КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/3354/2019
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

при секретарі Копійці В.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 листопада 2018 року (суддя Осаулов А.А.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ковирзіна Світлана Павлівна про визнання заповіту недійсним,

встановила:

у червні 2017 року позивач звернулася до суду з позовом про визнання недійсним заповіту ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального кругу Ковирзіною С.П. 15 березня 2011р.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначала, що ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, була її матір'ю.

Позивач стверджувала, що після смерті матері дізналася про існування заповіту від 15 березня 2011р., згідно якого ОСОБА_5 все своє майно заповіла своїй сестрі ОСОБА_2 Не вірячи, що мати могла скласти такий заповіт, вона звернулася до органів поліції, де було відкрите кримінальне провадження, під час якого було проведено експертизу та встановлено, що підпис та текст у заповіті виконані з попередньою підготовкою за допомогою копіювально-множильної техніки, струменевим способом з подальшим наведенням штрихів підписів та рукописного тексту за допомогою кулькової ручки.

Позивач вважала, що заповіт не відповідав волі спадкодавця, не був підписаний ОСОБА_5, суперечить чинному законодавству та є недійсним.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20 листопада 2018 року позов задоволено. Визнано недійсним заповіт ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковирзіною С.П. 15 березня 2011 року, зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за № 1169 (нотаріальний бланк сері ВРЕ № 924760).

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідач посилається на неповне з'ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, не врахування тієї обставини, що у 2015р. ОСОБА_3 вже зверталася до суду з позовом про визнання заповіту недійсним, однак

залишила позов без розгляду, а за нею було визнано право власності на спадкове майно за заповітом.

Відповідач стверджувала, що заповіт був зіпсований (спотворений) в ході кримінального провадження або проведення експертизи, тому її представником заявлялося клопотання про призначення криміналістичної експертизи для встановлення давності виконання напису на тексті заповіту та щодо справжності відтиску печатки на заповіті, яке задоволено судом не було.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_6 просить залишити рішення суду без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача та її представника ОСОБА_7, які підтримали апеляційну скаргу, пояснення позивача та її представника ОСОБА_6, які просили залишити рішення суду без змін, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення експертів, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що позивач є дочкою, а відповідач - сестрою ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

15 березня 2011 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковирзіною С.П. посвідчений заповіт від імені ОСОБА_5, згідно якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла своїй сестрі ОСОБА_2

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що заповіт не підписаний особисто заповідачем та в заповіті відсутні дані щодо підписання його іншою особою за дорученням заповідача, тому заповіт є недійсним.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду відповідає фактичним обставинам справи, наданим сторонами доказам та ґрунтується на нормах матеріального права.

Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Частиною 2 статті 1234 ЦК України встановлено, що право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Статтею 1247 ЦК України визначено, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем.

Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу.

Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251 - 1252 цього Кодексу.

Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Згідно ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

У п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочини, якщо у книзі шостій ЦК немає відповідного правила.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути

вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно висновків експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи та судово-технічної експертизи документів від 5 березня 2018 року, складеного експертами Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, кольорові зображення рукописного тексту та підпису від імені ОСОБА_5, які містяться на бланку серії ВРЕ № 924760 із заповітом ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 від 15.03.2011, а також кольорові зображення рукописного тексту і підпису від імені ОСОБА_5, які містяться у заповіті від імені ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 від 15.03.2011, виконаному на білому аркуші паперу формату А4, виконані з попередньою технічною підготовкою, а саме, за допомогою копіювально-множної техніки зі струминною технологією друку кольоровими чорнилами з подальшим наведенням отриманих зображень рукописного тексту та підпису синьо-фіолетовою пастою для кулькових ручок.

Також експертами зазначено, що враховуючи вищезазначені обставини, відсутня можливість проведення судово-почеркознавчого дослідження напису та підпису від імені заповідача на спірному заповіті, оскільки при вказаному способі нанесення ідентифікуючі ознаки почерку виконавця в даних почеркових об'єктах практично відсутні або проявляться у вкрай малому обсязі, недостатньому для встановлення виконавця.

Свої висновки експерти підтвердили під час апеляційного розгляду.

Крім того, експерт Янкович Г.М. пояснила, що під скопійованими і наведеними написом та підписом на спірному заповіті, не були виявлені будь-які інші написи або підписи, що спростовує твердження ОСОБА_2, що напис у заповіті та підпис були виконані особисто ОСОБА_5, а у подальшому спотворені під час проведення досудового розслідування.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку, що спірний заповіт підписаний не ОСОБА_5, а відтак є недійсним.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 5 листопада 2015 року визнано за ОСОБА_2 право власності у порядку спадкування за заповітом на спадкове майно ОСОБА_5, не може бути підставою для відмови у задоволенні даного позову, так як недійсність заповіту не була предметом судового розгляду. Також ОСОБА_3 при розгляді позову ОСОБА_2 позовні вимоги не визнавалися.

Крім того, нормами діючого процесуального права не заборонено пред'явлення позову про визнання заповіту недійсним у разі наявності судового рішення про визнання права на спадкове майно за спадкоємцем за заповітом.

З матеріалів справи вбачається, що дійсність заповіту ОСОБА_3 не визнавалася у 2015 році, у зв'язку із чим вона 15 липня 2015 року звернулася до правоохоронних органів із заявою про підробку заповіту ОСОБА_5 Відомості про кримінальне провадження були внесені до ЄРДР і в рамках кримінального провадження була проведена експертиза 17 травня 2017 року, висновки якої є ідентичними тим, які зроблені експертами КНДІСЕ.

Та обставина, що у березні 2015 року ОСОБА_3 подала до суду заяву про залишення без розгляду її позову про визнання заповіту недійсним, не свідчить про визнання нею дійсності заповіту, так як таких відомостей у своїй заяві вона не зазначала і вони не вказані в ухвалі суду від 24 березня 2015 року.

Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_3 звернулася до правоохоронних органів з метою зіпсувати (спотворити) заповіт ОСОБА_5 і що спірний заповіт був зіпсований (спотворений) під час проведення досудового розслідування або проведення експертизи, належними доказами не підтверджені.

Твердження у апеляційній скарзі, що судом першої інстанції залишено поза увагою клопотання відповідача про призначення судової криміналістичної експертизи для встановлення давності виконання напису та підпису у спірному заповіті, не відповідають

матеріалам справи, в яких наявна ухвала суду від 6 червня 2018 року про відмову у задоволенні вказаного клопотання, в якій наведені мотиви та обґрунтування прийнятого судом рішення, з яким погоджується і колегія суддів.

Крім того, під час апеляційного розгляду експерт Янкович Г.М. пояснила, що нотаріальний бланк серії ВРЕ № 924760, де викладено заповіт від імені ОСОБА_5, оброблений хімічною речовиною, що виключає можливість проведення будь-якої криміналістичної експертизи. Вказані обставини також зазначені і у висновку експерта.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що судом не було досліджено реєстр вчинення нотаріальних дій приватним нотаріусом Ковирзіною С.П., на думку колегії суддів, не впливає на результат вирішення даного спору, так як в матеріалах справи наявна ксерокопія з реєстру реєстрації нотаріальних дій приватного нотаріуса з записом щодо посвідчення заповіту від імені ОСОБА_5, яка була досліджена судом.

При цьому, під час розгляду справи судом першої інстанції відповідачем не заявлялося клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи підпису від імені ОСОБА_5 у реєстрі реєстрації нотаріальних дій приватного нотаріуса Ковирзіної С.П.

Під час апеляційного розгляду представником відповідача було заявлено клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи підпису ОСОБА_5 у реєстрі реєстрації нотаріальних дій приватного нотаріуса Ковирзіної С.П., однак, представником не було зазначено причин не подання такого клопотання під час розгляду справи судом першої інстанції та не було подано доказів неможливості здійснення таких дій, як це передбачено ст. 367 ЦПК України, тому колегією суддів було відмовлено у задоволенні такого клопотання.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції повно з'ясовані обставини справи, оцінені надані сторонами докази, правильно застосовані норми матеріального права, не допущено порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 листопада 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 6 березня 2019 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А.Семенюк