Справа № 676/7345/18
Номер провадження 2/676/314/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

01 лютого 2019 року Кам'янець-Подільський міськрайонний суд

Хмельницької області

в складі: головуючої судді Швець О.Д.

з участю секретаря Чекашкіної О.Л.,

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кам'янці-Подільський цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратив право користування жилим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2, третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1. В обґрунтування своїх вимог вказує, що згідно із договором дарування від 02.11.2004 р. зареєстрованого в реєстрі за № 1-2802, посвідченого державним нотаріусом Першої Кам'янець-Подільської державної нотаріальної контори Барановським С.Ф. є власником квартири АДРЕСА_1. У вище вказаному будинку зареєстрований ОСОБА_2, колишній чоловік який не проживає за місцем реєстрації більше одного року без поважних причин, але знятись з обліку добровільно не бажає. Реєстрація відповідача чинить їй перешкоди в оформленні субсидії на оплату комунальних послуг. Просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування квартирою АДРЕСА_1

В суді позивач позов підтримала, просила задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 повторно в судове засідання не з'явився, причини неявки не повідомив, про час і місце слухання справи повідомлений своєчасно належним чином судовою повісткою у відповідності до ст.. 128 ЦПК України.

ОСОБА_3 у судове засідання не з'явився подав заяву про слухання справи у його відсутності, проти задоволення позову не заперечує.

Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача та третьої особи на підставі наявних у справі доказів.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України

Заслухавши позивача, свідків, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1, що підтверджується договором дарування від 02.11.2004 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Кам'янець-Подільської державної нотаріальної контори Барановським С.Ф., зареєстрованого в реєстрі за №1-2802.

Згідно із довідкою КП «Житловик» №06-02/783 за адресою АДРЕСА_3, зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_2, колишній чоловік, ОСОБА_3, син.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірваний 01.12.2015 р., що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу Серія НОМЕР_2 від 01.12.2015 р.

Відповідач з 08.08.2017 року в квартирі АДРЕСА_4 не проживає, що підтверджується актами перевірки паспортного режиму № 06-01/176 від 08.08.2017 р., № 06-01/194 від 16.10.2018 р.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Якшо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'/ наймача, але продовжують проживати в зайцманому жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї.

За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

В судовому засіданні свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6 суду проказали, що ОСОБА_2 не проживає в квартирі ОСОБА_1 декілька років, участі у витратах по утриманню квартири не приймає, його особистих речей в квартирі немає, жодних перешкод в проживанні ОСОБА_2 в квартирі ОСОБА_1 не чинила.

Згідно ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Статтею 321 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння чи користування. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 Цивільного кодексу України.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. (Правова позиція ВСУ у справі № 6-709цс16).

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу; способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення; суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення, так як ОСОБА_2 не проживає в спірній квартирі без поважної причини понад один рік, участі у витратах по утриманню квартири не приймає, будь-яких перешкод ОСОБА_2 в користуванні квартирою позивачем не чинились, а реєстрація відповідача за адресою АДРЕСА_5 дійсно обмежує право користування ОСОБА_1 своєю власністю.

Згідно ч.1 ст.7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір проживання в Україні рішення суду є достатньою підставою для зняття відповідача з реєстраційного обліку в зазначеній квартирі і додаткового вирішення не потребує.

Керуючисьст. ст. 12, 13, 81, 83, 263- 268, 280 ЦПК України, 316, 319, 321, 405, 9, 64, 156 ЖК України-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратив право користування жилим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування квартирою АДРЕСА_1

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, місце реєстрації АДРЕСА_6.

Третя особа ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, місце реєстрації АДРЕСА_6.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданною протягом 30 днів з дня його проголошення.

Повний текст судового рішення складено 08 лютого 2019 року.

Суддя Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Швець О.Д.