Постанова

Іменем України

27 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 369/13224/17

провадження № 61-47419св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М., Штелик С. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Народна позика»,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду в складі судді Мельника Я. С. від 18 жовтня 2018 року,

В С Т А Н О В И В :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2017 року позивач ТОВ «Фінансова компанія «Народна позика» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області в складі суддів Ковальчук Л. М. від 08 травня 2018 року позов ТОВ «Фінансова компанія «Народна позика» задоволено.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 06 березня 2014 року в загальному розмірі 2 125 682,19 грн, звернуто стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 159,3 кв.м, житловою площею 59,4 кв.м, який розташований на земельній ділянці площею 0,0448 га кадастровий номер НОМЕР_1, на якій розміщено надвірні будівлі та споруди: огорожа № 1, 2, замощення № 3, який належить ОСОБА_1 на підставі договору, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кударенко В. М. 22 серпня 2013 року за реєстровим № 2147, та земельну ділянку площею 0,0448 га кадастровий номер НОМЕР_1 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_1 на підставі договору, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кударенко В.М. 22 серпня 2013 року за реєстровим № 2151, шляхом проведення прилюдних торгів на підставі Закону України «Про виконавче провадження» за початковою ціною в розмірі 1 627 700 грн для подальшої його реалізації, визначеної на підставі звіту про незалежну оцінку вартості житлового будинку, проведеного ТОВ «Глобал Апрайзер Груп» від 21 листопада 2017 року та звіту з експертної грошової оцінки земельної ділянки, проведеного ТОВ «Глобал Апрайзер Груп» від 21 листопада 2017 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Народна позика» судовий збір у розмірі 31 885,23 грн.

Вчинені відповідачем дії щодо оскарження рішення суду першої інстанції

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, 20 червня 2018 року представник ОСОБА_1 - адвокат Василенко І. В., подав апеляційну скаргу на указане судове рішення.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 01 серпня 2018 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Василенко І. В., залишено без руху, у зв'язку із необхідністю протягом десяти днів з дня отримання ухвали оплати скаржником судового збору. Роз'яснено, що у разі невиконання вищевказаних вимог апеляційна скарга буде визнана неподаною та повернута особі, яка її подала.

Указану ухвалу суду апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 - адвокат Василенко І. В., отримав 06 серпня 2018 року.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 20 серпня 2018 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Василенко І. В., визнана неподаною та повернута особі, яка її подала, у зв'язку із невиконанням вимог щодо оплати судового збору.

29 серпня 2018 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на судове рішення суду першої інстанції.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 03 вересня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху, у зв'язку із необхідністю протягом десяти днів з дня отримання ухвали подати інші поважні причини пропуску строку на подання апеляційної скарги та оплати скаржником судового збору. Роз'яснено, що у разі невиконання вищевказаних вимог у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 буде відмовлено.

Зазначену ухвалу суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 отримала 11 вересня 2018 року.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Київського апеляційного суду від 18 жовтня 2018 року прийнято до провадження Київського апеляційного суду справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Народна позика» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 травня 2018 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що ОСОБА_1 не виконала вимог процесуального закону та суду апеляційної інстанції і не надала поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 травня 2018 року.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просить скасувати оскаржене судове рішення та передати справу до апеляційного суду для продовження розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції при вирішенні питання щодо відкриття апеляційного провадження, на думку скаржника, не повно досліди матеріали справи. Указано, що скаржник не отримувала ухвалу апеляційного суду Київської області від 03 вересня 2018 року про залишення без руху її апеляційної скарги, а за отримання такої ухвали невідома особа розписалася замість ОСОБА_1 У зв'язку із відмовою у відкритті апеляційного провадження остання позбавлена права на доступ до правосуддя. Інших доводів касаційна скарга не містить.

Доводи інших учасників справи

У січні 2019 року ТОВ «Фінансова компанія «Народна позика» подало відзив на касаційну скаргу, посилаючись на те, що обставини при вирішенні питання щодо відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 судом апеляційної інстанції встановлені повно та відповідають фактичними обставинам, які склалися між учасниками даної справи. Матеріали справи містять докази особистого отримання скаржником відповідної ухвали суду апеляційної інстанції щодо необхідності надати суду докази поважності пропуску строку на апеляційне оскарження рішення районного суду та оплату судового збору. Особа, яка подала апеляційну скаргу, не була позбавлена можливості ознайомитись із відповідними судовими рішеннями щодо такої скарги, які були внесені в Єдиний державний реєстр судових рішень, інформація з якого є загальнодоступною. Суд апеляційної інстанції вчинив усі передбачені законом дії для забезпечення скаржнику права на доступ до правосуддя, однак скаржник не виконала вимог апеляційного суду щодо зазначення поважних причин пропуску нею строку на апеляційне оскарження рішення районного суду. Безпідставне поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право на справедливий судовий розгляд. Також, скаржник не сплатила судовий збір за подання апеляційної скарги. У відзиві на касаційну скаргу заявник просив відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити оскаржуване рішення без змін, посилаючись на його законність і обґрунтованість.

Обставини справи, встановлені судами

Апеляційним судом установлено, що рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області, яким задоволено позов ТОВ «Фінансова компанія «Народна позика» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки ухвалено 08 травня 2018 року.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, 20 червня 2018 року представник ОСОБА_1 - адвокат Василенко І. В., подав апеляційну скаргу на указане судове рішення, яка ухвалою апеляційного суду Київської області від 20 серпня 2018 року визнана неподаною та повернута особі, яка подала скаргу, у зв'язку із невиконанням вимог закону та апеляційного суду щодо оплати судового збору.

29 серпня 2018 року особисто ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на судове рішення суду першої інстанції та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження указаного рішення.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 03 вересня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху, у зв'язку із необхідністю протягом десяти днів з дня отримання ухвали подати інші поважні причини пропуску строку на подання апеляційної скарги та оплати скаржником судового збору. Роз'яснено, що у разі невиконання вищевказаних вимог у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 буде відмовлено.

Зазначену ухвалу суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 отримала 11 вересня 2018 року.

Суд апеляційної інстанції вказав на те, що, звертаючись до суду із апеляційною скаргою 29 серпня 2018 року, ОСОБА_1 пропустила строк на подання апеляційної скарги на рішення районного суду і не надала суду доказів поважності причин пропуску такого строку, у зв'язку відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 у даній справі.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд та застосовані норми права

Так, відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України у відповідній редакції учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Положення закону щодо строку на апеляційне оскарження судових рішень визначені у статті 354 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення районного суду складено 21 травня 2018 року.

20 червня 2018 року представник ОСОБА_1 - адвокат Василенко І.В., подав апеляційну скаргу на указане судове рішення.

Однак, у зв'язку із невиконанням скаржником вимог закону та апеляційного суду щодо оплати судового збору, така апеляційна скарга визнана неподаною та повернута ухвалою апеляційного суду Київської області від 20 серпня 2018 року.

29 серпня 2018 року ОСОБА_1 повторно подала апеляційну скаргу на рішення районного суду, пропустивши визначений законом строк апеляційного оскарження на 3 місяці.

Згідно положень частини третьої статті 354 ЦПК України строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

На розширення цього положення Основного Закону в статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Порушення пункту першого статті 6 Конвенції констатував Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України», заява № 32053/13.

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (пункт 46 рішення).

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (mutatis mutandis, рішення у справі «Олександр Шевченко проти України» (974_256) (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року та «Трух проти України» (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява N 50966/99, від 14 жовтня 2003 року).

У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41 рішення у справі «Пономарьов проти України» (заява N 3236/03).

Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (заява N 3236/03).

Крім того, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/39 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» судом встановлено, що існує установча судова практика щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

При цьому необхідно враховувати, що десятиденний строк, що передбачений законом на подання апеляційної скарги має дисциплінувати учасників процесу у розумінні реалізації своїх процесуальних прав та обов'язків. Суди користуючись своїми дискреційними повноваженнями при вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження в будь-якому випадку повинні обґрунтувати підстави за яких вони поновлюють такий строк. Безпідставне та необґрунтоване поновлення строку на апеляційне оскарження є порушенням прав інших учасників справи та порушенням одного із фундаментальних принципів res judicata, - принципу остаточності рішення.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 757/9844/16 (касаційне провадження № 61-16497св18), постанові Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 629/4989/14 (касаційне провадження № 61-26398св18), тощо.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи при вирішенні питання щодо відкриття апеляційного провадження у даній справі, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв'язку, зазначивши, що звертаючись 29 серпня 2018 року до апеляційного суду із апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції, повний текст якого складено 21 травня 2018 року, ОСОБА_1 на 3 місяці пропущено строк на апеляційне оскарження указаного рішення і установивши, що остання не надала належних та допустимих доказів поважності пропуску такого строку, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для відкриття апеляційного провадження за указаною апеляційною скаргою відповідача через невиконання останньою вимог процесуального закону.

Доводи касаційної скарги щодо неотримання скаржником ухвали суду апеляційної інстанції про залишення без руху її апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи, зокрема, рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке було направлене на указану скаржником адресу та отримано останньою 11 вересня 2018 року, про що зазначено у відправленні.

Безпідставними є також доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції не забезпечив особі, яка подала апеляційну скаргу, її права на доступ до правосуддя.

Згідно досліджених судом апеляційної інстанції матеріалів справи ОСОБА_1 через свого представника, а також особисто, двічі подавала апеляційні скарги на рішення районного суду, які не відповідали вимогам процесуального закону щодо їх форми та змісту (стаття 356 ЦПК України).

На забезпечення права відповідача на доступ до правосуддя, суд апеляційної інстанції визначав недоліки щодо форми і змісту указаних апеляційних скарг ОСОБА_1 та належним чином повідомляв скаржника про такі недоліки, які остання не усувала, що спростовує відповідні доводи касаційної скарги.

Доводи касаційної скарги в їх сукупності зводяться до незгоди із рішенням апеляційного суду, невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин. Такі доводи оцінені судом апеляційної інстанції та не знайшли свого підтвердження.

Згідно вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня

2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України» та «Рябих проти Російської Федерації», у справі «Нєлюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення постановлено без додержанням норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Оскаржене рішення суду містить вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо доводів сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У зв'язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 400, 409, 410, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського апеляційного суду від 18 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. О. Лесько

С.Ю. Мартєв

В. М. Сімоненко

С. П. Штелик