КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Головуючий в 1 інстанції - Ярмола О.Я.
№22-ц/824/3932/2019 Доповідач - Українець Л.Д.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2019 року Київський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Українець Л.Д.

суддів Оніщука М.І.,

Шебуєвої В.А.,

за участю секретаря Федорчук Я.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, який діє в інтересах малолітньої ОСОБА_4 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2018 року в справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до виконавчого комітету Білоцерківської міської ради, ОСОБА_7, ОСОБА_3, який діє в інтересах малолітньої ОСОБА_4, третя особа: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради про визнання свідоцтва про право власності на житло недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння, -

В С Т А Н О В И В

У жовтні 2017 року позивачі звернулися в суд з позовом до виконавчого комітету Білоцерківської міської ради, ОСОБА_7, ОСОБА_3, який діє в інтересах малолітньої ОСОБА_4 про визнання свідоцтва про право власності на житло недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Свої вимоги обґрунтовували тим, що 13.05.1977 року ОСОБА_8 на сім'ю у складі з п'яти чоловік було видано ордер № 763 серія БЦ на заселення в квартиру АДРЕСА_1.

25.08.1994 року виконкомом Білоцерківської міської ради було прийнято рішення № 256 «Про передачу в особисту власність державних квартир, які мають надлишкову загальну площу громадянам міста». Відповідно п. 2.13. - ОСОБА_8 на сім'ю з двох чоловік було передано в особисту власність з умовою доплати за надлишкову загальну площу квартиру АДРЕСА_1.

Після здійснення доплати вартості надлишкової площі в сумі 264 250 крб. на підставі вищевказаного рішення Білоцерківського виконкому сім'ї ОСОБА_8 було видано свідоцтво на право власності на житло НОМЕР_1 від 25.08.1994 року на квартиру АДРЕСА_1 Дане свідоцтво було належно зареєстроване в МБТІ, ОСОБА_8 і ОСОБА_5 стали співвласниками вказаного нерухомого майна - власність спільна часткова по 1/2 частині у кожного.

У2011 року власники квартири переїхала тимчасово мешкати в приватний будинок у с. Слобідка Бахмацького району Чернігівської області, а свою квартиру в місті Біла Церква здали в оренду, уклавши відповідні договори з наймачами.

01.02.2017 рокув телефонній розмові з сусідкою дізналися, що в ніч з 18 на 19 січня 2017 року невідомі особи виносили з їхньої квартири речі, а пізніше чужі особи представилися новими власниками квартири АДРЕСА_1

02.02.2017 року ОСОБА_6 подав до правоохоронних органів заяву про вчинення злочину, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України - шахрайство, вчинене в особливо великих розмірах або організованою групою, відомості по якій було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань та триває кримінальне досудове розслідування, та було встановлено підроблення документів, що стали підставою для незаконного відчуження квартири.

Ураховуючи наведене та з усіма уточненнями просили суд визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло НОМЕР_2 від 31.01.1994р. на ім'я ОСОБА_7 та витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1, скасувати державну реєстрацію ОСОБА_4 та зареєструвати за ними право власності.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2018 року позов задоволено.

Визнано недійсним свідоцтво на право власності на житло НОМЕР_2 від 31.01.1994 року, видане виконкомом Білоцерківської міської ради народних депутатів Київської області на квартиру АДРЕСА_1 на ОСОБА_7.

Витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 в інтересах якої діє ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6, ОСОБА_5 - квартиру АДРЕСА_1, скасувавши державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1.

Зареєстровано за ОСОБА_6 право власності на 3/8 частин квартири АДРЕСА_1, а за ОСОБА_5 право власності на 5/8 частин квартири АДРЕСА_1.

Стягнуто з відповідачів ОСОБА_7 та ОСОБА_3 в дохід держави судові витрати по справі в сумі 2114 грн. 40 копійок, тобто, по 1057 гривень 20 копійок з кожного.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3, який діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Зазначає, що суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що апелянт, який діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 є добросовісними набувачами квартири АДРЕСА_1.

Звертає увагу на те, що після отримання ухвали слідчого судді про накладення арешту на квартиру, слідчий або прокурор зобов'язані були негайно звернутися із заявою до Центру надання адміністративних послуг Білоцерківської міської ради, щодо виконання ухвали слідчого судді та реєстрації обтяжень у відповідному реєстрі.

12.05.2017 року, тобто майже через два місяці після вступу в законну силу ухвали апеляційного суду, звернувшись до приватного нотаріуса, він не виявив жодних обтяжень на спірну квартиру в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, після чого був упевнений, що кримінальне провадження щодо шахрайських дій відносно квартири закрито, а арешт знято.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача ОСОБА_6, представника позивачів - ОСОБА_9, відповідача ОСОБА_10 та його представника ОСОБА_11, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що згідно ордеру №763 серії БЦ, виданого на підставі рішення Білоцерківського міськвиконкому від 10.05.1977 року за №272, ОСОБА_8 з сім'єю з 5 чоловік був заселений в квартиру АДРЕСА_1 (а.с.10 т.1).

25.08.1994 року виконкомом Білоцерківської міської ради прийнято рішення № 256 «Про передачу в особисту власність державних квартир, які мають надлишкову загальну площу громадянам міста», відповідно до п. 2.13. якого ОСОБА_8 на сім'ю з двох чоловік, член сімї ОСОБА_5, передано в особисту власність з умовою доплати за надлишкову загальну площу квартиру АДРЕСА_1

Після здійснення подружжям ОСОБА_5 доплати вартості надлишкової площі помешкання в сумі 264250 крб., на підставі вищевказаного рішення виконкому, їм було видано Свідоцтво на право власності на житло НОМЕР_1 від 25.08.1994 року на квартиру АДРЕСА_1 Дане свідоцтво зареєстроване в МБТІ /реєстрова книга №94р. №10881/.

Таким чином внаслідок приватизації квартири, у відповідності з Законом України «Про приватизацію житлового фонду», подружжя ОСОБА_8 і ОСОБА_5 стали співвласниками нерухомого майна, по 1 / 2 частині у кожного, що підтверджується відповідним свідоцтвом та довідкою КП БМР Служби приватизації державного житлового фонду від 28.02.2017 р. № 25 (а.с.11,12,14т.1).

Також з матеріалів справи вбачається, що 29.12.2016 року між ОСОБА_7 (продавець) та ОСОБА_12 (покупець) укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 посвідчений державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Приймак А.П. Згідно умов договору, квартира належала продавцю ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності на житло НОМЕР_2 від 31.01.1994 року. (а.с.21-22 т.1)

З даного свідоцтва про право власності на житло НОМЕР_2 вбачається, що воно видане на квартиру АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_7 на підставі рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради народних депутатів Київської області від 31.01.1994 року № 10 або № 80, номер вказано нечітко. (а.с.13 т.1)

Разом з тим, згідно відповіді архівного відділу Білоцерківської міської ради № 95/06-03 від 09.10.2017 року в рішенні виконавчого комітету Білоцерківської міської ради народних депутатів від 31.01.1994 року № 10 «Про передачу в особисту та спільну власність державних квартир громадянам міста» та в рішенні виконавчого комітету Білоцерківської міської ради народних депутатів від 31.01.1994 року № 80 «Про зміну величини часток в користуванні житловими будинками, які належать співвласникам» відомостей щодо видачі свідоцтва про право власності на житло НОМЕР_2 від 31.01.1994 року на квартиру АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_7 не виявлено. (а.с.16 т.1)

Зарезультатами експертизи, проведеної в ході досудового розслідування по кримінальному провадженню, встановлено факт підробки вищевказаного свідоцтва, що підтверджується Висновкомтехнічної та почеркознавчої експертизи № 8-4/1525 від 02.08.2017р. (а.с.172-199 т.1).

Ураховавши наведене, судом підставно зауважено, що саме на підставі підробленого свідоцтва про право власності на житло НОМЕР_2 від 31.01.1994 року на квартиру АДРЕСА_1, ОСОБА_7 відчужив квартиру ОСОБА_12 за договором від 29.12.2016 року.

У подальшому, 10.01.2017 року ОСОБА_12 уклав договір купівлі - продажу квартири з ОСОБА_14, яка, в свою чергу, 24.01.2017 року відчужила спірну квартиру за договором дарування ОСОБА_3, в останній подарував спірну квартиру доньці ОСОБА_4 за договором дарування від 12.05.2017 року (а.с.27,121 т.1)

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості позовних вимог.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується в повному обсязі, виходячи з наступного.

Відповідно статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Частиною першою статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Як зазначалося вище, рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради народних депутатів про передачу в особисту власність ОСОБА_7 квартири АДРЕСА_1 на яке вказується в оскаржуваному свідоцтві про право власності на житло НОМЕР_2 від 31.01.1994 року, на ім'я ОСОБА_7 відсутнє.

Відповідно, судом вірно зауважено про відсутність правової підстави для видачі правовстановлюючого документата задоволено вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло НОМЕР_2 від 31.01.1994 року, видане виконкомом Білоцерківської міської ради народних депутатів Київської області на квартиру АДРЕСА_1 на ОСОБА_7.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду про необхідність задоволення вимоги про витребування з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 в інтересах якої діє ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6, ОСОБА_5 спірну квартиру, скасувавши державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 з огляду на таке.

Право власності ОСОБА_8 і ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_1 підтверджено Свідоцтвом на право власності на житло НОМЕР_1 від 25.08.1994 року, яке належно було зареєстроване в МБТІ реєстрова книга № 94р., реєстровий №10881.

Згідно ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно ч.1,3 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Якщо майно набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

За положеннями статей 387, 388 ЦК України власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними.

Набувач визнається добросовісним, якщо при вчиненні правочину він не знав і не міг знати про відсутність у продавця прав на відчуження майна, наприклад, вжив усіх розумних заходів, виявив обережність та обачність для з'ясування правомочностей продавця на відчуження майна. При цьому в діях набувача не повинно бути і необережної форми вини, оскільки він не лише не усвідомлював і не бажав, а й не допускав можливості настання будь-яких несприятливих наслідків для власника.

Колегією суддів відхиляються доводи апеляційної скарги про те, що апелянт, який діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 є добросовісними набувачами квартири АДРЕСА_1, тому витребування майна є неможливе з огляду на наступне.

Судом вірно звернуто увагу на те, що ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Бобкової Н.В. від 10.02.2017 року, зміненою ухвалою Апеляційного суду Київської області від 20.02.2017 року, на квартиру АДРЕСА_1 яка належала ОСОБА_3, було накладено арешт з визначенням заборони відчуження арештованого майна. ОСОБА_3 достеменно знав про наявність арешту та заборони відчуження арештованого майна - квартири АДРЕСА_1 накладеного рішенням суду, що набрало законної сили, але при цьому, 12.05.2017 року ОСОБА_3 уклав договір дарування вказаної квартири на користь своєї малолітньої дочки ОСОБА_4 2011 року народження.

Також судом підставно враховано, що той факт, що встановлені судом в ухвалі обмеження не було зареєстровано в відповідному державному реєстрі, ведення якого передбачено Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», сам по собі не може слугувати підставою для висновку про відсутність такого обтяження, і про те що відповідач має право вільно розпоряджатися нерухомим майном, якщо по встановленим судом заборонам відчуджувати майно відповідачу було достоменно відомо.

У суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 пояснив, що раніше він працював в бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на нерухоме майно і був обізнаний з тим, як необхідно перевіряти належність правовстановлюючих документів на нерухоме майно власника такого майна. Йому достовірно було відомо, що квартира неодноразово за незначний період перепродавалася. Після придбання квартири йому було відомо про кримінальне провадження за фактом шахрайських дій при набутті права власності на квартиру ОСОБА_7, проте це не завадило йому подарувати квартиру своїй малолітній дитині, яка проживала з матір"ю та була зареєстрована за місцем реєстрації матері дитини.

За таких обставин, судом вірно задоволено вимогу про витребування спірної квартири з незаконного володіння ОСОБА_4 в інтересах якої діє ОСОБА_3, скасувавши державну реєстрацію права власності ОСОБА_4.

Задовольняючи вимогу про реєстрацію за ОСОБА_6 право власності на 3/8 частин квартири АДРЕСА_1, а за ОСОБА_5 право власності на 5/8 частин квартири АДРЕСА_1 суд виходив з наступного.

2017 року помер ОСОБА_8, що підтверджено свідоцтвом про смерть НОМЕР_3, спадкоємцями після смерті якого є: за заповітом - син померлого ОСОБА_6, та за законом - дружина померлого ОСОБА_5, яка на підставі ст.1241 ЦК України має право на обов'язкову частку.

Отже, ОСОБА_5 є спадкоємцем свого померлого чоловіка ОСОБА_8 на 1/8 частину спадкового майна, а ОСОБА_6 є спадкоємцем за заповітом померлого батька ОСОБА_8 на 3/8 частин спадкового майна. Остаточний розрахунок розміру часток: ОСОБА_5 5/8 частин, а ОСОБА_6 - 3/8 частин спірної квартири.

З огляду на те, що позивачі не можуть оформити свої спадкові права на спірну квартиру в органах нотаріату, оскільки порушене кримінальне провадження та існує спір щодо майна, який вирішується в судовому порядку, тому судом вірно задоволено зазначену вище позовну вимогу.

Апеляційна скарга не містить доводів щодо незаконності рішення в цій частині.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Суд повно та всебічно з'ясував обставини справи, дав їм належну оцінку.

Рішення суду відповідає вимогам закону, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, який в інтересах малолітньої ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повне судове рішення складено 07 березня 2019 року.

Суддя-доповідач Л.Д. Українець

Судді М.І. Оніщук

В.А. Шебуєва