КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження 22-ц/824/2760/2019 доповідач: Сліпченко О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

05 березня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого Сліпченка О.І., суддів Іванової І.В., Сержанюка А.С.

за участю секретаря: Топольського В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Печерського районного суду міста Києва від 13 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про повернення коштів та захист прав споживача.

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, вислухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, суд,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся з вищевказаним позовом, який мотивував тим, що 03 січня 2014 року між ним та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» укладено Договір банківського вкладу «СТАНДАРТ», відповідно до умов якого, позивачем було надано відповідачу грошові кошти в розмірі 120 000,00 дол. США для розміщення на депозитному рахунку, строком до 14 березня 2014 року включно. Зі сторони позивача всі зобов'язання були виконані в повному обсязі.

07 березня 2014 року за заявою позивача депозитний договір було достроково розірвано тазробив перерахунок коштів, що підлягають поверненню та 12 березня 2014 року перерахував 118 254, 26 дол. США з депозитного рахунку на картковий рахунок позивача.

Станом на 12 березня 2014 року на картковому рахунку позивача, відкритому у ПАТ КБ «ПриватБанк», знаходилося 121 543, 07 Доларів США.

12 березня 2014 року позивач надав відповідачу через філію «Кримське регіональне управління ПАТ КБ «ПриватБанк» платіжне доручення в іноземній валюті на суму 121 280, 00 Доларів США на перерахування коштів на його інший картковий рахунок, відкритий в ПАТ «ОТП Банк» в м. Києві.

Дана вимога позивача не виконана, офіційної відмови не отримано, платіжне доручення не повернуто.

В квітні 2014 року відділення Банку виявилось зачиненим.

В серпні 2014 року позивач звернувся з письмовою претензією до відповідача щодо повернення коштів, однак відповіді не отримав.

В подальшому, ПАТ КБ «ПриватБанк» не відновив свою роботу на території АР Крим, депозитний вклад позивачу не повернуто.

Оскільки, за умовами Договору не передбачено використання карткового рахунку/карти обмеженню певним відділенням чи певною територією, позивач звернувся до Вінницької філії ПАТ КБ «ПриватБанк» з вимогою повернути належні йому кошти, однак вимога відповідачем виконана не була, з вищевикладених підстав,

ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача на свою користь кошти в іноземній валюті в розмірі 121 280, 00 дол. США та 3 % річних - 289 607, 36 грн..

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 13 липня 2018 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 кошти в розмірі 121 280,00 доларів США та проценти в сумі 102 814 грн. 95 коп..

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, позивач та відповідач подали апеляційні скарги, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі вказує на те, що місцевий суд невірно застосував курс долара до гривні при розрахунку 3% річних від простроченої суми, а тому просив скасувати оскаржуване рішення в частині стягнення з Банку 3% річних та ухвалити нове, яким задовольнити вимогу в повному обсязі.

АТ КБ «Приватбанк» в своїй апеляційній скарзі визнає факт укладення між сторонами договору банківського вкладу, однак вважає, що позивачем не доведено факт знаходження грошових коштів на його банківському рахунку на час звернення до суду. Зауважує, що ОСОБА_1 міг зняти зазначені кошти у період функціонування Кримської філії ПАТ КБ «ПриватБанк» до моменту припинення її діяльності у травні 2014 року. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні представники АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 підтримали свої позиції.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами;

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів

3) показань свідків.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає не в повній мірі.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення на користь ОСОБА_1 суми основного боргу, суд першої інстанції виходив з того, що кошти вносились позивачем, як громадянином України, у відділенні банку на території Автономної Республіки Крим, яка станом на час розгляду справи окупована, Договір вкладу був укладений між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк», як юридичною особою, а тому припинення діяльності відділення банку на окупованій території АР Крим, не є підставою для відмови у поверненні відповідачем вкладу позивача за його вимогою.

Колегія суддів погоджується з таким висновком.

Частково задовольняючи вимоги в частині стягнення 3% річних від простроченої суми, місцевий суд виходив з того, що договором не встановлений розмір процентів, а тому банк зобов'язаний виплачувати проценти у розмірі облікової ставки Національного банку України.

Апеляційний суд не може погодитись з зазначеним з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 03.01.2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» укладено Договір банківського вкладу «СТАНДАРТ» № SAMDNWFD000, відповідно до умов якого, позивачем було надано відповідачу грошові кошти в розмірі 120 000, 00 Доларів США для розміщення на депозитному рахунку № НОМЕР_2, відсотки по вкладу позивачу перераховувалися на його картковий рахунок № НОМЕР_3.

07.03.2014 року за заявою позивача депозитний договір було достроково розірвано, відповідач зробив перерахунок коштів, що підлягають поверненню та 12.03.2014 року перерахував 118 254, 26 дол. США з рахунку № НОМЕР_2 на картковий рахунок позивача № НОМЕР_3, що підтверджується випискою з особового рахунку.

Станом на 12.03.2014 року з урахуванням перерахованої суми депозиту, на рахунку позивача знаходилося 121 543, 07 Доларів США.

З метою повернення коштів, позивач 12.03.2014 року надав відповідачу через філію «Кримське регіональне управління ПАТ КБ «ПриватБанк» платіжне доручення в іноземній валюті № mn 1536 на суму 121 280, 00 дол. США на перерахування його коштів на інший рахунок № НОМЕР_4, відкритий в ПАТ «ОТП Банк» в м. Києві.

Як вбачається з виписки відповідача за період з 02.01.2014 по 02.07.2014 р. р. кошти позивач не отримав.

В серпні 2014 року позивач звернувся з письмовою претензією до відповідача відносно виплати коштів, однак відповіді не отримав.

ПАТ КБ «ПриватБанк» роботу на території АР Крим не відновив, позивач звернувся до Вінницької філії ПАТ КБ «ПриватБанк» з вимогою повернути кошти, однак вимога позивача виконана не була.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Відповідно до частини 1 статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Стаття 1059 ЦК України визначає, що договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Згідно зі статтею 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

За договором банківського строкового вкладу банк зобов'язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу.

Повернення вкладникові банківського строкового вкладу та нарахованих процентів за цим вкладом на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, можливе виключно у випадках, якщо це передбачено умовами договору банківського строкового вкладу.

Якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором.

Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Закінчення строку дії договору банківського вкладу в разі невиконання зобов'язань не припиняє зобов'язальних правовідносин, а трансформує їх в охоронні, що містять обов'язок відшкодувати заподіяні збитки, встановлені договором чи законом.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає: споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника (пункт 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3).

Відповідно до ч. 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання, не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі.

Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену частиною п'ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме сплату пені у розмірі 3 % вартості послуги за кожний день прострочення.

Таким чином, нарахування 3% річних входять до складу грошового зобов'язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання. Вони є способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника, який користується утримуваними грошовими коштами, що належить сплатити кредиторові.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом України у справі за № 6-79цс14, 533 ЦК України дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобов'язання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і його виконання є національна валюта України гривня.

У п. 14 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, що у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Таким чином доводи ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, щодо стягнення з Банку 3% річних на прострочену заборгованість за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу заслуговують на увагу.

Необґрунтованим є твердження АТ КБ «Приватбанк» про те, що позивач міг звернутись за отриманням коштів до філії ПАТ КБ «ПриватБанк» на території АР Крим та отримати ці кошти, так як вони не ґрунтуються на вимогах закону і суперечать принципам зобов'язального права.

Відповідно до ст. 95 ЦК України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії не є юридичними особами.

Стаття 96 ЦК України встановлює, що юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями усім належним їй майном.

Посилання ПАТ КБ «ПриватБанк» на те, що у зв'язку з окупацією території Автономної Республіки Крим він не може перевірити інформацію щодо спірних банківських договорів не є переконливими, оскільки договір банківського вкладу був укладений безпосередньо з ПАТ КБ «ПриватБанк» як юридичною особою, а не його кримською філією. Відтак у відповідача повинна бути наявна вся необхідна інформація за вказаними договорами.

Виходячи з того, що кошти вносились позивачем, як громадянином України, у відділенні банку на території Автономної Республіки Крим, яка станом на час розгляду справи окупована, Договір вкладу був укладений між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк», як юридичною особою, а тому припинення діяльності відділення банку на окупованій території АР Крим, не є підставою для відмови у поверненні відповідачем вкладу позивача за його вимогою.

З огляду на вищенаведене колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, вірно прийшов до висновку, що на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню кошти в сумі 121 280 доларів США, як основна сума заборгованості та 3% річних від суми простроченої заборгованості, однак при розрахунку 3% річних місцевий суд допустився помилки, застосувавши помилковий курс іноземної валюти.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення в частинні стягнення 3% річних від суми простроченої заборгованості підлягає скасування та ухваленню в цій частині нового рішення, яким стягнути вказану заборгованість в сумі 10715,84 долари США (121 280 доларів США*3% річних:365*1075 календарних днів), що станом на 05 березня 2019 року складає 287 474 грн. 73 коп. (курс долара до гривні відповідно до інформації Національного Банку України станом на 05 березня 2019 року - 26,827083)

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга АТ КБ «Приватбанк» не містить, а доводи ОСОБА_1 щодо помилкового розрахунку заборгованості заслуговують на увагу.

Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду підлягає скасуванню частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині.

Керуючись ст. 367, 376, 381, 382, 384 ЦПК України Київський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1- задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 13 липня 2018 в частині стягнення 3% річних скасувавти та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) 3% річних від простроченої заборгованості в сумі 287 474(двісті вісімдесят сім тисяч чотириста сімдесят чотири) грн. 73 коп.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» () на користь держави судовий збір в сумі 2 769 (дві тисячі сімсот шістдесят дев'ять) грн. 90 коп..

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: