Справа № 308/5654/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2019 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області:

під головуванням судді: Іванова А.П.,

за участю секретаря: Боти О.І.,

позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного вищого навчального закладу «Ужгородський Національний Університет» про нарахування та стягнення заробітної плати, -

встановив:

13.06.2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Державного вищого навчального закладу «Ужгородський національний університет», в якому просила зобовязати відповідача нарахувати та виплатити на її користь невиплачену заробітну плату за шість місяців - з вересня 2016 року по лютий 2017 року.

20.07.21018 року позивачка уточнила позовні вимоги та просила суд зобовязати відповідача нарахувати та виплатити на її користь невиплачену заробітну плату за шість місяців - з вересня 2016 року по лютий 2017 року у сумі 42724,08 гривень.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що згідно наказу ДВНЗ «УжНУ» №299/0928 від 31.08.2016 року вона була відряджена до Віденського національного університету з 01.09.2016 року по 31.05.2017 року для проведення науково-дослідної роботи без збереження заробітної плати. Приймаюча сторона щомісяця виплачувала їй стипендію у розмірі 940 євро, яка покривала поточні витрати, але не була заробітною платою. Позивачка вважає, що її безпідставно змусили написати заяву про відрядження без збереження заробітної плати, невірно видали відповідний указ та незаконно не виплачують їй заробітну плату за шість місяців за її зверненням до керівництва відповідача, оскільки такі дії відповідача суперечать Постанові Кабінету Міністрів України від 04.03.1996 року №287 «Про затвердження положення про умови матеріального забезпечення осіб, направлених за кордон на навчання та стажування» та Постанові Кабінету Міністрів України від 12.08.2015 року №579 про затвердження Положення про порядок реалізації права на академічну мобільність, згідно яких за науково-педагогічними працівниками, що проходять наукове стажування за кордоном, за основним місцем роботи зберігається оплата праці на строк до шести місяців, якщо вона не передбачена програмою академічної мобільності. В добровільному порядку відповідач не виплачує їй заробітну плату за 6 місяців і тому позивачка звернулась до суду із цим позовом.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 позов не визнав з тих підстав, що під час відрядження до Віденського національного університету позивачка отримувала стипендію, при цьому не виконувала в ДВНЗ «УжНУ» ніякої роботи та не мала ніякого навантаження.

Суд, вислухавши позивачку та представника відповідача, дослідивши надані докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, згідно наказу ДВНЗ «УжНУ» №299/09-28 від 31.08.2016 року (а.с. 5) ОСОБА_1 з метою проведення науково-дослідної роботи була направлена до Віденського національного університету з 01.09.2016 року по 31.05.2017 року без збереження заробітної плати.

Згідно відповіді ДВНЗ «УжНУ» №182/01-27 від 25.01.2017 року (а.с. 7) та електронної відповіді від 06.09.2016 року (а.с. 6) ОСОБА_1 відмовлено у виплаті заробітної плати за шість місяців перебування у відрядженні у звязку із тим, що вона під час відрядження у Віденському національному університету отримувала стипендію та не виконувала своє навантаження навіть частково.

Відповідно до трудової книжки АХ №657340 (а.с. 21) ОСОБА_1 працює в ДВНЗ «УжНУ» на посаді викладача кафедри прикладної лінгвістики з 25.05.2015 року.

Із довідки про доходи №1076 від 19.07.2018 року (а.с. 49) видно яку заробітну плату отримувала ОСОБА_1 в ДВНЗ «УжНУ» за період з березня 2016 року по серпень 2016 року включно.

Із листа Регіонального бюро Австрійської служби обміну (а.с. 77-82 ) видно, що стипендіат ОСОБА_1 отримує щомісячну стипендію у розмірі 940 євро, яка включає в себе витрати на проживання, страхування здоровя від нещасних випадків, так само як й інші витрати на дослідження у Австрії.

Згідно ч. 4 ст. 121 КЗпП України працівникам, які направлені у службове відрядження, оплата праці за виконану роботу здійснюється відповідно до умов, визначених трудовим або колективним договором, і розмір такої оплати праці не може бути нижчим середнього заробітку.

Відповідно до п. 15 Постанові Кабінету Міністрів України від 12.08.2015 року №579 про затвердження Положення про порядок реалізації права на академічну мобільність науково-педагогічні, наукові, педагогічні працівники вищих навчальних закладів (наукових установ) усіх форм власності можуть реалізувати право на академічну мобільність для провадження професійної діяльності відповідно до укладеного договору про участь у програмі академічної мобільності. При цьому за зазначеними працівниками зберігається основне місце роботи у вітчизняному вищому навчальному закладі (науковій установі) до одного року. Оплата праці відповідно до законодавства за основним місцем роботи зберігається на строк до шести місяців, якщо вона не передбачена програмою академічної мобільності.

Згідно ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Як встановлено судом, згідно наказу ДВНЗ «УжНУ» ОСОБА_1 проводила науково-дослідну роботу у Віденському національному університету з 01.09.2016 року по 31.05.2017 року, де отримувала від Австрійської служби обміну Федерального міністерства науки дослідження й економіки щомісячну стипендію у розмірі 940 євро, яка покривала її витрати на проживання, страхування здоровя від нещасних випадків та інші витрати на дослідження. При цьому ОСОБА_1 не отримувала заробітну плату ні в ДВНЗ «УжНУ», що підтверджено відповідним наказом, та не оспорювалось відповідачем, ні у Віденському національному університету, що підтверджено позивачкою та не спростовано представником відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 21 ЗУ «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно наказу ДВНЗ «УжНУ» №299/09-28 від 31.08.2016 року ОСОБА_1 проводила науково-дослідну роботу у Віденському національному університеті з 01.09.2016 року по 31.05.2017 року. При цьому суд не приймає твердження представника відповідача про те, що ОСОБА_1 не виконувала свої посадові обовязки та не викладала в університеті, не мала ніякого навантаження, оскільки ОСОБА_1 займалась науково-дослідною роботою, яка є однією із основних напрямів діяльності ДВНЗ «УжНУ», поряд із підготовкою фахівців з вищою освітою.

Відповідно до ст. 22 ЗУ «Про оплату праці» суб'єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Так, згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.2015 року №579, якою затверджено Положення про порядок реалізації права на академічну мобільність, передбачено, що за працівниками, які беруть участь у програмі академічної мобільності, оплата праці відповідно до законодавства за основним місцем роботи зберігається на строк до шести місяців, якщо вона не передбачена програмою академічної мобільності. Тому ДВНЗ «УжНУ», видаючи наказ №299/09-28 від 31.08.2016 року про відрядження ОСОБА_1 до Віденського національного університету без збереження заробітної плати та не виплачуючи заробітну плату за зверненням ОСОБА_1 суттєво погіршив умови оплати праці позивачки.

З огляду на викладене, суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню та з ДВНЗ «УжНУ» слід стягнути на користь позивачки заробітну плату за шість місяців, а саме з 01.09.2016 року по 28.02.2017 року.

При цьому суд вважає, що позивачкою ОСОБА_1 невірно розрахований розмір заробітної плати, що підлягає стягненню на її користь. Так, відповідно до Постанови Кабінету міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Позивачка просить стягнути заробітну плату з 01.09.2016 року і тому, для обрахунку заробітної плати слід брати заробітну плату за липень, серпень 2016 року, а не за травень, червень 2016 року, як було зроблено позивачкою.

Так, заробітна плата позивачки за липень 2016 року, згідно довідки №1076 від 19.07.2018 року склала 3593,04 гривень та за серпень 2016 року 3382,80 гривень. В липні 2016 року був 21 робочий день, в серпні 2016 року було 22 робочих дні. І тому середньоденна заробітна плата позивачки складає (3593,04 + 3382,8)/43 = 162,23 гривень. Кількість робочих днів з 01.09.2016 року по 28.02.2017 року склала 126, тому підлягає стягненню на користь позивачки 126?162,23=20441,0 гривень.

На підставі викладеного та керуючись ч. 4 ст. 121 КЗпПУ, ч. 1 ст. 1, ч. 1 ст. 21, ст. 22 ЗУ «Про оплату праці», ПКМУ від 12.08.2015 року №579 про затвердження Положення про порядок реалізації права на академічну мобільність, ПКМУ від 8 лютого 1995 р. N 100 Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати, ст. 7-13, 80, 81, 259, 263-265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Державного вищого навчального закладу «Ужгородський Національний Університет» про нарахування та стягнення заробітної плати задовольнити частково.

Стягнути з Державного вищого навчального закладу «Ужгородський Національний Університет» на користь ОСОБА_1 невиплачену заробітну плату з 01.09.2016 року по 28.02.2017 року у сумі 20441,00 грн. (двадцять тисяч чотириста сорок одна гривня 00 коп.).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_3