Провадження № 2/161/456/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2019 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Олексюка А.В.

з участю секретаря судових засідань Шумиводі О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Товариства з обмеженої відповідальності «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

ПАТ КБ «Правекс-Банк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Свій позов обґрунтовує тим, що 11.02.2008 року між АКБ «Правекс-Банк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Правекс-Банк») та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №5189-007/08Р, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 8334,00 доларів США строком до 11.02.2015 року зі сплатою 11,99 % річних. За період користування кредитними коштами, позичальником здійснені часткові платежі на погашення основної суми кредиту, проте, заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором в повному обсязі не погашена. Згідно розрахунку заборгованості, станом на 29.10.2015 року, за позичальником обліковується заборгованість по сплаті основної суми кредиту за кредитним договором у розмірі 6649,00 доларів США. В якості забезпечення належного виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором №5189-007/08Р, між банком та ОСОБА_2 укладений договір поруки №5189-007/08Р від 11.02.2008 року.

У зв`язку з викладеним, позивач просить стягнути солідарно з відповідачів на користь ПАТ КБ «Правекс-банк» 9794,62 доларів США заборгованості за кредитним договором та сплачені при подачі позову судові витрати 3811,09 грн. судового збору.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30.11.2016 року вищевказаний позов задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_2 в користь ПАТ КБ «Правекс-Банк» 9794 доларів США 62 центи заборгованості за кредитним договором від 11.02.2008 року №5189-007/08Р; стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_2 в користь ПАТ КБ «Правекс-Банк» 136367 грн. 33 коп. заборгованості по сплаті пені за порушення термінів повернення кредиту та процентів за кредит; стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_2 в користь ПАТ КБ «Правекс-Банк» судові витрати в справі в сумі 3 811 гривень 09 копійок судового збору, а саме: по 1905 гривень 54 копійки з кожного.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09.07.2018 року заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30.11.2016 року в справі за позовом ПАТ КБ «Правекс-Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості скасовано.

Крім того, 25.04.2018 року в провадження суду надійшла заява ТзОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про заміну сторони виконавчого провадження, яку обґрунтовано тим, що 31.05.2017 року між ПАТ КБ «Правекс-Банк» та ТзОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами №2, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором №5189-007/08Р від 11.02.2008 року, укладеним між ПАТ КБ «Правекс Банк» та ОСОБА_2 , перейшло до ТзОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія».

23.07.2018 року до суду надійшов відзив відповідача ОСОБА_2 , в якому вона не погоджується з позовними вимогами. Вказує, що позивач просить стягнути заборгованість за кредитом солідарно з позичальника та поручителя, однак солідарна відповідальність поручителя та позичальника, виходячи із змісту ст. 559 ЦК України є обмеженою, а саме шестимісячним строком звернення з позовом до поручителя. Кім того, після настання обставин щодо повного чи часткового припинення правовідносин поруки передбачених ч.4 ст.559 ЦК України відповідальність поручителя та боржника вже не є солідарною. Виходячи з положень кредитного договору про те, що строк сплати місячних платежів (тіла кредиту та процентів) як окремих самостійних зобов`язань встановлено для кожного місяця, то і відповідальність поручителя не є солідарною з відповідальністю позичальника, оскільки пропуск даних строків свідчить, що банк, як кредитор, втратив право вимоги до поручителя внаслідок припинення правовідносин поруки, оскільки позов було подано 27.10.2016 року, а тому відсутні підстави стягувати грошові кошти з поручителя за припиненими зобов`язаннями. Зазначає, що 12.11.2010 року між позивачем та позичальником було укладено договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору. Згідно п.1.1. даного договору з метою проведення реструктуризації заборгованості позичальника за кредитним договором позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом згідно графіку погашення кредиту встановленому в додатку №1 до цього договору. В додаток до договору про внесення змін та доповнень до кредитного договору додається графік погашення заборгованості за кредитом. Як вбачається з графіка погашення заборгованості за кредитом від 12.11.2010 року, договором про внесення змін та доповнень до кредитного договору сторони змінили схему та порядок погашення кредиту. Зокрема, основне повернення кредиту перенесено на більш пізній період кредитних правовідносин, а, натомість, на початковий період передбачено мінімальне повернення кредиту по 30 доларів США в місяць. В той час як згідно п.4.4. кредитного договору в редакції від 11.02.2008 року передбачалось погашення кредиту щомісяця однаковими платежами по 100 доларів США. Фактично зміна ануїтетного платежу та схеми погашення кредиту є ніщо інше як зміна основного зобов`язання. При цьому ця зміна спрямована на збільшення відповідальності позичальника та поручителя, оскільки перенесення погашення кредиту на більш пізній період має своїм наслідком збільшення витрат по сплаті відсотків, які в свою чергу нараховуються на суму заборгованості. Так як заборгованість погашається в основному в кінцевому періоді то сума відсотків на таку заборгованість є більшою ніж при погашенні кредиту згідно п.4.4. кредитного договору рівними платежами. При цьому укладення 12.11.2010 року договору про внесення змін та доповнень до кредитного договору відбулось без повідомлення про це поручителя та отримання його згоди. Жодної додаткової угоди про внесення змін до договору поруки укладено не було. Таким чином, на думку відповідача, судом має бути застосована ч. 1 ст.559 ЦК України про припинення правовідносин поруки, а позовні вимоги не підлягають до задоволення.

23.07.2018 року відповідачем ОСОБА_2 через свого представника подано відзив на позов, в якому вказує, що не погоджується з розміром вказаної в позовній заяві заборгованості. Зазначає, що згідно кредитного договору №5189-007/08Р від 11.02.2008 року ( п. 1.1. кредитного договору) кредитні кошти надавались відповідачу для своєчасної оплати вартості автомобіля, що купувався згідно договору купвлі-продажу транспортного засобу, а також для здійснення страхових платежів, відповідно до договору страхування автомобіля. Проте позивачем при подачі позовної заяви не надано доказів видачі кредиту на суму 8334 доларів США, зазначені грошові кошти у вказаній сумі йому не видавалась. Вказує, що частина коштів дійсно пішла на оплату вартості автомобіля, іншу частину коштів (для сплати страхових платежів) він не отримував. Більше того, відповідно до додатку № 2 до кредитного договору, сплата страхових платежів мала здійснюватись щорічно, виходячи із залишкової вартості автомобіля та складала 4,4%. Тобто, загальна сума страховий платежів мала бути здійснена не відразу в повному обсязі, а щорічно - раз в рік. Позивачем включено в суму кредиту який начебто був виданий загальну суму страхових платежів, які мали сплачуватись на користь банку, як заставодержателя. Банком штучно завищено суму тіла кредиту та розмір відсотків, які мали нараховуватись на іншу суму (кредитодавцем в суму виданого кредиту, яка начебто була видана відразу включено суму страхових платежів, строк оплати яких ще не настав і відразу ж на цю суму нараховані відсотки). Окрім цього, нарахування позивачем пені в іноземній валюті та наступне визначення її гривневого еквіваленту є таким, що суперечить ст.192, 533 ЦК України та ст.1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», а тому з огляду на вищевикладене, позовні вимоги в частині стягнення пені не підлягають до задоволення. Відповідачем також зазначено про необхідність застосування позовної давності по ряду місячних платежів із сплати тіла кредиту та відсотків, які мали бути здійснені до 27.10.2013 року, які слід розглядати як окремі зобов`язання по яких строк оплати настав до вказаної дати. Також зазначено про пропущення строків позовної давності і по стягненню пені, яка може стягуватись в межах скороченого строку позовної давності. З огляду на вищевикладене, позовні вимоги вважає такими, що не підлягають задоволенню.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03.08.2018 року провадження у справі за даним позовом зупинено до вирішення справи №161/14126/16-ц за заявою ТзОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про заміну сторони виконавчого провадження.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08.10.2018 року заяву ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» про заміну стягувача у виконавчому листі було задоволено та замінено сторону виконавчого провадження, а саме: ПАТ КБ «Правекс-Банк» на його правонаступника ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» у справі № 161/14126/16-ц за позовом ПАТ «Правекс-Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Вказана ухвала суду не оскаржувалась та набрала законної сили 08.11.2018 року.

Таким чином, ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» є правонаступником позивача ПАТ КБ «Правекс-Банк».

18.12.2018 року ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» на адресу суду було надіслано відповідь на відзиви відповідачів, оскільки позивач не погоджується із доводами, що в них зазначені, вважає їх необґрунтованими, такими, що не відповідають дійсним обставинам справи та суперечать матеріалам справи.

Щодо твердження відповідача про те, що вимоги кредитора про стягнення кредитної заборгованості перебувають поза межами позовної давності, оскільки порушення позичальником умов кредитного договору відбулося із дати останнього платежу, 19.04.2011 року, а позов пред`явлено 26.10.2016 року, позивач зазначає, що вони є помилковими, так як за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами до 10 числа кожного місяця, відповідно до цього - початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов`язання. Таким чином позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором в межах строку позовної давності. На підтвердження вказаного товариство доводить до відома суду наступне. Відповідно до п. 1.2 Кредитного договору М5189-007/08Р від 11.02.2008 року, кредит надається позичальнику терміном з 11.02.2008 року по 11.02.2015 року зі сплатою 11,99% відсотків річних. Додатком №2 до кредитного договору визначено графік щомісячних платежів по погашенню заборгованості по тілу кредиту та за відсотками, тобто графіком визначено суму щомісячного платежу в період з лютого 2008 року по лютий 2015 року. Останній платіж в рахунок погашення заборгованості відповідачем було здійснено 19.04.2011 року - таким чином у банку з`явилося право звернутися за захистом свого порушеного права з наступного місяця, а саме: з 19.05.2011 року, тобто з моменту коли відповідач не здійснив черговий щомісячний платіж в рахунок погашення заборгованості за кредитом. Банк звернувся до суду а захистом своїх порушених прав та інтересів з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором 27.10.2016 року.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Таким чином на користь має бути стягнута заборгованість за кредитним договором по визначеним окремим платежам в межах строку позовної давності, а саме з 27.10.2013 року по 27.10.2016 року. Отже, стягненню підлягає сума заборгованості за кредитним договором в межах строку позовної давності, що складає 3928, 78 доларів США, станом на дату подачі позову по курсу НБУ еквівалентно 100498,19 грн., яка складається із: заборгованості по тілу кредиту 2821,86 доларів США (еквівалентно 72 183,17 грн.), заборгованості по відсоткам 1106,92 доларів США (еквівалентно 28 315, 01 грн.)

Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав суду заяву про слухання справи у його відсутності, просить суд позов задовольнити повністю, не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідачі в судове засідання не з`явились з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином про, що свідчать письмові матеріали справи.

Суд вважає за можливе слухати справу у відсутності сторін по наявним матеріалам справи.

Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

В ст. 1048 ЦК України, передбачено право позикодаваця на одержанння від позичальника процентів від суми позики, а також у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Судом встановлено, що 11.02.2008 року між АКБ «Правекс-Банк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Правекс-Банк») та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №5189-007/08Р, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 8334,00 дол. США строком до 11 лютого 2015 року зі сплатою 11,99 % річних.

Разом з тим, в якості забезпечення належного виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором №5189-007/08Р, між банком та ОСОБА_2 укладений Договір поруки №5189-007/08Р від 11.02.2008 року.

Правовідносини, що виникли між сторонами у справі, носять зобов`язальний характер.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, тобто належним виконанням зобов`язання з боку відповідача є повернення кредиту та сплата відсотків за користування ним у строки, в розмірі та валюті, як це було визначено кредитною угодою.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості по кредитному договору №5189-007/08Р від 11 лютого 2008 року станом на 29.10.2015 року сума заборгованості по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом за Кредитним договором, що підлягає стягненню з позичальника станом на 29.10.2015 року становить 9794,62 дол. США, що за курсом НБУ станом 29.10.2015 року становить 2241164,48 грн., з яких:

Кредит 6649,00 дол. США, що за курсом НБУ станом на 29.10.2015 року становить 152172,28 грн.;

Проценти 3145,62 дол. США, що за курсом НБУ станом на 29.10.2015 року становить 71992,20 грн.

Крім того, сума заборгованості по пені за порушення повернення кредиту та процентів за кредит, що підлягає стягненню з позичальника станом на 29.10.2015 року згідно розрахунку наданого позивачем становить 5958,42 дол. США, що за курсом НБУ станом на 29.10.2015 року становить136367,33 грн., з яких: пеня за несвоєчасну сплату кредиту 3967,67 дол. США, що за курсом НБУ станом на 29.10.2015 року становить 90806,04 грн.; пеня за несвоєчасну сплату процентів по кредиту 1990,75 дол. США, що за курсом НБУ станом на 29.10.2015 року становить 45561,28 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 610 цього Кодексу порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною першою статті 611 цього Кодексу передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України), однак, згідно з ч. 1 ст. 258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Зокрема, позовна давність в один рік застосовується, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) ( п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Як визначено п. 1.2 вищевказаного кредитного договору кредит надається позичальнику терміном з 11.02.2008 року по 11.02.2025 року зі сплатою 11,99 % відсотків річних.

Додатком № 2 до кредитного договору визначено графік щомісячних платежів по погашенню заборгованості по тілу кредиту та за відсотками.

Тобто графіком визначено суму щомісячного платежу в період з лютого 2008 року по лютий 2015 року.

Останній платіж в рахунок погашення заборгованості відповідачем було здійснено 19.04.2011 року, тому у банку з`явилось право звернутись за захистом свого порушеного права з наступного місяця, а саме з 19.05.2011 року.

Банк звернувся в суд з позовом про примусове солідарне стягнення кредиту до боржника та поручителя 27.10.2016 року.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої вимоги, від дня, коли відбулося це порушення.

Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по укожному простроченому платежу.

Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Отже, на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором по визначеним окремим платежам в межах строку позовної давності, а саме з 27.10.2013 року по 27.10.2016 року, що складає 3928,78 доларів США, що еквівалентно в національній валюті по курсу НБУ 100498,18 грн., з яких: 2821,86 доларів США 86 центів, що еквівалентно в національній валюті по курсу НБУ 72183,17 грн. заборгованість по тілу кредиту; 1106,92 доларів США, що еквівалентно в національній валюті по курсу НБУ 28315,01 грн. заборгованість за відсотками.

Суд також враховує, що з вимогою про стягнення з відповідачів пені за порушення повернення кредиту та процентів за кредит в розмірі 5958,42 дол. США, що за курсом НБУ станом на 29.10.2015 року становить 136367,33 грн. позивач звернувся до суду 27.10.2016 року, тобто з пропуском річного строку, що відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові в цій частині.

При цьому, суд не приймає до уваги твердження відповідача ОСОБА_2 про безпідставність вимог позивача до неї, як поручителя у зв`язку з припиненям поруки, виходячи з настурпного.

Відповідно до частини першої статті 553, частиною першою статті 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника та кредитором боржника.

Функціональне призначення поруки залежить від стадії існування цього забезпечувального правовідношення: до моменту порушення основного зобов`язання порука спрямована на стимулювання боржника до виконання взятих на себе обов`язків, а з моменту невиконання чи неналежного виконання - на забезпечення і захист інтересів кредитора та компенсацію його майнових втрат.

Обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України).

За положеннями статті 559 ЦК України (в редакції чинній на момент укладення договору поруки) порука припиняється, зокрема, з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. У разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності боржника, такий поручитель несе відповідальність за порушення зобов`язання боржником в обсязі, що існував до такої зміни зобов`язання. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

П. 4.1. договору поруки встановлено строк дії договору, а саме до 11.02.2018 року.

З наведеного випливає, що банк пред`явив позов до поручителя про стягнення заборгованості за кредитним договором з дотриманням положень частини четвертої статті 559 ЦК України щодо строків припинення поруки.

Відповідно до змісту Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року, згідно частини першої статті 559 ЦК України припинення договору поруки пов`язується зі зміною забезпеченого зобов`язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов`язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов`язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а, отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов`язання.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.ч. 1, 5-7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Однак, заперечуючи проти позову, відповідачем ОСОБА_2 не доведено обставин припинення поруки, передбачених частиною четвертою статті 559 ЦК України, а також, що відбулось збільшення розміру зобов`язання забезпеченого порукою.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 12, 13,76, 78, 79, 80, 133, 141, 263, 264, 265 ЦПК України, ст.ст. 526, 527, 626, 629, 631, 651, 1046, 1048, 1050, 1054, 1055, 1056 Цивільного Кодексу України суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , в користь Товариства з обмеженої відповідальності «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», , МФО 300346, рахунок № НОМЕР_3 в ПАТ «Альфа Банк», заборгованість за кредитним договором №5189-007/08Р від в розмірі 3928 (три тисячі дев`ятсот двадцять вісім) доларів США 78 центів, що еквівалентно в національній валюті по курсу НБУ 100498 (сто тисяч чотириста дев`яносто вісім) гривень 18 копійок, з яких: 2821 (дві тисячі вісімсот двадцять один) долар США 86 центів, що еквівалентно в національній валюті по курсу НБУ 72183 (сімдесят дві тисячі сто вісімдесят три) грн. 17 коп. заборгованість по тілу кредиту; 1106 (одна тисяча сто шість) доларів США 92 центів, що еквівалентно в національній валюті по курсу НБУ 28315 (двадцять вісім тисяч триста п`ятнадцять) грн. 01 коп. - заборгованість за відсотками.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , в користь Товариства з обмеженої відповідальності «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», , МФО 300346, рахунок № НОМЕР_3 в ПАТ «Альфа Банк», понесені витрати пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 1707 (одна тисяча сімсот сім) грн. 36 коп., по 853 (вісімсот п`ятдесят три) грн. 68 коп.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Луцького міськрайонного суду А.В.Олексюк