Справа № 210/2785/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

(заочне)

15 травня 2019 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Гриня Н.Г.,

при секретарі судового засідання - Печарник З.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, при заочному розгляді, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по сплаті аліментів, неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою 01.06.2018 року, в якій просить суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь заборгованість по сплаті аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 34 003 грн. 97 коп. та неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в сумі 67 392 грн. 97 коп.

Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що з 2006 року вони з ОСОБА_2 перебували в офіційно зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розлучення дитина залишилась проживати з нею та перебуває на її утриманні. За рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04.10.2011 року присуджено стягнення аліментів на її користь з ОСОБА_2 на утримання їх доньки в розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Однак допомоги на утримання доньки відповідач не надає, рішення суду про стягнення аліментів не виконує, в результаті чого станом на 01.05.2018 року має заборгованість в сумі 34 003 грн. 97 коп. З огляду на неналежне виконання відповідачем своїх аліментних зобов`язань, позивач просить застосувати до нього заходи відповідальності, передбачені ч.1 ст.196 СК України, шляхом стягнення пені за прострочення сплати аліментів, розрахованої за період з жовтня 2017 року по травень 2018 року в сумі 67 392 грн. 97 коп.

18.01.2019 року матеріали позову надійшли для розгляду за підсудністю з Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області відповідно до ухвали суду від 25.07.2018 року.

За результатами автоматизованого розподілу матеріали позову передано в провадження судді Гриня Н.Г., який ухвалою суду від 21.01.2019 року прийнято до розгляду з відкриття спрощеного позовного провадження.

Позивач правом на участь в судовому засіданні не скористалась, подавши заяву про розгляд справи без її участі, пред`явлені вимоги підтримала, проти ухвалення рішення в заочному розгляді не заперечувала.

Відповідач в судове засідання не з`явився, викликався неодноразово у встановленому законом порядку, причини неявки суду не відомі.

Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також враховуючи належне повідомлення відповідача, не подання відзиву у встановлений строк, суд постановив ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів за відсутності заперечень з боку позивача.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, надавши оцінку доказам в їх сукупності, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 14.10.2006 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено шлюб, зареєстрований Дзержинським відділом ДРАЦС Криворізького МУЮ Дніпропетровської області, актовий запис №676, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 14.10.2006 року (а.с.6).

Станом на день ухвалення рішення шлюб між сторонами не розірвано.

Від шлюбу сторони мають спільну доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що вбачається зі свідоцтва про народження дитини серії НОМЕР_2 від 21.01.2009 року

Як вказувала позивач, шлюбно-сімейні стосунки між сторонами фактично припинено, донька ОСОБА_3 проживає з нею.

Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до ч.2 ст.141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Отже, обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у ч.4 ст.155 СК України.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області №2-2669/11 від 04.10.2011 року присуджено стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12.07.2011 року та до досягнення дитиною повноліття (а.с.45).

Отриманий на виконання рішення суду виконавчий лист стягувачем ОСОБА_1 звернуто до примусового виконання до Саксаганського ВДВС м. Кривий Ріг ГТУЮ в Дніпропетровській області, де він перебуває дотепер.

Статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду, а саме виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України.

Відповідно до ст.195 СК України, заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначаються виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості, але працює на час визначення її розміру, заборгованість визначається із заробітку, який він одержує. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру, вона обчислюється виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого державним виконавцем (а.с.8), станом на 01.05.2018 року ОСОБА_2 має заборгованість зі сплати аліментів в сумі 34 003 грн. 97 коп., з урахуванням раніше нарахованої заборгованості станом на 30.09.2017 року в сумі 22 340 грн. 56 коп. Жодного разу ОСОБА_2 аліменти не сплатив.

Таким чином, обставини справи свідчать про те, що відповідач взагалі не сплачує аліменти на утримання малолітньої доньки, зв`язку з чим заборгованість утворилася з його вини. Доказів того, що заборгованість зі сплати аліментів утворилася не з вини відповідача, останній суду не надав.

Як визначено ч.4 ст.194 СК України, заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому ст.199 СК України - до досягнення нею 23-х років.

Відповідно до ч.ч.3,4,8 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Тобто, саме державний виконавець наділений повноваженнями на обчислення розміру заборгованості зі сплати аліментів. В разі, якщо сторона виконавчого провадження фактично не погоджується з розміром заборгованості, визначеним державним виконавцем, між сторонами виконавчого провадження існує спір щодо розміру заборгованості, який вирішується в судовому порядку.

На це звертається увага в п.26 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 07.02.2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», відповідно до якого спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи.

Окрім того, ч.9 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено систему процесуальних дій державного виконавця, які він вправі вчиняти з метою погашення платником аліментів заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, шляхом винесення вмотивованих постанов про: 1) встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 2) встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 3) встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 4) встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Таким чином, у разі незгоди платника аліментів з визначеним розміром заборгованості та виникненням між сторонами спору, стягувач аліментів вправі заявити вимоги про стягнення такої заборгованості в судовому порядку. Суд зауважує, що заборгованість по аліментам стягується початково в примусовому порядку наявним виконавчим провадженням. Аналогічна позиція з цього приводу висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 25.04.2018 рок у справі №572/1762/15-ц.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач дійсно має заборгованість по сплаті аліментів станом на 01.05.2018 року, яка обчислена державним виконавцем та становить 34 003 грн. 97 коп. Натомість позивачем не доведено жодними доказами існування між сторонами спору про розмір такої заборгованості, стягнення якої в розумінні положень ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» здійснюється державним виконавцем. До того ж державним виконавцем не застосовувалось відносно відповідача жодних обмежень, визначених ч.9 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» задля стягнення з платника аліментів заборгованості.

З огляду на це, суд вважає, що звернення позивача до суду із позовом про стягнення заборгованості по аліментам є передчасним, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Однак, оцінивши встановлені судом обставини, суд приходить до переконання, що заборгованість по аліментам виникла з вини відповідача - платника аліментів, якій своєчасно аліменти не сплачував, поважних причин неможливості сплати аліментів не навів, а тому повинен нести відповідальність за неналежне виконання своїх зобов`язань шляхом сплати пені за прострочення сплати аліментів.

Щодо стягнення з відповідача заявленого розміру неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, суд зазначає наступне.

Згідно з ч.1 ст.196 СК України (в редакції, чинній на момент виникнення спору з урахуванням змін, внесених Законом України № 2037-VIII від 17.05.2017 року, який набрав чинності 08.07.2017 року), у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 % заборгованості.

Положеннями ч.1, ч.3 ст.549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

З наданого позивачем розрахунку неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів (а.с.2-3) видно, що розмір неустойки за період з 01.10.2017 року по 31.05.2018 року складає 67 392 грн. 97 коп., виходячи з сукупної заборгованості, яка щомісячно збільшувалась на суму несплачених чергових аліментних платежів. Однак такий розрахунок проведено невірно, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне навести власний розрахунок, виходячи з наступного.

У ст.196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною. Зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі ч.1 ст.196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане (тобто до останнього числа поточного місяця), та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. При цьому сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Зазначений висновок висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 25.04.2018 року, винесеній у справі № 572/1762/15-ц (провадження №14-37цс18), відступивши від правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду України від 01.07.2015 року справі № 6-94цс15. Такий підхід Верховного Суду до розрахунку пені застосований також Касаційним цивільним судом в постановах від 12.09.2018 року у справі №759/9457/15-ц, від 17.10.2018 року у справі №359/9950/16-ц, від 05.12.2018 року у справі №372/264/15-ц.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі №572/1762/15-ц та від 03.04.2019 року у справі №333/6020/16-ц, розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1%.

Оскільки позивач не заперечує проти визначеного державним виконавцем розміру заборгованості по аліментам, відповідач не оспорює його дійсність та обґрунтованість, доказів, які б визначали доцільність перевірки правильності розрахунку аліментних платежів за кожним окремим місяцем суду не надано, тому суд вважає заявлений розмір заборгованості вірним та обґрунтованим.

Таким чином, розмір пені за прострочення сплати аліментів в межах заявленого позивачем періоду з 01.10.2017 року по 31.05.2018 року включно складає 13 287 грн. 82 коп., виходячи з розрахунку (3005,04 + 2565,62 + 2140,38 + 2223,30 + 1648,95 + 1130,18 + 574,35):

-жовтень 2017 року: 1417,47 грн. (нараховані аліменти) * 1% * 212 (кількість днів прострочення з 01 листопада 2017 року по 31.05.2018 року) = 3005,04 грн.;

-листопад 2017 року: 1417,47 грн. (нараховані аліменти) * 1% * 181 (кількість днів прострочення з 01.12.2017 року по 31.05.2018 року) = 2565,62 грн.

-грудень 2017 року: 1417,47 грн. (нараховані аліменти) * 1% * 151 (кількість днів прострочення з 01.01.2018 року по 31.05.2018 року) = 2140,38 грн.

-січень 2018 року: 1852,75 грн. (нараховані аліменти) * 1% * 120 (кількість днів прострочення з 01.02.2018 року по 31.05.2018 року) = 2223,30 грн.

-лютий 2018 року: 1852,75 грн. (нараховані аліменти) * 1% * 89 (кількість днів прострочення з 01.03.2018 року по 31.05.2018 року) = 1648,95 грн.

-березень 2018 року: 1852,75 грн. (нараховані аліменти) * 1% * 61 (кількість днів прострочення з 01.04.2018 року по 31.05.2018 року) = 1130,18 грн.

-квітень 2018 року: 1852,75 грн. (нараховані аліменти) *1% * 31 (кількість днів прострочення 01.05.2018 року по 31.05.2018 року ) = 574,35 грн.

Законом України від 17.05.2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» ч.1 ст.196 СК викладено у новій редакції: «1. У разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 % заборгованості».

Таким чином, законодавець, обмеживши розмір пені 100% від суми заборгованості фактично визнав, що попереднє правове регулювання, яке допускало непропорційне і нічим не обмежене перевищення суми неустойки (пені) відносно суми заборгованості зі сплати аліментів, не відповідало критерію «якості закону», допускало свавільне втручання у цивільні права особи, що є неприпустимим в розрізі практики Європейського суду з прав людини, і тому було змінене законодавцем.

При цьому, пропорційність розміру пені перевіряється в розрізі із заборгованістю, яка виникла в межах цього ж періоду без додавання заборгованості за минулі періоди.

Оскільки позивачем заявлено пеню за несвоєчасну сплату аліментів в межах періоду з 01.10.2017 року по 31.05.2018 року, що є її правом, тому пеня не може перевищувати 100% заборгованості в межах цього ж періоду, яка відповідно становитиме 11 663 грн. 41 коп. Врахування в розрахунку позивачем загальної суми заборгованості, що виникла до 01.10.2017 року в сумі 22 340 грн. 36 коп. суд вважає помилковим, оскільки в розумінні ч.1 ст.196 СК України базою нарахування пені за несвоєчасну сплату заборгованості є сума несплачених аліментів за кожен місяць окремо. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів по місячним платежам.

З огляду на те, що розрахований судом розмір пені як майнової відповідальності боржника за невиконання обов`язку сплатити аліменти в сумі 13 287 грн. 82 коп. перевищує суму самого несплаченого зобов`язання в межах заявленого періоду - 11 663 грн. 41 коп., тому суд приходить до висновку про можливість стягнення пені в розмірі 100% такої заборгованості, що становить 11 663 грн. 41 коп.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення пені підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат згідно зі ст.141 ЦПК України суд враховує звільнення позивача від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», у зв`язку з чим судовий збір в розмірі 704,80 грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Керуючись ст.ст.4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, 247 ч.2, 258-259, 263-265, 273, 274, 277, 279, 280-284, 287, 354, 355, п.15 Перехідних положень ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП невідомий , АДРЕСА_3 ) про стягнення заборгованості по сплаті аліментів, неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01.10.2017 року по 31.05.2018 року в розмірі 11 663 грн. 41 коп.

В задоволенні іншої частини вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом 30 днів з дня його підписання не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його підписання.

Заочне рішення може бути переглянуте Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за письмовою заявою відповідача, оформленою згідно ст.285 ЦПК України та поданою протягом 30 днів з дня його підписання. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в загальному порядку. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення складено та підписано 15.05.2019 року.

Суддя Гринь Н.Г.