Постанова

Іменем України

27 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 334/2789/15-ц

провадження № 61-19045св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Сімоненко В. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - Концерн «Міські теплові мережі» в особі філії Концерну «Міські теплові мережі» Ленінського району,

відповідачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18 травня 2016 року в складі судді Колесник С. Г. та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 14 червня 2017 року в складі колегії суддів: Дашковської А. В., Кримської О. М., Подліянової Г. С.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2015 року Концерн «Міські теплові мережі» в особі філії Концерну «Міські теплові мережі» Ленінського району звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Виконавчого комітету Запорізької міської Ради від 29 січня 2009 № 25 «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг» у м. Запоріжжі, починаючи з 01 січня 2009 року виконавцем житлово-комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води визначено Концерн «Міські теплові мережі» в будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну «Міські теплові мережі».

Відповідачі проживають у квартирі АДРЕСА_1, до якого Концерном «Міські теплові мережі» з січня 2009 року до лютого 2015 року надавались послуги з централізованого опалення.

Відповідачами надані послуги не були сплачені у повному обсязі, у зв'язку з чим станом на 01 березня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 8 278,51 грн.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15 серпня 2014 року скасовано судовий наказ у зв'язку з тим, що в заяві про скасування судового наказу були зазначені обставини, які вказували на спір про право, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з позовною заявою.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18 травня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто в рівних частинах з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за послуги з централізованого опалення в сумі 6 855,52 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідачі від наданих позивачем послуг у встановленому законом порядку не відмовлялись, доказів ненадання послуг або надання послуг неналежної якості, що давало б підстави для звільнення їх від оплати, відповідачами не надано.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 14 червня 2017 року рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18 травня 2016 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції в повному обсязі встановив права та обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін та надав їм належну правову оцінку.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_3 просить ухвалені в справі судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У квітні справу передано до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не взяли до уваги, що Концерн «Міські теплові мережі» не надавав послуг належної якості; справу у суді першої інстанції розглянуто за відсутності ОСОБА_4; договір про надання послуг між сторонами не укладався; позивач надав неналежний розрахунок суми боргу; ОСОБА_4 не проживав у квартирі протягом 2008-2014 років; заборгованість неправомірно стягнуто з відповідачів в солідарному порядку; суди неправильно застосували статті 628, 637, 648 ЦК України.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд установив, що згідно з рішенням Виконавчого комітету Запорізької міської Ради від 29 січня 2009 року № 25 «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг» виконавцем житлово-комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності, з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води визначено Концерн «Міські теплові мережі», у будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну «Міські теплові мережі».

Концерн «Міські теплові мережі» здійснює постачання теплової енергії до приватизованої відповідачами квартири АДРЕСА_1.

Відповідальним квартиронаймачем зазначеної квартири є ОСОБА_3, на її ім'я відкритий особовий рахунок, вона разом з ОСОБА_4 зареєстрована за вищезазначеною адресою.

Відносини щодо постачання фізичним особам теплової енергії регулюються Законами України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про теплопостачання», «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням. Споживачем за цим Законом є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

До житлово-комунальних послуг законодавство відносить комунальні послуги: централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо (стаття 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Опалення - це підтримка в закритому приміщенні температури, що нормується й необхідне для нормальної життєдіяльності людини, ведення технологічних процесів і інших цілей й має важливе значення для запобігання відволоженню, промерзанню, викривлення будівельних конструкцій.

Центральне опалення - послуга, яка передбачає подачу теплової енергії до кожної квартири для забезпечення опалення приміщень.

Відповідно до частини другої статті 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.

Частиною третьою статті 24 Закону України «Про теплопостачання» передбачено основні обов'язки споживача теплової енергії, зокрема своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.

Згідно зі статтями 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісяця здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі відмови споживача сплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.

Обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, та укладення договору передбачений статтею 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

За змістом статті 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, встановленої законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Ні ЦК України, ні Законами України «Про житлово-комунальні послуги», «Про теплопостачання», ні Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, не передбачені випадки, коли недодержання письмової форми договору про надання послуг з теплопостачання має наслідком його недійсність. Відсутність письмового договору про надання послуг з теплопостачання та постачання гарячої води не свідчить про відсутність певних договірних відносин і не звільняє відповідачів від оплати за фактично надані послуги.

Таким чином, відсутність договору, як підстава на безоплатне користування фактично спожитими послугами, не передбачена, тому доводи касаційної скарги щодо необґрунтованого задоволення судом позовних вимог є безпідставними.

Із розрахунку заборгованості відомо, що відповідачі частково здійснювали оплату за отримані послуги, що підтверджує визнання ними свого обов'язку оплачувати надані послуги.

Починаючи з 01 січня 2009 року до 28 лютого 2015 року відповідачі не в повній мірі оплачували послуги за теплопостачання. Заборгованість за розрахунком Концерну «Міські теплові мережі» становить 8 278,51 грн.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Статтею 20 Закону України ««Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку (частина друга статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація) (частина четверта статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Згідно з рішенням Виконавчого комітету Запорізької міської Ради від 29 січня 2009 року № 25 «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг» виконавцем житлово-комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності, з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води визначено Концерн «Міські теплові мережі», у будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну «Міські теплові мережі».

При дослідженні боргових обов'язків відповідача, суд дослідив документальні матеріали, які характеризують обґрунтованість розрахунку.

Доводи касаційної скарги про те, що позивач надав неналежний розрахунок суми боргу не заслуговують на увагу, оскільки у доданому до позовної заяви розрахунку суми боргу зазначені нарахування окремо за кожною складовою наданих відповідачем послуг. Також в розрахунку відображена загальна сума, що підлягає оплаті за надані послуги.

Доказів, які б спростовували цей розрахунок, відповідачами не надано.

Доводи касаційної скарги, що Концерн «Міські теплові мережі» не надавав послуг належної якості суд касаційної інстанції вважає безпідставними, оскільки на підтвердження зазначених обставин відповідачі не надали належних доказів.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім'ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Послуги з водо-, теплопостачання та водовідведення надаються споживачеві згідно з Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630.

Правилами встановлено право споживача на зменшення розміру плати за відповідні послуги в разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім'ї на підставі його письмової заяви та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання).

Як роз'яснено у листі Державної житлово-комунальної інспекції Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 02 листопада 2010 року № 23/4883, оплата послуг з теплопостачання здійснюється з моменту набуття права на квартиру, оскільки ця послуга надається незалежно від наявності мешканців у квартирі (в разі відсутності технічної можливості відключення квартири від мереж централізованого теплопостачання).

З огляду на викладене, посилання ОСОБА_3 в касаційній скарзі на те, що ОСОБА_4 протягом 2008-2014 років у квартирі не проживав висновків судів не спростовують.

Розгляд судом першої інстанції справи за відсутності повідомленого відповідно до статей 74-76 ЦПК України 2004 року про час і місце розгляду справи ОСОБА_4 не призвело до неправильного вирішення спору, оскільки останній не був позбавлений можливості реалізувати своє процесуальне право і надати докази на обґрунтування своєї позиції суду апеляційної інстанції. Відповідних доказів, які б суд апеляційної інстанції міг би дослідити в порядку частини другої статті 303 ЦПК України 2004 року, не надано.

Посилання касаційної скарги про те, що судом заборгованість неправомірно стягнуто з відповідачів в солідарному порядку спростовуються змістом резолютивної частини рішення суду першої інстанції.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою, другою та п'ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалені у справі судові рішення відповідають статті 263 ЦПК України, при вирішенні справи суди першої та апеляційної інстанцій правильно визначили характер правовідносин між сторонами, застосували закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідили матеріали справи та надали належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судових рішень не впливають та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції згідно зі статтею 400 ЦПК України.

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Оскільки ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 липня 2017 зупинено виконання рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18 травня 2016 року до закінчення касаційного провадження, слід поновити виконання (дію) цього рішення.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 14 червня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання (дію) рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18 травня 2016 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. О. Лесько

С. Ю.Мартєв

В.М. Сімоненко

С.П. Штелик