Постанова

Іменем України

06 березня 2019 року

м. Київ

справа № 760/17232/16-ц

провадження № 61-40348св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Кузнєцова В. О., Погрібного С. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «УПРАВ-ДОМ»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадженнякасаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 21 березня 2018 року у складі судді Кушнір С. І. та постанову Апеляційного суду міста Києва від 05 червня 2018 року у складі колегії суддів: Рубан С. М., Желепи О. В., Іванченка М. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У жовтні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «УПРАВ-ДОМ» (далі - ТОВ «УПРАВ-ДОМ») про захист прав споживачів та визнання недійсними договору про надання послуг із централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, договору про надання послуг із утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, стягнення моральної шкоди.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 02 жовтня 2014 року між ним та ТОВ «УПРАВ-ДОМ» укладені договори про надання послуг із централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та про надання послуг із утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Вважає, що договори не відповідають вимогам чинного законодавства та порушують його права, а тому підлягають визнанню недійсними. Договір про надання послуг із централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення не містить деяких істотних умов, передбачених Законом України «Про житлово-комунальні послуги, він не містить положень щодо загальної вартості послуг, порядку перерахування розміру плати за житлово-комунальні послуги, порядку обслуговування мереж та розподілу повноважень щодо їх експлуатації та відновлення (ремонту), порядку здійснення ремонту у відповідності. У договорі неправильно визначено порядок вимірювання обсягів наданих послуг, оскільки відповідним положенням цього договору не конкретизовано дані щодо встановлених у квартирі лічильників, тобто відсутня характеристика засобів обліку води і теплової енергії. Фактично це унеможливлює регулювання порядку вимірювання обсягів наданих послуг. Така істотна умова як предмет договору не відповідає дійсності. Зокрема, пункт 3 договору, що визначає характеристику об'єкта надання послуг, фіксує опалювальну площу квартири в розмірі 86,10 кв. м., в той час як вона фактично складає 77,3 кв. м. У пункті 4 договору характеристика засобів обліку води не відповідає дійсності і не заповнена на момент його підписання. Засоби обліку знаходяться в спеціально обладнаних шафах у коридорах будинку, причому такі шафи постійно зачинені на ключ, доступ до яких є лише у представників ТОВ «УПРАВ-ДОМ». Оскільки обладнання перебуває під контролем виконавця, у споживача відсутня можливість доступу до таких засобів. Між тим, у договорі, а саме в пункті 17.5 зазначено, що споживач зобов'язаний забезпечити цілісність квартирних засобів обліку води і теплової енергії та не втручатися в їх роботу. Таким чином, пункт 17.11 договору має дискримінаційний характер, адже фактично закріплює обов'язок відшкодування вартості робіт споживачем у разі встановлення факту несанкціонованого втручання в роботу засобів обліку води і теплової енергії, у вказаний спосіб відповідач намагається перекласти відповідальність за забезпечення цілісності засобів обліку на споживача, попри те, що за положеннями Типового договору виконавець зобов'язаний контролювати встановлені міжповіркові інтервали, проводити періодичну повірку квартирних засобів обліку, обслуговування та ремонт, у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж. У підпункті 3 пункту 5 договору про надання послуг із централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, водовідведення не зрозуміло прописаний тариф із централізованого опалення, вказано, що порядок нарахування додатково вказується у пункті 3.3.4 договору в якому є лише формула зі всіма невідомими, фактично споживач не має можливості проконтролювати правильність нарахування відповідачем оплати за послуги з централізованого опалення, оскільки до договору не внесена навіть загальна опалювальна площа квартир, на які ведеться комерційний облік по теплопункту. Відповідно, самостійно розрахувати належну до сплати вартість за послуги з централізованого опалення з метою перевірки достовірності зазначених у рахунках на оплату сум, він не може. Договір не містить жодних адрес, номерів телефонів аварійних та ремонтних служб, а також контролюючих органів, які відповідно до законодавства здійснюють контроль за дотриманням правил з надання з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, попри те, що Типовою формою договору, затвердженою постановою Кабінетом Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, передбачено зазначення у договорі вказаної інформації. Відповідно до пункту 25 договору, представник виконавця, якому не відомі причини неналежного надання або ненадання послуг, зобов'язаний узгодити з виконавцем точний час та дату встановлення факту ненадання послуг, надання їх не у повному обсязі або перевірки кількісних та/або якісних показників надання послуг. У разі необхідності проведення такої перевірки у приміщенні споживача представник виконавця повинен з'явитися до споживача не пізніше визначеного у договорі строку. Проте жодного строку, протягом якого представник відповідача повинен з'явитися до споживача, договором не визначено. У підпункті 2 пункту 21 договору, визначено, що у разі надання послуг не в повному обсязі, зниження їх якості, зокрема зниження їх кількісних та/або якісних показників відповідач несе відповідальність шляхом зменшення розміру плати та виплати споживачеві компенсації за перевищення строків проведення аварійно-відбудовних робіт у розмірі, встановленому законодавством, 0,01 відсотків місячної плати за послугу за кожну добу її ненадання. При цьому відповідальність споживача за несвоєчасну оплату послуг визначена у формі сплати пені в розмірі 0,1 відсотка від простроченої суми, а тому оспорюваний договір про надання послуг із реалізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення не містить дієвого механізму перерахунку розміру плати, чим порушує права споживача житлово-комунальних послуг.

Згідно з пунктом 26 договору про надання послуг із утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, ціни та тарифи на житлово-комунальні послуги встановлюються рішенням місцевих органів влади. У TOB «УПРАВ-ДОМ» відсутні будь-які погодження встановлених тарифів, рішення чи інші документи, які би підтверджували правомірність нарахування тарифів за надані послуги. Пунктом 11 договору передбачений обов'язок споживача одночасно із цим договором укласти із виконавцем договір про надання послуг консьєржа, водночас, у Типовому договорі такий обов'язок відсутній. Тому покладення відповідного обов'язку є неправомірним та необґрунтованим.

Право власності на квартиру зареєстроване 18 січня 2016 року, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 18 січня 2016 року № 51757281. Квитанція на оплату послуг № 015660 на суму 12 621,95 грн отримана позивачем у грудні 2015 року та рахунок-фактура № СФ-12301 датована 28 грудня 2015 року за період із 02 жовтня 2014 року по 30 листопада 2015 року. При цьому послуги, за які відповідач вимагав оплати, не надавалися: гарячої води немає, постійне електропостачання організовано тільки у серпні 2016 року.З огляду на викладене, суми, зазначені у вищевказаних платіжних документах, які він передчасно сплатив, за деякі послуги мають бути перераховані відповідачем, а за деякі взагалі повернені. Оскільки до моменту набуття ним права власності на квартиру, витрати на обслуговування будинку, інші витрати несе забудовник.

Відповідач своїми протиправними діями порушив його законні права та завдав йому моральної шкоди, оскільки він втратив душевний спокій, постійно перебуває у роздратованому стані, оскільки є стороною договору, положення якого мають для нього дискримінаційний характер, не передбачають права змінити чи розірвати договір, строк якого фактично може стати довічним. При цьому відповідачем ігноруються положення договорів та не виконуються взяті на себе договірні зобов'язання. Внаслідок неправомірних дій відповідача, він отримав стійке підвищення верхньої межі артеріального тиску - до 200 мм ртутного стовпчика. Такі дії відповідача негативно вплинули на стан фізичного та душевного здоров'я, підірваного інсультом та двома операціями.

Посилаючись на викладене, позивач просив визнати недійсним договір про надання послуг із централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення від 02 жовтня 2014 року; визнати недійсним договір про надання послуг із утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 02 жовтня 2014 року та стягнути з ТОВ «УПРАВ-ДОМ» на його користь моральну шкоду в розмірі 20 000,00 грн.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 21 березня 2018 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано недійсним пункт 15 договору укладеного 02 жовтня 2014 року між ТОВ «УПРАВ-ДОМ» та ОСОБА_4 про надання послуг із централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення в частині обов'язку здійснення перерахунку розміру плати виконавцем у разі надання послуг із перервами, що перевищують встановлену згідно з додатком № 1 до Правил тривалість. Визнано недійсним підпункт 5 пункту 16 договору укладеного 02 жовтня 2014 року між ТОВ «УПРАВ-ДОМ» та ОСОБА_4 про надання послуг із централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Додатковим рішенням цього ж суду від 23 квітня 2018 року вирішено питання судових витрат.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що договір про надання послуг із централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення повністю відповідає типовій формі, що затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630. У цьому договорі лише конкретизовано деякі умови, зокрема умови договору щодо терміну його дії, не змінивши при цьому суть договору. В договорі зазначено тарифи, які діяли на момент укладення договору, та передбачено пунктом 7 договору, що плата за надані послуги за наявності засобів води і теплової енергії справляється за їх показниками. Крім того, 19 квітня 2016 року між ТОВ «УПРАВ-ДОМ» та позивачем укладена додаткова угода № 1 до договору про надання послуг із централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення від 02 жовтня 2014 року, у зв'язку зі встановленням індивідуального засобу обліку теплової енергії (лічильника), в якій конкретизовані умови розрахунків за спожиту теплову енергію, вказані всі параметри лічильника, номери пломб. У пункті 1.2 договору зазначена опалювальна площа - 77,4 кв. м. Оскільки пункт 15 договору про надання послуг із централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, водовідведення містить посилання на законодавство, що на момент його підписання втратило чинність, такий пункт договору є недійсним.

Постановою Апеляційного суду міста Києва 05 червня 2018 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції погодився із висновком суду першої інстанції про те, що договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 02 жовтня 2014 року відповідає типовій формі, що затверджена постановою КабінетуМіністрів України від 20 травня 2009 року № 529. При цьому представник позивача не надав суду доказів відповідно до статей 77-78 ЦПК України на підтвердження завдання діями відповідача моральної шкоди саме позивачу у справі - його сину ОСОБА_4 Крім того, встановлено, що сам позивач жодних претензій до ТОВ «УПРАВ-ДОМ» ніколи не заявляв.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги

У липні 2018 року ОСОБА_4 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 21 березня 2018 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 05 червня 2018 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Вказує на те, що оскаржувані ним договори не відповідають вимогам типових договорів (41 відмінність). Відповідач не конкретизував, а змінив та/або виключив деякі істотні положення цього договору, користуючись наявністю положень Закону України «Про захист прав споживачів» щодо обов'язку укласти з відповідачем договір про надання житлово-комунальних послуг. У його квартирі засоби обліку взагалі відсутні, натомість є будинкові засоби обліку, а ключі від шафи є тільки у відповідача.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 28 серпня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі, та надано строк для подання заперечень на касаційну скаргу.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій відповідають вимогам статей ЦПК України щодо законності та обґрунтованості.

Судом встановлено, що ТОВ «УПРАВ-ДОМ» є управителем та надає житлово-комунальні послуги в житлово-офісному комплексі, що знаходиться по АДРЕСА_4, перейменованої на АДРЕСА_1 на підставі договору від 25 листопада 2013року № 25/11 на забезпечення введення в експлуатацію, утримання, обслуговування будинку та прибудинкової території, постачання комунальних послуг житлового комплексу за будівельною адресою: АДРЕСА_1, укладеного із забудовником та балансоутримувачем ТОВ «ГРАД ІНВЕСТ».

Згідно зі свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 18 січня 2016 року квартира АДРЕСА_1, належить на праві власності ОСОБА_4

Квартира позивачу передана за актом приймання-передачі від 02 жовтня 2014 року. Відповідно до цього акта позивач зобов'язується нести всі витрати з утримання приміщення починаючи із 45 календарного дня з дати отримання повідомлення від забудовника про введення комплексу в експлуатацію, або з дати укладення цього акта та укладення відповідних договорів на обслуговування приміщення з TOB «УПРАВ-ДОМ», зважаючи на те, яка з зазначених подій настане раніше.

02 жовтня 2014 року між ОСОБА_4 та ТОВ «УПРАВ-ДОМ» укладений договір про надання послуг із централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення житлово-офісного комплексу за адресою: АДРЕСА_1.

Цього ж дня між тими самими сторонами укладений договір про надання послуг із утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Нормативно-правове обґрунтування

Згідно з частиною першою статті 203 ЦК Українизміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За умовами статті 215 ЦК Українипідставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до вимог частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з частинами першою та другою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Відповідно до частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору, виконавець, в свою чергу, зобов'язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Згідно з пунктом 3 частини другої статі 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»виконавець зобов'язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг із визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Типовий договір про надання послуг із утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529.

Типовий договір про надання послуг із централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630.

При укладенні договорів на надання житлово-комунальних послуг сторони не можуть відступати від змісту типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, але мають право конкретизувати його. Зміст договору про надання житлово-комунальних послуг не може суттєво відрізнятись від змісту Типового договору.

Відповідно до статті 26 Закону істотними умовами договору на надання житлово-комунальних послуг є: 1) найменування сторін; 2) предмет договору; 3) вичерпний перелік житлово-комунальних послуг, тарифи та їх складові на кожну з цих послуг, загальна вартість послуг; 4) порядок оплати за спожиті житлово-комунальні послуги; 5) порядок перерахунків розміру плати за житлово-комунальні послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості; 6) права та обов'язки сторін; 7) порядок контролю та звіту сторін; 8) порядок вимірювання обсягів та визначення якості наданих послуг; 9) визначення точок розподілу, в яких відбувається передача послуг від виконавця/виробника споживачу; 10) порядок обслуговування мереж та розподіл повноважень щодо їх експлуатації та відновлення (ремонту); 11) умови доступу в квартиру, будинок, приміщення, на земельну ділянку для усунення аварій, неполадок, огляду мереж, зняття контрольних показників засобів обліку; 12) порядок здійснення ремонту; 13) відповідальність сторін та штрафні санкції за невиконання умов договору; 14) порядок вирішення спорів; 15) перелік форс-мажорних обставин; 16) строк дії договору; 17) умови зміни, пролонгації, припинення дії договору; 18) дата і місце укладення договору.

Крім істотних договір може містити інші умови за згодою сторін. Договір не може містити умов, що вводять додаткові види оплати послуг, не передбачені типовими договорами на надання житлово-комунальних послуг, затвердженими Кабінетом Міністрів України.

Договір про надання послуг із централізованого опалення, послуг із централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб'єктом господарювання, є договором приєднання.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Установивши, що договори про надання послуг із централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення від 02 жовтня 2014 року та про надання послуг із утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 02 жовтня 2014 року, укладені між ОСОБА_4 та ТОВ «УПРАВ-ДОМ» відповідають типовим формам, що затверджені постановами Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 та 20 травня 2009 року № 529, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для визнання їх недійсними, оскільки вони відповідають вимогам законодавства.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суди, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку, дійшли обґрунтованого висновку про відсутність достатніх та обґрунтованих підстав для визнання недійсними оспорюваних ОСОБА_4 договорів про надання житлово-комунальних послуг, оскільки вони відповідають вимогам, що ставляться до таких видів договорів, а всі доводи заявника щодо недійсності умов таких договорів перевірені судами за кожним їх пунктом, які позивач вважає незаконними.

При цьому судами правильно здійснені висновки про те, що недійсність пункту 15 та підпункту 5 пункту 16 договору про надання послуг із централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення від 02 жовтня 2014 року не є підставою для визнання цього договору недійсним, оскільки відповідно до статті 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Аргументи касаційної скарги є ідентичними аргументам, що були викладені заявником у його апеляційній скарзі, та є такими, що не спростовують встановлені у справі фактичні обставини. Висновки судів першої та апеляційної інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальних частинах рішень, та зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Суди першої й апеляційної інстанцій забезпечили повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржувані рішення відповідають нормам матеріального та процесуального права.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, арішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4залишити без задоволення.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 21 березня 2018 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 05 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

В.О. Кузнєцов

С.О. Погрібний