КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
______________________________
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/4337/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

при секретарі Копійці В.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 грудня 2018 року (суддя Орєхов О.І.) про відмову у забезпеченні позову Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» до ОСОБА_2, державного реєстратора Київської обласної філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Міхачова Вячеслава Анатолійовича, Товариства з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод», державного реєстратора Комунального підприємства «Пріоритет» Бартко Тетяни Миколаївни про визнання недійсним правочину,

встановила:

у вересні 2018 р. позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним правочин, вчинений ОСОБА_2, щодо розірвання в односторонньому порядку договору оренди від 21 серпня 2014 року, укладеного з ТОВ Агрофірма «Матюші», скасування рішення державного реєстратора Міхачова В.А. про державну реєстрацію припинення іншого речового права - права оренди, визнання недійсним договір оренди землі, укладений 19 лютого 2018 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Шамраївський цукровий завод» щодо земельної ділянки, площею 2.0903 га, з кадастровим НОМЕР_1, скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію іншого речового права - права оренди від 24 лютого 2018 року.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що ОСОБА_2 є власником земельної ділянки, площею 2.0903 га, з кадастровим НОМЕР_1, що розташована у межах Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, з якою він 21 серпня 2014 року уклав договір оренди землі, за умовами якого ОСОБА_2 передала в оренду товариству зазначену земельну ділянку.

Позивач стверджував, що 14 лютого 2018 року отримав від ОСОБА_2 повідомлення про розірвання договору оренди в односторонньому порядку з тих підстав, що нібито ТОВ Агрофірма «Матюші» не виконало належним чином зобов'язання щодо сплати ОСОБА_2 орендної плати за 2016-2017 роки.

Позивач зазначав, що 19 лютого 2018 року ОСОБА_2 уклала з ТДВ «Шамраївський цукровий завод» договір оренди б/н, за умовами якого передала останньому в оренду земельну ділянку, чим порушила його права, як первісного орендаря.

29 грудня 2018 року позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну земельну ділянку та заборони Міністерству юстиції

України та його територіальним органам, усім суб'єктам держаної реєстрації речових прав на нерухоме майно (виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міським, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, акредитованим суб'єктам), усім державним реєстраторам речових прав на нерухоме майно, у тому числі нотаріусам, державним виконавцям, приватним виконавцям вчиняти будь-які реєстраційні дії, приймати будь-які рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень щодо спірної земельної ділянки.

Мотивуючи заяву, позивач зазначав, що у нього наявна інформація, що власники земельних ділянок мають намір у найближчий час здійснити поділ земельних ділянок, внаслідок чого зміниться площа земельних ділянок та їх кадастрові номери, що призведе до неможливості відновити позивачу своє порушене право.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 грудня 2018 року у задоволенні заяви відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ТОВ Агрофірма «Матюші» просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити заяву про забезпечення позову.

Позивач посилається на неврахування судом існування реальної загрози настання обставин, що можуть унеможливити виконання рішення суду, оскільки в процесі розгляду даного спору позивачу стало відомо про вчинення з боку власників земельних ділянок та ТДВ «Шамраївський цукровий завод» незаконних дій, спрямованих на здійснення поділу земельної ділянки з метою унеможливлення виконання судового рішення у разі задоволення позову.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 просить ухвалу суду залишити без змін, посилаючись на її законність та обґрунтованість, так як вимоги позивача про забезпечення позову не є співмірними із заявленими позовними вимогами та порушують права власника земельної ділянки на володіння та розпорядження своєю власністю.

Інші учасники справи відзиву на апеляційну скаргу не подали.

Відповідачі, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду апеляційної скарги (с.с.110-111, 113-114), у судове засідання не з'явилися, клопотання про його перенесення не подали, тому відповідно до ст. 372 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у їх відсутність.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача - ОСОБА_6, який підтримав апеляційну скаргу, вивчивши надані копії матеріалів цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

З тексту позовної заяви вбачається, що позивачем оспорюється вчинення ОСОБА_2 правочину щодо розірвання договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2, що розташована у межах Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, який був ними укладений 21 серпня 2014 року, та укладений ОСОБА_2 та ТОВ «Шамраївський цукровий завод» 19 лютого 2018 року договір оренди на цю ж земельну ділянку.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що дійсно між сторонами існує спір щодо оренди земельної ділянки, однак позивачем не надано жодних доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову може в подальшому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з таких підстав.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно

ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 1 та 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

У п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз'яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Частиною 3 ст. 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.

Забезпечення позову по суті є обмеженням суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Співмірність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права, про захист яких просить заявник, та інтересів інших учасників судового процесу.

Суд першої інстанції встановив, що між сторонами виник спір стосовно оренди земельної ділянки, яка на праві власності належить ОСОБА_2

Позивачем оспорюється правомірність розірвання договору оренди земельної ділянки, який був ним укладений з ОСОБА_2, та правомірність укладення останньою договору оренди з ТОВ «Шамраївський цукровий завод».

Вказані обставини учасниками справи не заперечуються, тому є встановленими.

Звертаючись із заявою про забезпечення позову, позивач посилався на те, що йому стало відомо про те, що власники земельних ділянок, які попередньо були передані в оренду ТОВ Агрофірма «Матюші», а у подальшому передані у оренду ТОВ «Шамраївський цукровий завод», з метою унеможливлення виконання судових рішень про задоволення позовних вимог ТОВ Агрофірма «Матюші», здійснюють поділ земельних ділянок, у зв'язку із чим змінюються кадастрові номери земельних ділянок та їх межі, що позбавляє можливості відновити реєстрацію первісного договору оренди.

У підтвердження своїх посилань, позивачем суду були надані лист Головного управління держгеокадастру у Київській області про поділ земельних ділянок та зміну їх

кадастрових номерів, виписки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 року (справа 904/792/18), у зв'язку з поділом земельної ділянки, яка була предметом договору оренди, та формуванням інших земельних ділянок, яким присвоєно кадастрові номери, об'єктивно відбулась зміна меж земельної ділянки, припинилось існування цієї земельної ділянки в дійсних межах, що унеможливлює ефективний захист прав позивача шляхом поновлення договору оренди.

За таких обставин, колегія суддів вважає доводи позивача про те, що незабезпечення даного позову може призвести до унеможливлення виконання судового рішення у даній справі у разі задоволення позову, так як у разі поділу спірної земельної ділянки позивач буде позбавлений можливості зареєструвати відновлення реєстрації права оренди на земельну ділянку, є підставними.

Заперечення представника ОСОБА_2 та посилання на те, що позивачем не надано доказів здійснення ОСОБА_2 дій, спрямованих на поділ земельної ділянки, на думку колегії суддів, не може бути підставою для відмови у забезпеченні позову, так як вказані дії власник земельної ділянки може вчинити у будь-який час і вони не потребують значного часу.

Крім того, метою забезпечення позову є саме попередження недобросовісних дій відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню, а саме в частині накладення арешту на спірну земельну ділянку. Вказаний захід забезпечення є ефективним способом, який обмежить право ОСОБА_2 на розпорядження спірною земельною ділянкою, у тому числі здійснення нею поділу земельної ділянки та зміну кадастрових номерів і її меж.

Посилання представника ОСОБА_2 на неспівмірність заходів забезпечення з позовними вимогами, колегія суддів вважає безпідставними, так як предметом позову є земельна ділянка, яка належить ОСОБА_2, стосовно якої виник спір про її оренду.

Твердження представника ОСОБА_2, що накладення арешту на земельну ділянку, порушить право власника на володіння та розпорядження земельною ділянкою, не може бути підставою для відмови у задоволенні заяви, так як право ОСОБА_2 на користування та володіння земельною ділянкою не обмежується, а забезпечення позову є тимчасовим заходом, яке припиняється після вирішення позову по суті.

Крім того, ОСОБА_2 передала свою земельну ділянку у оренду ТОВ «Шамраївський цукровий завод», що також обмежує її право розпорядження земельною ділянкою.

Щодо вимог заяви про забезпечення позову шляхом заборони Міністерству юстиції України та його територіальним органам, усім суб'єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно (виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міським, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, акредитованим суб'єктам), усім державним реєстраторам речових прав на нерухоме майно, у тому числі нотаріусам, державним виконавцям, приватним виконавцям, вчиняти будь-які реєстраційні дії, приймати будь-які рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень щодо спірної земельної ділянки, колегія суддів вважає, що вони задоволенню не підлягають, так як накладення арешту на спірну земельну ділянку є достатнім заходом для обмеження права ОСОБА_2 на розпорядження спірною земельною ділянкою, у тому числі і права на її поділ, а також проведення реєстраційних дій щодо спірної земельної ділянки.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при постановлені ухвали про забезпечення позову не були враховані обставини справи, надані докази у підтвердження заяви про забезпечення позову, допущено порушення норм процесуального права, тому ухвала підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення заяви.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» задовольнити частково.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 грудня 2018 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким заяву задовольнити частково.

Накласти арешт на земельну ділянку, площею 2.0903га, кадастровий номер НОМЕР_2, яка належить на праві власності ОСОБА_2.

В іншій частині заяви відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 5 березня 2019 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А.Семенюк