МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" березня 2019 р. Справа №370/140/19

Макарівський районний суд Київської області у складі головуючого судді Тандира О.В., розглянувши у приміщенні суду у смт Макарів Київської області у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами справу за позовом

ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «БІ ЕЛ ДЖІ МІКРОФІНАНС» про визнання кредитного договору недійсним,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2, (далі ОСОБА_1, позивач) звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «БІ ЕЛ ДЖІ МІКРОФІНАНС», (далі ТОВ «БІ ЕЛ ДЖІ МІКРОФІНАНС», відповідач), в якому вказав, що 03.12.2018 року між ним та ТОВ «БІ ЕЛ ДЖІ МІКРОФІНАНС» укладено кредитний договір № МФ-124 за умовами якого відповідач надав йому кредит в розмірі 5000,00 гривень строком на 15 днів. Плата за користування кредитом встановлюється у вигляді фіксованої ставки в розмірі 2,0 % за період з 1 по 10 день користування кредитом включно і 0,01% - за період з 11 по 15 день користування кредитом, які сплачуються позичальником за кожен день строку користування кредитом зазначений в п. 1.3 договору, річна відсоткова ставка за кредитом становить 487,88 %. Кредит надано строком на 15 днів, з 03 грудня 2018 року по 18 грудня 2018 року.

Вказаний договір просив визнати недійсним оскільки при його укладенні порушені його права як споживача щодо ознайомлення його з істотними умовами договору, що визначені у ЗУ «Про споживче кредитування», зокрема кредитор не надав йому повної, всебічної, обєктивної та достовірної інформації про умови кредиту перед укладенням так і під час укладення договору про надання споживчого кредиту, зокрема не зазначив у договорі реальну річну процентну ставку та орієнтовну загальну вартість кредиту, не вказав порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом; вважає, що фактично процентна ставка у договорі є не фіксованою, а змінюваною, у звязку із чим відповідач повинен був письмово повідомити позивача про зміну відсоткової ставки з зазначенням підстав такої зміни та дати з якої засовується нова ставка, незаконним є встановлення в п.1.7 кредитного договору оплати комісії за супровід кредиту, у кредитному договорі відсутні умови про припинення дії договору, про відповідальність відповідача. Тож, враховуючи наведене, позивач просив визнати даний кредитний договір недійсним та вирішити питання про розподіл судових витрат, заначивши при цьому, попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які він поніс і які очікує понести у звязку з розглядом справи складає 1000,00 грн.

Ухвалою суду від 22.01.2019 року позовну заяву ОСОБА_1, прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи. Встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує позовні вимоги та спростовує обставини, викладені у позові, зазначивши, що зобовязання відповідача з надання кредиту позивачу виконані в повному обсязі, а умови кредитного договору не містять положень, які б суперечили вимогам чинного законодавства або інтересам сторін, кредитний договір укладався з додержанням вимог чинного законодавства, договір відповідає вимогам, встановленим ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та ст. 638 ЦК України, волевиявлення сторін правочину є вільним і відповідає їхній внутрішній волі, що відповідає загальним вимогам. Вищевказані положення підтверджуються власноручним підписанням позивачем договору фінансового кредиту та отримання в розпорядження кредитних коштів і користування ними, що позивачем не оспорюється. Також, вважає, що посилання позивача на те, що оспорюваний кредитний договір є споживчим кредитом є безпідставними, з огляду на наступне. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 3 ЗУ «Про споживче кредитування», зазначено, що сфера дії закону не поширюється на договори, що містять умову про споживчий кредит у формі кредитування рахунку зі строком погашення кредиту до одного місяця, та кредитні договори, що укладаються на строк до одного місяця, враховуючи, що термін дії оспорюваного кредитного договору №МФ-124 від 03.12.2018 року, відповідно до п. 1.3 складає пятнадцять днів - 03.12.2018 року по 18.12.2018 року а тому не підпадає під сферу дії закону «Про споживче кредитування». Тож, враховуючи наведе, відповідач просив в задоволенні позову відмовити. Крім того відповідачем подано заяву про залишення позову без розгляду з підстав несплати позивачем судового збору при зверненні з позовом до суду.

Вказане клопотання суд відхиляє, оскільки ст. 257 ЦПК України не передбачає підстави залишення позову без розгляду як не сплата судового збору за подання позовної заяви.

Позивачем подано відповідь на відзив, в якій ним заперечуються обставини, викладені у відзиві.

Відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив, згідно якого, відповідач вважає, що позивачем у відповіді на відзив не було наведено належних та допустимих підстав та не надано доказів того, що з боку відповідача були порушення вимог законодавства інформування позивача про істотні умови кредитного договору.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від учасників справи до суду не надходило, а тому відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши письмові матеріали справи, в межах наданих письмових доказів, суд встановив наступне.

03.12.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «БІ ЕЛ ДЖІ МІКРОФІНАНС» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №МФ-124 (а.с 20), відповідно до умов якого, п. 1.2 договору, відповідач надав позивачу кредитні кошти в розмірі 5000,00 грн. строком на 15 (п'ятнадцять) днів з 3 грудня 2018 року по 18 грудня 2018 року (п. 1.3). Відповідно до п. 1.4 кредитного договору - термін повернення кредиту 18 грудня 2018 року.

Позивач отримав кредит на вказану суму, що не заперечується сторонами у справі відповідно до їхніх письмових заяв. Окрім того, як зазначає позивач у позові, ним було сплачено у касу відповідача 5000,00 грн. в якості повернення кредиту та 1450,05 грн. в якості сплати відсотків та комісії, на підтвердження чого надав копії відповідних квитанцій (а.с. 21).

Згідно п. 1.5 кредитного договору, плата за користування кредиту в продовж строку, зазначеного в п. 1.3 Договору встановлюється у вигляді фіксованої процентної ставки в розмірі 2,0 % в день, за період з 1 по 10 день користування кредитом включно; 0,01% річних, за період з 11 по 15 день користування кредитом включно. Річна відсоткова ставка за кредитом становить 487,88%.

Поряд з цим, відповідно до п. 1.6 кредитного договору ставка, зазначена в пункті 1.5 цього договору застосовується в разі відсутності прострочення виконання позичальником зобовязань по сплатам за цим договором.

При простроченні сплати за кредит у строк, визначений п. 1.3 договору, а саме починаючи з 16 дня користування кредитом, ставка, зазначена в п. 1.5 цього договору не застосовується, а в якості додаткового забезпечення належного виконання зобовязань позичальником до моменту погашення простроченої заборгованості встановлюється підвищена процентна ставка в розмірі: 16,00 % в день за 16 день користування кредитом включно; 1,0 % в день за період, починаючи з 17 по 29 день користування кредитом включно; 4,5 % в день за період, починаючи з 30 по 45 день користування кредитом включно; 1,0 % в день з 46 дня користування кредитом включно.

Також, відповідно до п. 1.7 кредитного договору в момент повернення кредиту позичальник сплачує комісію за супровід кредиту в розмірі 9 % від суми кредиту (450,00 грн).

Отже за умовами договору відповідач зобов'язується на умовах визначених Договором, на строк визначений п 1.3 Договору надати позивачу грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п. 1.2. Договору, а позивач зобовязується повернути відповідачу у встановлений п. 1.4 термін та сплатити проценти за використання кредиту та виконати інші зобовязання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені цим Договором (п. 1.1, п. 1.3 кредитного договору), дата повернення кредиту була визначена сторонами 18 грудня 2018 року (п. 1.4), пунктом 2.1. кредитного договору визначено порядок надання кредиту, пунктами 2.2, 2.2.1 та п. 2.2.2 кредитного договору визначена процентна ставка за користування кредитом та порядок її сплати, п. 2.3 кредитного договору визначено порядок сплати кредиту, пунктом 4.1 та 4.2 кредитного договору - встановлена відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання прийнятих на себе згідно умов договору зобов'язань.

Таким чином, вказаний кредитний договір відповідає вимогам, встановленим ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків Фінансових послуг», а також вимогам ч. 1 ст. 638 ЦК України, відповідно до вимог якої, істотними умовами цивільно-правового договору є умова про предмет договору; умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду; усі інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа і кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Отже, істотними умовами кредитного договору, відповідно до закону, є умови про предмет договору, строк його дії, розмір процентів, умови видачі кредиту.

Відповідно до положень частини 1, 3 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Договір є двостороннім, якщо правам та обовязками наділені обидві сторони договору.

Статтею 6 цього Кодексу визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, (ст. 627 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 3 ст. 6 ЦК України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обовязковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту або із суті відносин між сторонами.

Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб'єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Однак під час укладання договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів. Відповідно до ст. 11 ЦК України, крім договорів, цивільні права та обов'язки виникають також з актів цивільного законодавства. Свобода договору передбачає можливість укладати не лише ті договори, які передбачені нормами чинного цивільного законодавства, а й ті, які законом не передбачені, але в такому разі такий договір не повинен суперечити законодавству. Також принцип свободи договору полягає в можливості особи вільно обирати контрагента.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Стаття 203 ЦК України визначає такі вимоги, додержання яких є необхідним для дійсності правочинів, а саме: зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Пункт 5.3 договору встановлює, що договір набирає чинності з моменту його укладення та видачі кредиту. Строк дії договору встановлюється до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань за цим договором.

Щодо строку виконання зобовязання та припинення дії договору, то відповідно до стаття 588 ЦК України визначає, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Стаття 599 ЦК України визначає основний спосіб припинення зобовязання, а саме, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Вказане узгоджується з п. 3.3.2 договору, відповідно до якого обовязком позичальника є повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі, передбачені договором, в чому і полягає основний зміст зобовязання за договором. У випадку виконання цього обовязку договір вважається припиненим. Також відповідно до п 5.9 Договору він може бути достроково розірваний на підставі взаємної згоди сторін, а також відповідачем в порядку п. 3.4.3 договору, а саме, достроково повернутою сумою кредиту.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Також із п. 6.3 договору випливає, що шляхом підписання кредитного договору позичальник підтверджує, що інформація зазначена у ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» та в частині другій статті Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» отримана ним від кредитора до підписання кредитного договору. Отже позивач в повній мірі ознайомивсь з умовами кредитування наданого йому відповідачем.

Крім того, згідно п. 6.9 позичальник підтвердив отримання від кредитора усієї інформації щодо умов Договору шляхом власноручного підпису на Договорі.

Тож, підписанням кредитного договору позичальник підтвердив, що уважно ознайомивсь із змістом цього договору, всі умови договору зрозумів, повністю з ним згоден, заперечень, зауважень та запитань не має, та зобовязується їх дотримуватись та виконувати. Отже, з підписанням кредитного договору позивач засвідчив згоду з усіма умовами викладеними в кредитному договорі, тобто підтвердив факт надання йому повної, всебічної, обєктивної та достовірної інформації про умови кредиту перед укладенням та під час укладення кредитного договору.

Враховуючи неведене, суд приходить до висновку, що при укладенні оспорюваного кредитного договору відповідачем, у відповідності до вимог п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», позивачу була надана інформація як про умови кредитування, так і про сукупну вартість кредиту, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Стаття 203 ЦК України, визначає такі вимоги, додержання яких є необхідним для дійсності правочинів, а саме: зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Зобов'язання відповідача з надання кредиту позивачу, виконані, і зазначені обставини сторонами в ході розгляду справи не оспорювалися. Умови кредитного договору не містять положень, які б суперечили вимогам чинного законодавства або інтересам сторін, кредитний договір укладався з додержанням форми, встановленої законодавством, волевиявлення сторін правочину є вільне і відповідає їхній внутрішній волі, що відповідає загальним вимогам. Вище вказані положення підтверджуються підписанням позивачем договору кредиту та отримання в розпорядження кредитних коштів і користування ними, що позивачем також не оспорюється.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду має бути законним і обґрунтованим, суд обґрунтовує свої висновки тільки на тих доказах, які були досліджені в судовому засіданні.

На підставі статей 12, 81 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Оцінюючи належність, допустимість та достовірність наданих позивачем доказів, кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, огляду на викладене судом в ході розгляду справи не встановлено підстав для визнання кредитного договору з мотивів наведених позивачем, недійсним, тому в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати зі сплати судового збору компенсується за рахунок держави, оскільки позивач звільнений від їх сплати відповідно до ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» і відсутні особи, які їх понесли.

Щодо заявленого позивачем попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат, які він поніс та які очікує понести у звязку з розглядом справи у розмірі 1000,00 грн., не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, окрім того відповідно до вимог ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, повязані з розглядом справи, повкладаються у разі відмови в позові на позивача.

Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 5, 76-81, 83, 95, 247, 265, 141, 354-355 ЦПК України суд,

у х в а л и в :

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «БІ ЕЛ ДЖІ МІКРОФІНАНС» про визнання кредитного договору недійсним.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо воно не проголошувалося з дати складання повного його тексту, через Макарівський районний суд.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 273 ЦПК України.

Повний текст рішення складено 04.03.2019 року.

Реквізити сторін:

ОСОБА_2 - РНОКПП НОМЕР_1, адреса: 08001, смт Макарів Макарівського району Київської області, вул. Хутірська, 33;

ТОВ «БІ ЕЛ ДЖІ МІКРОФІНАНС» - , адреса: 01135, м. Київ, вул. Жилянська, буд. 101, оф. 601.

Суддя О.В. Тандир