Номер провадження: 22-ц/813/3272/19
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.02.2019 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 522/20770/18

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Калараш А.А., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря - Драганової Ю.С.,

учасники справи:

- позивач - ОСОБА_4,

- відповідач - Держава Україна, в особі Державної казначейської служби України та Управління державної казначейської служби у м. Одесі Одеської області,

- третя особа - Центральне об'єднане Управління Пенсійного фонду України в м. Одесі,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Держави України, в особі Державної казначейської служби України та Управління державної казначейської служби у м. Одесі Одеської області, третя особа - Центральне об'єднане Управління Пенсійного фонду України в м. Одесі, про відшкодування шкоди, завданої законом, що визнаний неконституційним, за апеляційною скаргою ОСОБА_4на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси, постановлену у складі судді Домусчі Л.В. 19 грудня 2018 року, про передачу справи з одного суду до іншого,

встановив:

У листопаді 2018 р. ОСОБА_4 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з вищезазначеним позовом (а. с. 1 - 4).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси області від 19.12.2018 р. справу передано на розгляд до Печерського районного суду м. Києва.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р. кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

За загальним правилом позови до юридичної особи пред'являються в суд за їх місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (ч. 2 ст. 27 ЦПК України).

Згідно роз'яснень, викладених у п. 36 постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 р. «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», правила загальної підсудності застосовуються у випадках, коли відповідачем у справі є держава, Автономна Республіка Крим, відповідна територіальна громада.

Відповідно до статей 170-172 ЦК держава, Автономна Республіка Крим та територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права та обов'язки через відповідні органи державної влади, органи влади Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування в межах їх компетенції, встановленої законом. Отже, підсудність таких справ визначається за місцезнаходженням органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або відповідного органу місцевого самоврядування, до компетенції яких належить здійснення від імені держави, Автономної Республіки Крим чи відповідної територіальної громади певних цивільних прав та обов'язків. Місцезнаходження таких органів встановлюється на підставі відповідних правових актів, наприклад, місцезнаходження юридичної особи - це адреса органу або особи, які відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступають від її імені (стаття 1 Закону України від 15 травня 2003 року № 755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців»), а відомості про її місцезнаходження містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (стаття 16 зазначеного Закону).

Суд вбачає, що відповідачами по справі визначено Державу Україну в особі Державної казначейської служби України та Управління державної казначейської служби у м. Одесі Одеської області. При цьому, шкоду позивач просить стягнути із Державного бюджету України.

Відповідно до ст. 25, 48 Бюджетного кодексу України, стягнення коштів здійснюється за рахунок Державного бюджету України, розпорядником якого є саме Державна казначейська служба України.

Отже, виходячи з наведеного, суд вважає, що дана справа не належить до територіальної юрисдикції (підсудності) Приморського районного суду м. Одеси, а позовна заява підлягає передачі для розгляду за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва (а. с. 32 - 32 зворотна сторона).

ОСОБА_4 в апеляційній скарзі просить ухвалу суду першої інстанції скасувати. Справу направити до Приморського районного суду м. Одеси для вирішення питання про відкриття провадження по справі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ухвалу постановлено з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує, що у випадку подання позову до Держави Україна, відповідачами є відповідні органи державної влади. Підсудність справи визначається за встановленим місцезнаходженням цих органів державної влади. Відповідачем вказана Держава Українав особі Державної казначейської служби України та Управління державної казначейської служби у м. Одесі Одеської області. Вона скористалася наданим їй правом вибору підсудності і подала позов до суду за місцезнаходження одного з органів державної влади. Питання щодо належного/неналежного відповідача вирішується після відкриття провадження у справі, а не при вирішенні цього питання.

Державна казначейська служба України, Управління державної казначейської служби у м. Одесі Одеської областівідзиву на апеляційну скаргу не надали.

Особи, які беруть участь у справі у судове засідання не з'явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Причини неявки не повідомили. Заяв та клопотань не надали.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищенаведеного, враховуючи предмет судового розгляду, строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у як найшвидшому розгляді справи, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності її учасників.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права при постановлені ухвали, колегія суддів зазначає наступне.

Колегія суддів вважає, що погодитися з вищевказаними висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для передачі справі на розгляд до іншого суду не можна. Цих висновків суд дійшов з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 30 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. п. 2, 3, 36 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 р. № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності.

Правила загальної підсудності застосовуються у випадках, коли відповідачем у справі є держава, Автономна Республіка Крим, відповідна територіальна громада.

Відповідно до статей 170-172 ЦК держава, Автономна Республіка Крим та територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права та обов'язки через відповідні органи державної влади, органи влади Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування в межах їх компетенції, встановленої законом. Отже, підсудність таких справ визначається за місцезнаходженням органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або відповідного органу місцевого самоврядування, до компетенції яких належить здійснення від імені держави, Автономної Республіки Крим чи відповідної територіальної громади певних цивільних прав та обов'язків. Місцезнаходження таких органів встановлюється на підставі відповідних правових актів, наприклад, місцезнаходження юридичної особи - це адреса органу або особи, які відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступають від її імені (стаття 1 Закону України від 15 травня 2003 року № 755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців»), а відомості про її місцезнаходження містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (стаття 16 зазначеного Закону).

Позивачка у позові визначилася з органами державної влади, до компетенції яких, як на її думку, належить здійснення від імені держави цивільних прав та обов'язків у спірних правовідносинах, вказала місцезнаходження цих органів. Позов подано за місцезнаходженням одного з цих органів.

Відповідно до ч. 15 ст. 28 ЦПК України позови до кількох відповідачів, які проживають або знаходяться в різних місцях, пред'являються за місцем проживання або місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача.

За встановлених обставин підстав для постановлення оскарженої ухвали про передачу справи для продовження її розгляду до Печерського районного суду м. Києва на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі у суду першої інстанції не було. Доводи апелянта про відсутність підстав для передачі справи для її розгляду до Печерського районного суду м. Києва є обґрунтованими.

Доводи та вимоги апелянта про постановлення апеляційним судом ухвали про направлення справи до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі, колегія не приймає до уваги, оскільки це прямо не передбачено діючим ЦПК України.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374, п. п. 1, 4 ст. 379 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, у випадку постановлення ухвали при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, порушення процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

На підставі вищевикладеного, колегія судів вважає, що оскаржена ухвала суду першої інстанції постановлена при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, порушенні норм процесуального права, які призвели до передчасного постановлення ухвали, а тому підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції (Приморського районного суду м. Одеси) для продовження її розгляду, починаючи зі стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Одеській

апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 19 грудня 2018 року про передачу справи з одного суду до іншого - скасувати.

Справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 25 лютого 2019 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: А. А. Калараш

С. О. Погорєлова