ПОСТАНОВА

Іменем України

05 березня 2019 року м. Кропивницький

справа № 405/1928/18

провадження № 22-ц/4809/370/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді Голованя А.М.,

суддів Авраменко Т.М., Черненка В.В.,

за участю секретаря Діманової Н.І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1;

відповідач ОСОБА_2;

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь аліменти на утримання на час навчання у розмірі ј частини усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з часу виповнення йому 18-ти років і до закінчення ним навчання, але не більше ніж до досягнення двадцяти трьох років.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що є повнолітнім сином ОСОБА_2 та продовжує навчання і є студентом 1 курсу навчального закладу «Вище професійне училище № 9» на денній формі навчання, на державній основі. Йому необхідні кошти на проїзд до місця навчання, проживання, одяг, харчування, підручники тощо, що зумовило необхідність звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на час навчання.

Зазначає, що відповідач офіційно працевлаштований та не має інших осіб, щодо яких має аліментні зобовязання.

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21 листопада 2018 року позовні вимоги задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 в розмірі 1/10 частки всіх видів заробітку (доходу), починаючи з 27.03.2018 року по 21.06.2018 року та з 01.09.2018 року до закінчення ОСОБА_1 навчання до 30.06.2021 року.

Звільнено ОСОБА_2 від стягнення аліментів в липні-серпні 2019-2020 року. В решті позовних вимог відмовлено.

Частково задовольняючи позов, суд виходив з того, що позивач потребує матеріального утримання у зв'язку з продовженням навчання, а відповідач зобов'язаний утримувати сина й має таку можливість.

Однак, врахувавши дохід відповідача, наявність у нього зобов'язання щодо утримання малолітнього сина, суд стягнув аліменти на утримання позивача у розмірі 1/10 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача.

При цьому, суд відмовив у задоволенні вимоги про стягнення аліментів в розмірі не менше 30% прожиткового мінімуму, оскільки це правило стосується лише дітей.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати та постановити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в частині призначення аліментів на його утримання, як повнолітнього сина, що продовжує навчатися, в розмірі ј частки від всіх видів заробітку (доходу), щомісячно з моменту подачі позовної заяви до припинення ним навчання, але не більше, як до досягнення двадцяти трьох років.

Скарга мотивована неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що справи про стягнення аліментів мала бути розглянутою в наказовому провадження, як це передбачено п.4 ст.96 ЦПК України, а не в позовному, що є порушенням норм статті 274 ЦПК України.

Крім того, районним судом при визначенні розміру аліментів не враховано його стан здоров?я та матеріальне становище, а також наявність у відповідача рухомого та нерухомого майна та грошових коштів на банківських рахунках. Він проживає з матір?ю в орендованій квартирі, за яку щомісяця вони сплачують більшу половину доходу матері, яка до того ж навчається на 1-му курсі на заочній формі навчання в Київському національному університеті імені ОСОБА_3.

Вважає, що суд неправомірно звільнив відповідача від сплати аліментів у період липня-серпня 2019-2020 років, адже законом передбачено, що право на утримання припиняється у разі припинення навчання, а період канікул не являється перериванням навчального процесу.

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вказує, що доводи апеляційної скарги не відповідають дійсності. Зазначає, що позивач є повнолітньою особою, а не дитиною, тому до нього не можуть застосовуватися норми передбачені статтями 182, 200 Сімейного Кодексу.

Також, відповідач вважає правомірним, що районним судом при ухваленні рішення його звільнено від сплати аліментів на навчання в липні-серпні 2019-2020 року, так як відповідно до законодавства України аліменти на навчання не нараховуються у період визначених навчальною програмою канікул.

Крім того, ОСОБА_2 зазначає, що внаслідок його участі в антитерористичній операції, забезпеченні незалежності та суверенітету України погіршився його стан здоров?я і він вимушений був проходити лікування. Також, в нього на утриманні є неповнолітній син від іншого шлюбу, який потребує фінансового забезпечення та дружина, яка після перенесеного інсульту й часткової втрати працездатності отримала групу інвалідності.

Просить взяти до уваги вказані ним доводи та залишити рішення суду без змін.

Суд першої інстанції встановив такі обставини:

Батьками ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є відповідач ОСОБА_2 та ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-ЕЛ № 025724, виданого Чернігівським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Чернігівського обласного управління юстиції України 16.01.2001 року (а.с. 4).

На час звернення до суду позивач ОСОБА_1 навчався у Державному навчальному закладі «Вище професійне училище № 9 м. Кіровоград» з 01.09.2017 року (Наказ №1 «З-УДЗ» від 28.08.2107 року) і припинив навчання 21.06.2018 року (Наказ №17 «В-УДЗ» від 21.06.2018 року) за власним бажанням (а.с. 41).

Починаючи з 01.09.2018 року ОСОБА_1 навчається у іншому навчальному закладі - Центральноукраїнському вищому професійному училищу імені ОСОБА_5 ІІІ атестаційного рівня за професією слюсар-ремонтник на денній формі навчання за рахунок бюджетних коштів з отриманням стипендії та не знаходиться на повному державному забезпеченні, повний курс навчання закінчить 30.06.2021 року.

Відповідач ОСОБА_2 має на утриманні сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, від ОСОБА_7, з якою проживає без реєстрації шлюбу.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 199 СК України передбачений обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов'язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов'язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу).

При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов'язань, обов'язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Таким чином, обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов'язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Відтак, встановивши необхідність у додатковій матеріальній допомозі, зумовленій потребами на навчанням та супутніми витратами, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідач зобовязаний надавати таку допомогу сину, який продовжує навчатися.

При визначенні розміру аліментів, суд взяв до уваги рівність обох батьків щодо надання такого утримання.

Також ураховано, що відповідач ОСОБА_2 має на утриманні, від іншого шлюбу малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та несе витрати на особисті потреби.

Суд першої інстанції зазначив, що позивач ОСОБА_1 начається в Центральноукраїнському вищому професійному училищу імені ОСОБА_5 на денній формі навчання за рахунок бюджетних коштів та отримує стипендію.

З пояснень відповідача, наданих ним в суді апеляційної інстанції та змісту щорічної декларації про його доходи, убачається, що щомісячний розмір аліментів, який буде отримувати позивач із розрахунку 1/10 частки доходів складає 1500 1600 грн.

Правильно суд відмовив і у встановленні мінімальної межі стягуваних аліментів, про встановлення якої просив відповідач, а саме у розмірі не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно ч. 1 ст. 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Враховуючи, що позивач досяг повноліття (має повних 18 років) і позовні вимоги ґрунтуються на обов'язку батька утримувати повнолітнього вина, який продовжує навчання, тому положення ч. 2 ст. 182 СК України (в редакції до 03.07.2018 року) щодо стягнення аліментів у розмірі не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, не застосовується до спірних правовідносин.

Разом з тим колегія суддів не може погодитися із висновками судів щодо звільнення відповідача від обов'язку сплачувати аліменти під час перебування ОСОБА_1 на канікулах, оскільки чинним законодавством таке виключення не передбачено, а той факт, що під час канікул ОСОБА_1 не проходить навчання, не є підставою для звільнення від передбаченого статтею 199 СК України обов'язку батьків утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчання, оскільки канікулярний час входить в період навчання.

За змістом статті 199 СК України законодавцем визначено обов'язок батьків утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчатись, тобто на весь період навчання, який охоплює період від вступу до закінчення чи відрахування з навчання.

Таким чином, висновок суду першої інстанції щодо звільнення відповідача від обов'язку сплачувати аліменти в липні-серпні 2019-2020 року під час перебування позивача на канікулах не відповідає нормам матеріального права, у зв'язку з чим рішення суду в цій частині підлягає зміні.

Отже, з урахуванням встановлених обставин, виходячи із законодавчо закріпленого обов'язку обох батьків утримувати повнолітніх сина або дочку, які навчаються і потребують у зв'язку з цим допомоги, колегія суддів вважає, що визначений судом першої інстанції розмір аліментів на утримання позивача 1/10 частки від заробітку відповідача є обґрунтованим та справедливим.

Щодо суті апеляційної скарги

З огляду на встановлені обставини та норми чинного законодавства, що регулюють аліментні відносини, доводи апеляційної скарги щодо стягнення аліментів повнолітньому сину у розмірі ј частини від всіх доходів не знайшли свого підтвердження.

Також не ґрунтуються на законі й посилання скарги на те, що справи про стягнення аліментів мала бути розглянутою в наказовому провадження.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції, виходячи із положень п.1,4 ч.1 ст. 376 ЦПК України, підлягає зміні, шляхом виключення з резолютивної частини рішення абзацу «Звільнити ОСОБА_2 від стягнення аліментів на навчання в липні-серпні 2019-2020 року». В решті рішення суду зміні чи скасуванню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21 листопада 2018 року змінити. Виключити з резолютивної частини рішення абзац «Звільнити ОСОБА_2 від стягнення аліментів на навчання в липні-серпні 2019-2020 року».

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 06 березня 2019 року.

Головуючий суддя Головань А.М.

Судді: Авраменко Т.М.

ОСОБА_8