ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 640/16442/18

Провадження № 22ц/818/1314/19

26 лютого 2019 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бровченка І.О.,

суддів: Бурлака І.В., Колтунової А.І.,

за участю секретаря - Прокопчук І.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 27 грудня 2018 року в складі судді Сенаторова В.М., -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила розірвати шлюб, зареєстрований 05 червня 1999 року Дзержинським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Харкова між нею та відповідачем, стягнути з останнього витрати на правову допомогу в розмірі 8400 грн. та судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Позовна заява мотивована тим, що з 05 червня 1999 року вона з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі. Протягом сумісного життя у них виникали непорозуміння, різні погляди на сімейні проблеми та життя, що призвело до втрати почуттів любові та поваги, спільно господарства не ведуть, разом не проживають, спільних дітей не мають, фактичні шлюбні відносини припинені.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 27 грудня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задоволено частково.

Шлюб, зареєстрований 05 червня 1999 року Дзержинським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Харкова, актовий запис № 388, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 704,80 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 1000 грн.

В апеляційній скарзі представник позивача просить рішення суду першої інстанції змінити в частині розподілу судових витрат на правничу допомогу та стягнути на користь позивача 8400 грн., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем було надано суду підтверджуючи документи, зокрема акт про надання правової допомоги, копії рахунку-фактури, копію договору про надання правової допомоги та квитанції про сплату витрат на правничу допомогу, вказані документи містили всі необхідні реквізити, в яких було зазначено опис виконаних робіт, та які підтверджують надання правової допомоги ОСОБА_1 Адвокатським обєднанням «Кates Law Group», апелянт вважає, що висновки суду в частині стягнення витрат на правову допомогу не відповідають фактичним обставинам справи.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 04 лютого 2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_4 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 27 грудня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 14 лютого 2019 року закінчено підготовку до апеляційного розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Призначено цивільну справу до розгляду судом апеляційної інстанції в судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного суду на 10 год. 00 хв. 26 лютого 2019року.

22 лютого 2019 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_5, в якому просить рішення Київського районного суду м. Харкова від 27 грудня 2018 року залишити без змін, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_4 - без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з частиною 1статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини 3статті 133 ЦПК України визначено, що до витрат пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин 1 - 4статті 137 ЦК України витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Пунктом 3.2рішення Конституційного Суду від 30 вересня 2009 №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз'яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб'єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими субєктами права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставістатті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95), від 06 липня 2015 року у справі «Заїченко проти України»).зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Таким чином, на підтвердження понесення стороною витрат на правову допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, повязаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу та розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

За положеннямиЗакону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - ОСОБА_6) договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

ОСОБА_6 визначає, що видами правової допомоги - є надання правової інформації, консультацій і роз'яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складання заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

За змістом положеньстатті 29 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» дія договору про надання правової допомоги припиняється його належним виконанням.

Відповідно частин першої, другої статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Склад та розмір витрат, повязаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Як свідчать матеріали справи, 01 вересня 2018 року між Адвокатським обєднанням «Кates Law Group» в особі керуючого партнера ОСОБА_4 та ОСОБА_1 укладено договір про надання правової допомоги. (а.с. 13).

Згідно акту надання послуг Адвокатське обєднанням «Кates Law Group» в особі керуючого партнера адвоката ОСОБА_4 та ОСОБА_1, що діють на підставі договору про надання правової допомоги від 01 серпня 2018 року уклали акт про те, що Адвокатським обєднанням надано правові послуги ОСОБА_1 відповідно до договору про надання правової допомоги від 01 серпня 2018 року згідно з встановленими тарифами на окремі послуги, що підлягають відшкодуванню, розмір виплати становить 8 400 грн.

Пунктом 1 ОСОБА_7 надання послуг визначено, що Адвокатським обєднанням «Кates Law Group» надано правові послуги ОСОБА_1 відповідно до договору про надання правової допомоги від 01 серпня 2018 року.

Розмір виплати становить 8400 грн. (пункт 2 Договору).

Відповідно до п. 3 підписанням ОСОБА_7 про надання послуг сторони підтверджують факт надання послуг відповідно до положень Договору про надання правової допомоги від 01 серпня 2018 року.

Згідно п. 3.3 договору до суми гонорару не входять фактичні витрати, понесені Адвокатським обєднанням під час надання правової допомоги: оплати роботи фахівців, чиї висновки запитуються адвокатом, транспортні витрати, оплата друкарських, копіювальних та інших технічних робіт, перекладу та нотаріального посвідчення документів.

Сторони домовились, що у разі надання комплексу послуг з правової допомоги для звернення до суду та участі в судовому процесі, зокрема: надання консультацій, зібрання документів, складення позовної заяви, подання позовної заяви, участь в судовому процесі в суді першої інстанції, гонорар сплачується протягом 15 днів з моменту винесення судами рішення по справі, в якій Адвокатське обєднання надавало правову допомогу (пункт 3.2.3 договору).

Таким чином, в акті надання послуг вказано, адвокатським обєднанням надано правові послуги ОСОБА_1 відповідно до договору про надання правової допомоги від 01 серпня 2018 року, в якому зазначено, що розмір виплати адвокатського обєднання становить 8 400 грн.

Разом з тим, в обґрунтування вимог щодо стягнення витрат на правничу допомогу позивачем надано договір від 01 вересня 2018 року, акт виконаних робіт до нього надано не було. Доказів того, що позивачем з Адвокатським обєднанням не укладалось 2 договори, матеріали справи не містять.

За таких обставин, суд не може прийняти акт надання послуг, згідно якого розмір виплати адвокатського обєднання становить 8 400 грн. в якості належного та допустимого доказу на підтвердження виконаних робіт за договором від 01 вересня 2018 року, а саме, що зазначені в ОСОБА_7 послуг в загальному розмірі 8400 грн. витрати були понесені на виконання робіт з надання правничої допомоги за договором від 01 вересня 2018 року, оскільки підписанням цього акту сторони підтвердили факт надання послуг відповідно до положень договору про надання правової допомоги від 01 серпня 2018 року.

Суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката, керуючись принципами справедливості, співмірності та верховенства права.

Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

З квитанцій наданих в обґрунтування фактично понесених судових витрат вбачається, що оплата послуг здійснювалась за договорами про надання правової допомоги від 05 вересня 2018 року та від 01 вересня 2018 року.

Згідно частини 1 статі 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона надає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в звязку із розглядом справи.

Акт надання послуг складено 05 вересня 2018 року. Провадження у справі відкрито 10 жовтня 2018 року та справу розглянуто 27 грудня 2018 року. Матеріали справи не містять акту прийому-передачі фактично наданих послуг згідно договору від 01 вересня 2018 року.

З огляду на викладене, доводи скарги в оскарженій частині не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи в оскарженій частині стягнення витрат на правову допомогу.

В іншій частині рішення суду не переглядалося.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга не містить доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

За таких обставин суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення в оскарженій частині без змін.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалось та не переглядалося.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що у разі оскарження рішення суду лише в частині відшкодування чи розподілу судових витрат, що не пов'язано з позовними вимогами і не стосується суті спору, сторона не повинна оплачувати за таку скаргу судовий збір. Апелянт не позбавлений можливості звернутись до суду апеляційної інстанції з заявою про повернення судового збору, який був ним сплачений при зверненні до суду з апеляційною скаргою.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 и ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 27 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку, у випадках передбачених статтею 389 ЦПК України, безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05 березня 2019 року.

Головуючий І.О. Бровченко

Судді: І.В. Бурлака

ОСОБА_7