Справа № 308/4976/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2019 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі

головуючої судді Бенца К.К.,

при секретарі судового засідання Вереш А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгород скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Тячівський РВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області, старший державний виконавець Тячівського РВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області Іванчо Юрій Юрійович, боржник - ОСОБА_2 на дії старшого державного виконавця Тячівського РВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області Іванчо Ю.Ю. та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Тячівський РВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області, старший державний виконавець Тячівського РВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області Іванчо Ю.Ю., ОСОБА_2 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з скаргою на дії старшого державного виконавця Тячівського РВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області Іванчо Ю.Ю. та зобов`язання вчинити певні дії.

Мотивуючи вимоги скарги, заявник вказує на те, що 18.03.2019 року заявником направлено до Тячівського РВ ДВС Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області для виконання виконавчий лист у справі № 308/8193/18, виданий Ужгородським міськрайонним судом 28.02.2019 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди в сумі 9 645 грн. та сплачені судові витрати. 25.04.2019 року їй стало відомо про прийняття старшим державним виконавцем Тячівського РВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області Іванчо Ю.Ю. рішення, щодо винесення повідомлення від 17.04.2019 р. «Про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання» оскільки він не відповідає вимогам п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» , а саме у виконавчому документі не вказано ідентифікаційного коду боржника.

Заявник вважає такі дії державного виконавця по винесенню повідомлення від 17.04.2019 р. «Про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання» по відношенню до стягувача незаконними та протиправними.

Заявник вважає , що державним виконавцем винесено повідомлення від 17.04.2019 р. всупереч приписам ЗУ Про виконавче провадження, державний виконавець всупереч приписам п.3 ч.3 ст.18 ЗУ «Про виконавче провадження» , якою передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі й конфіденційну, не вжив заходів для отримання вазаної інформації.

Заявник вважає, що державним виконавцем не використані в повному обсязі надані йому права та обов`язки, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», оскільки відомості про реєстраційний номер облікової картки платника податку може бути надано на вимогу лише державного органу або особи, якої такі відомості стосуються, а тому повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання є безпідставним.

Вважаючи такі дії державного виконавця незаконними заявник просить суд: визнати дії старшого державного виконавця Тячівського РВ ДВС Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області Іванчо Ю.Ю., що полягають у поверненні виконавчого документа № 308/8193/18 від 28.02.2019 року стягувачу неправомірними; зобов`язати старшого державного виконавця Тячівського РВ ДВС Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області Іванчо Ю.Ю. усунути допущені порушення законодавства та відкрити виконавче провадження за заявою ОСОБА_1 .

В судове засідання заявник та його представник не з`явилися, надіслали на адресу суду заяву про розгляд справи у відсутності заявника та представника.

Заінтересована особа - старший державний виконавець Тячівського РВ ДВС Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області Іванчо Ю.Ю. -у судове засідання не з"явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, письмовий відзив до суду не надходив.

Боржник ОСОБА_2 у судове засідання не з"явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

З огляду на те, що згідно ч.2 ст.450 Цивільного процесуального кодексу України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду, суд дійшов висновку, що не зважаючи на неявку представника стягувача, боржника та державного виконавця , скарга Євмененко С.І ОСОБА_3 може бути розглянута судом .

Вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується скарга, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ст. ст. 13, 81ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Згідно ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Умови і порядок виконання рішень судів, що підлягають примусовому виконанню, визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається саме на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини виконання судових рішень розглядається як невідємна частина судового розгляду в розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Європейський суд неодноразово робив висновок, що це право стало б ілюзорним у разі, коли б правова система держави допускала, щоб остаточне, обовязкове, судове рішення залишалося невиконаним. Це призвело б до ситуації, несумісної з принципом верховенства права.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав про те, що виконання судового рішення є невідємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплексдій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 № 18-рп/2012) ; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення від 25.04.2012 № П-рп/2012).

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, щовизначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п. 2, 3, 5 ч. 1 ст. 2 Закону, виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: обовязковості виконання рішень; законності; справедливості, неупередженості та об`єктивності.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» законодавець встановив обов`язки і права виконавців, обов`язковість вимог виконавців.

Відповідно до ч.1 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець

зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Як встановлено судом, на підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду від 08.01.2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_4 , про відшкодування матеріальної шкоди, яке набрало законної сили - 28.02.2019 року Ужгородським міськрайонним судом був виданий виконавчий лист про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди та суму судового збору.

Вказаний виконавчий лист було подано стягувачем ОСОБА_1 на примусове виконання до Тячівського РВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області.

17 квітня 2019 року старшим державним виконавцем Тячівського РВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області Іванчо Ю.Ю. прийнято рішення, щодо винесення повідомлення від 17.04.2019 р. «Про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання» оскільки він не відповідає вимогам п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» , а саме у виконавчому документі не вказано ідентифікаційного коду боржника.

Відповідно до положень п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

Згідно вимог ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання. У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти. У разі пред`явлення до примусового виконання рішення міжнародного юрисдикційного органу у випадках, передбачених міжнародним договором України, такий виконавчий документ повинен відповідати вимогам, встановленим міжнародним договором України.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Тому відсутність у виконавчому листі відомостей про дату народження боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків та його паспортні дані не є підставою для повернення державним виконавцем виконавчих документів без прийняття до виконання і не позбавляє виконавця скористатися своїм правом та отримати таку інформацію у відповідних установах.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, розглянувши 22 серпня 2018 року цивільну справу № 471/283/17ц (провадження № 61-331св18) за скаргами на бездіяльність державного виконавця Братського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області.

Такий правовий висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові № 6-62цс14 від 25 червня 2014 року, у якій ідеться про те, що відсутність у виконавчому листі ідентифікаційного номера боржника не є підставою для відмови державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження.

Головним завданням виконавчого провадження є правильне і своєчасне виконання судового рішення. За умови відсутності у виконавчому листі окремих персональних даних у виконавця є можливість направити запит до відповідних державних органів для отримання цієї інформації.

Повернення виконавчого документа через відсутність у виконавчому листі даних про особу має ознаки формальності, оскільки у виконавця під час виконання судового рішення не виникає проблем із отриманням такої інформації з баз даних і реєстрів.

У ст. 129 Конституції України закріплено, що до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Керуючись однією з аксіом цивільного судочинства: «Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem», що означає «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права», суд дійшов висновку, що стягувач не може бути незаконно позбавлений закріпленого у Конституції України права на виконання рішення суду.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.06.2004 у справі «Півень проти України» суд вказав, що право на судовий розгляд, гарантований ст. 6 Конвенції, захищає також виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які в країні, що поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи при цьому шкоди одній зі сторін.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 по справі «Шмалько проти України» (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей ст. 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина «судового розгляду». У рішенні від 17.05.2005р. по справі «Чіжов проти України» (заява № 6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії § 1 ст. 6 Конвенції. Затримка у виконанні рішення може бути виправдана за виняткових обставин. Але затримка не повинна бути такою, що позбавляє сутності право, яке захищається п. 1 ст. 6 Конвенції («Київ Головного проти Італії», заява № 22774/93, § 74, ЄСПЛ 1999-V).

Відповідно до ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Здійснюючи судовий контроль за виконанням судових рішень, суд зобов`язаний перевіряти дотримання державним виконавцем вимог ЗУ «Про виконавче провадження».

Виходячи з наявних матеріалів справи, судом встановлено, що в порушення вимог Закону України "Про виконавче провадження" державним виконавцем було винесене повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

Частиною 2 ст. 451 ЦПК України визначено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

З огляду на вище встановлені обставини , керуючись наведеними приписами процесуального та матеріального законодавства, суд приходить до висновку, що оскаржувані дії та рішення - повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання прийнята з порушенням положень Закону України «Про виконавче провадження», чим саме державний виконавець порушив право стягувача.

Відтак дії старшого державного виконавця Тячівського РВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області Іванчо Ю.Ю. щодо винесення повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 17.04.2019 року судом визнаються неправомірними, а відповідне повідомлення підлягає скасуванню.

Що стосується вимог заявника в частині зобов`язати старшого державного виконавця Тячівського РВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області Іванчо Ю.Ю. усунути допущені порушення законодавства та відкрити виконавче провадження за заявою ОСОБА_1 , суд виходить з наступного.

Як розяснено Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справи у п. 18 постанови №6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд зобовязує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника. При цьому суд не вправі зобовязувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися тільки державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

За таких обставин, суд відмовляє у задоволенні вимоги заявника щодо зобов`язання старшого державного виконавця Тячівського РВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області Іванчо Ю.Ю. усунути допущені порушення законодавства та відкрити виконавче провадження за заявою ОСОБА_1 , враховуючи право державного виконавця самостійно визначати та вчиняти дії, направлені на виконання рішення суду, а суди не наділені повноваженнями державного виконавця, а лише перевіряють правильність та повноту вчинення виконавчих дій.

За таких обставин, скаргу потрібно задовольнити частково.

Відповідно до ч.1 ст.451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

Крім того, у відповідності до ст. 452 ЦПК України на органи державної виконавчої служби покладаються судові витрати пов`язані з розглядом справи.

Керуючись ст. ст. ст.ст. 2, 10, 76, 77-81, 89, 247, 260, 261, 354, 447, 450, 451 ЦПК України, ст.ст. 4 ,18, 74 Закону України «Про виконавче провадження», суд,-

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Тячівський РВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області, старший державний виконавець Тячівського РВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області Іванчо Юрій Юрійович, боржник - ОСОБА_2 на дії старшого державного виконавця Тячівського РВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області Іванчо Ю.Ю. та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати дії старшого державного виконавця Тячівського РВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області Іванчо Ю.Ю. при винесенні 17.04.2019 року повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачеві № 308/8193/18 від 28.02.2019 року неправомірними.

Скасувати рішення (повідомлення) старшого державного виконавця Тячівського РВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області Іванчо Ю.Ю. від 17.04.2019 про повернення виконавчого документу № 308/8193/18 від 28.02.2019 року стягувачу без прийняття до виконання.

В решті вимог скарги - відмовити.

Стягнути з Тячівського РВ ДВС Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області на користь держави судовий збір в розмірі 384 грн. 20 коп.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови с уду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Учасники справи:

Заявник - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ).

Заінтересована особа старший державний виконавець Тячівського РВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області Іванчо Ю.Ю., (90500, м. Тячів, вул. Лазівська, 2).

Боржник ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ).

Дата складання повного тексту ухвали 27.12.2019 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду К.К. Бенца