Заявою від 17 вересня 2018 року суд повідомлено, що 27 квітня 2018 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Оксі Банк» укладений договір відступлення права вимоги № 114/57, відповідно до якого банк відступив права вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором № 014/0054/74/68118 від 12 грудня 2006 року Для підтвердження переходу права вимоги до нового кредитора суду надані два аркуші (перший і останній) договору відступлення права вимоги № 114/57 від 17 вересня 2018 року, які не посвідчені належним чином (відсутня відмітка «згідно з оригіналом», прізвище ім`я по батькові особи, яка посвідчує документ, посада, підпис, дата) та витяг з реєстру боржників. Зі змісту останнього вбачається, що банком відступлено право вимоги до ОСОБА_6 на загальну суму 176972,97 доларів США.Клопотанням від 14 листопада 2018 року суд повідомлено, що 27 квітня 2018 року між ПАТ «Оксі Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «УкрФінанс Груп» укладений договір відступлення права вимоги за кредитним договором № 014/0054/74/68118 від 12 грудня 2006 року. Для підтвердження переходу права вимоги до нового кредитора до суду надана копія договору відступлення права вимоги б/н від 27 квітня 2018 року та витяг з реєстру боржників. Зі змісту останнього вбачається, що банком відступлено право вимоги до ОСОБА_6 на загальну суму 176972,97 доларів США.

Згідно додаткових пояснень представника ТОВ «Фінансова компанія «УкрФінанс Груп» № 118/Д/П від 07 червня 2019 року вказується, що зі змісту умов, наданих суду договорів від 27 квітня 2018 року вбачається, що відступлення прав вимоги за даними договорами відбулось без стягнення додаткової плати, а лише при умові виконання обов`язку сплатити вартість самих прав вимоги. Ціна цих договорів також становить лише загальну вартість прав вимоги і здійснення додаткових витрат не передбачає. Тобто, дані договори є саме договорами відступлення прав вимоги, а не факторингом. Отже, відступлення права вимоги може відбутися лише при умові оплати їх вартості.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка викладена в постанові від 03 липня 2019 року по справі № 639/4836/17-ц, суди повинні перевіряти наявність відступлення неіснуючого обсягу права вимоги, оскільки відступлення неіснуючого права вимоги свідчить про відсутність предмету договору.

Предметом договорів відступлення від 27 квітня 2018 року були майнові вимоги до ОСОБА_2 на загальну суму в розмірі 176972,97 доларів США, однак з матеріалів справи вбачається, що такого розміру права вимоги не існує, оскільки Банком було достроково припинено дію кредитного договору.

За правилами ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв`язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину. Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення, відсутня згода за всіма істотними умовами договору.

ТОВ «Фінансова компанія «УкрФінанс Груп» не доведено, що вони є правонаступником прав та обов`язків банку (первісного кредитора), оскільки: - ПАТ «Оксі Банк» не надано суду оригіналів або належним чином посвідчених копій всіх аркушів договору відступлення права вимоги № 114/57 від 07 квітня 2018 року, у зв`язку з чим неможливо перевірити обставини досягнення між сторонами всіх істотних умов договору, зокрема щодо предмету та ціни; - в матеріалах справи відсутні належним чином посвідчені платіжні доручення, які підтверджують факт оплати грошових коштів за договорами відступлення від 07 квітня 2018 року; матеріали справи не містять доказів повідомлення боржника про відступлення банком своїх прав та обов`язків за кредитним договором новим кредиторам в обох випадках; в матеріалах справи присутні витяги з реєстру боржників з правом майнової вимоги до ОСОБА_2 на суму 176972,97 доларів США, однак майнової вимоги на таку суму не існує, це підтверджується матеріалами справи, а тому це вказує на відсутність предмету в договорах відступлення права вимоги від 27 квітня 2018 року й відповідно на неукладеність цих договорів.

Неукладений договір не створює жодних правових наслідків. Не може бути предметом відступлення договір, який є розірваним. До того ж, право вимоги відступилося лише до ОСОБА_2 , а позов пред`явлено ще й до ОСОБА_1 , порука якого припинилась у зв`язку з достроковим розірванням кредитного договору.

Відповідно до положень ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Представником ТОВ «Фінансова компанія «УкрФінанс Груп» не надано суду жодного процесуального документа, яким конкретизовано суму грошових коштів, яку вони просять стягнути на свою користь у якості правонаступника, та з чого ця сума складається. Надані у якості додатків до додаткових пояснень копії договору № 114/57 від 07 квітня 2018 року не є допустимим доказом в розумінні ст. 78 ЦПК України, оскільки вони не посвідчені належним чином. Крім того, ТОВ «Фінансова компанія «УкрФінанс Груп» не була стороною цього правочину, у неї відсутній його оригінал, у зв`язку з чим їх доводи щодо чинності цього правочину не заслуговують на увагу.

Таки чином. матеріали справи не містять доказів, які вказують на порушення прав ТОВ «Фінансова компанія «УкрФінанс Груп» з боку ОСОБА_2 .

Відповідно до змісту ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно умов договору й вимог Цивільного кодексу, а згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно п. п. 1 та 3 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В силу ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Згідно ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя, а відповідно до ч. 2 цієї статті поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ст. 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з ч. 2 ст. 516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків.

Згідно зі ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

За правилами ст. 518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання.

За правилами ст. 1083 ЦК України наступне відступлення фактором права грошової вимоги третій особі не допускається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Відповідно до ст. 2 ЦК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За правилами ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 ЦПК України.

Згідно ч. ч. 1-2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів та показанням свідків.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 2, 16, 525, 526, 530, 553, 554, 610, 611, 1054 ЦК України, ст.ст. 3, 12, 13, 76, 81, 88, 263, 265, 267, 268, 272, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, СУД -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» (код за , місцезнаходження: м. Київ, вул. Звіринецька, 63) до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_5 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_5 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду у повному обсязі складено 12 листопада 2019 року.

Суддя В.К.Гуревський