Справа № 510/473/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

21.02.19 року Ренійський районний суд Одеської області

у складі: - головуючого судді Дудник В.І.;

- за участю секретаря Арабаджи Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Ренійської районної державної нотаріальної контори про визнання права власності на спадкове майно, внесення змін до свідоцтва про право на спадщину за законом та витребування майна, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідачка ОСОБА_2 у судові засідання, які призначалися для проведення підготовчого розгляду справи, у судовий розгляд, будучи належним чином сповіщена, не явилася, про причину неявки суд не сповістила. У зв'язку із цим, ОСОБА_2 про розгляд справи була повідомлена (неодноразово) в порядку ч.11 ст. 128 ЦПК України, яка передбачає, що з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_3 у судові засідання 31.01.2019р., 21.02.2019р., будучи належним чином сповіщений, не явився, про причину неявки суд не сповістив, був попереджений, що на підставі ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки без поважних причин або неповідомлення суду про причини неявки, справа буде розглянута у його відсутності на підставі даних, що є в матеріалах справи. Відзиву щодо позову не надав.

Відповідач - представник Ренійської районної державної нотаріальної контори позовні вимоги визнав, просив про розгляд справи без його участі.

Представник позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_4 позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглянути справу у його відсутності.

Згідно із ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

У зв'язку із цими обставинами суд прийняв рішення про заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. Представник позивачки проти заочного розгляду справи не заперечував.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія рішення Ренійського районного суду від 01.09.2010р.; копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.06.2010р.; копія свідоцтва про смерть ОСОБА_5 - помер ІНФОРМАЦІЯ_1; копія заяви ОСОБА_2 про прийняття спадщини після смерті чоловіка; копія позовної заяви ОСОБА_2, поданої до Південно-Сахалінського міського суду; копія документу про надання виду на мешкання в РФ іноземного громадянина, оформленого на ім'я позивачки; копія паспорту громадянина України -позивачки; копія технічного паспорту на житловий будинок АДРЕСА_1, оформленого на ім'я ОСОБА_3

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка ОСОБА_1, діюча через свого представника - ОСОБА_4, звернулася до суду із відповідними позовними вимогами, зазначивши, що вона є матір'ю нині померлого ОСОБА_5 За життя ОСОБА_5 належав житловий будинок із надвірними спорудами, розташований по АДРЕСА_1.

ОСОБА_5 не розпорядився належним йому майном, заповіту не залишив, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. Після його смерті відкрилась спадщина на вищезазначене майно.

Спадкоємцями після смерті ОСОБА_5 були його дружина - ОСОБА_2 та матір - позивачка у справі.

У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини позивачка не звернулася до нотаріальної контори із заявою про її прийняття за законом. Проте, навіть у випадку своєчасного звернення позивачки за прийняттям спадщини, оформити її було б неможливо у зв'язку із тим, що в неї були відсутні відповідні оригінали правовстановлюючих документів.

Відповідачка ОСОБА_2 у встановлений законом строк (15.12.2006р.) звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом, після чого їй нотаріусом було видано свідоцтво № НОМЕР_3 від 01.06.2010р. про право на спадщину за законом після смерті чоловіка - ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме на житловий будинок з надвірними спорудами на земельній ділянці розміром 0,0457 га, що знаходиться в АДРЕСА_1. Маючи наміри розпорядитися належним майном, 17.10.2009р. ОСОБА_2, без оформлення належних правовстановлюючих документів на нерухомість, продала вищевказаний житловий будинок ОСОБА_3 Рішенням Ренійського районного суду від 01.09.2010р. було задоволено позовні вимоги ОСОБА_3, а саме: визнано ОСОБА_3 добросовісним набувачем житлового будинку садибного типу АДРЕСА_1; визнано за ОСОБА_3 право власності на житловий будинок садибного типу АДРЕСА_1.

Останні роки перед смертю ОСОБА_5 позивачка (його матір) мешкала разом із ним, допомагала синові, як матір. Факт спільного мешкання позивачки із ОСОБА_5 до його смерті підтверджується доводами позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання такою, що втратила право користування житлом, якими зазначено, що з вересня 2004р. до ОСОБА_2 приїхала її свекруха, вона оселилася у них із чоловіком із метою подальшого спільного мешкання із ними. Позивачка отримала вид на мешкання у РФ, 02.10.2002р. була зареєстрована у квартирі ОСОБА_2 Восени 2007р., тобто вже після смерті сина, ОСОБА_1 поїхала на Україну, більше до РФ вона не поверталася.

У нинішній час за документацією на нерухомість житловий будинок АДРЕСА_1 рахується за ОСОБА_3, він на підставі рішення суду від 01.09.2010р. є його власником. Однак, як з'ясувалося, позивачка також прийняла спадщину після смерті сина, внаслідок чого має право на Ѕ частину спірної нерухомості. Право на іншу Ѕ частину житлового будинку за ОСОБА_2 вона не оспорює. У зв'язку із тим, що на спадщину вже було видано нотаріусом свідоцтво про право на спадщину за законом і воно було оформлено тільки на ОСОБА_2, позивачка звернулася до суду за визнанням за нею права власності в порядку спадкування за законом на Ѕ частину житлового будинку після смерті її сина. Одночасно позивачка просить внести зміни до свідоцтва про право на спадщину за законом, видане 01.06.2010р. Ренійською районною державною нотаріальною конторою по спадковій справі №23/07 та зареєстроване в реєстрі під №1553, в частині складу спадщини, в якому зазначити, що спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з Ѕ частини житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого по АДРЕСА_1. Разом із тим, пред'являючи позовні вимоги про витребування майна, позивачка (діючи через представника) у тексті позовної заяви зазначила, що у неї в даний час немає необхідності пред'являти такі вимоги, таким чином на вимогах про витребування відповідної частини нерухомого майна вона не наполягає.

Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Ст. 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Як було встановлено судом, позивачка у справі, поруч із ОСОБА_2, є спадкоємицею першої черги за законом.

У передбачений законом строк для прийняття спадщини позивачка не звернулася до нотаріальної контори із відповідною заявою. Як зазначила позивачка, після смерті сина у неї були відсутні правовстановлюючі документи на спадкову нерухомість. В даний час оформити своє право на спадщину та отримати відповідне свідоцтво позивачка не має можливості, оскільки інший спадкоємець вже оформив своє спадкове право одноособово (отримав свідоцтво про прийняття спадщини за законом), крім того, ОСОБА_2 встигла розпорядитися спадковим майном, продавши його ОСОБА_3, який в даний час є діючим власником спірного житлового будинку.

Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивачка прийняла спадщину фактично, оскільки її воля, як спадкоємиці за законом, була виражена у її діях по фактичному управлінню та володінню спадковим майном (зберігання технічних документів на нерухомість, збирання необхідних для прийняття спадщини документів, отже їй не байдужа «доля» будинку та ін. ).

Таким чином, позивачка прийняла спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем (у РФ разом із ним та його родиною) на час відкриття спадщини та не заявила про відмову від неї. Ці обставини підтверджені належними доказами, які містяться у матеріалах цивільної справи.

Позивачка вважає, що при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_2 було порушено її право на спадкування після смерті її сина.

У відповідності до ст. 1296 ЦК спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

За ст. 1300 ЦК України за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, нотаріус або в сільських населених пунктах - уповноважена на це посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини може внести зміни до свідоцтва про право на спадщину. На вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину. У випадках, встановлених частинами першою і другою цієї статті, нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину.

Таким чином, при видачі свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_2 не були враховані інтереси та права іншого спадкоємця (позивачки), який, як було встановлено під час розгляду справи, прийняв спадщину за законом в порядку ч. 3 ст.1268 ЦК України. Оскільки позивачка та ОСОБА_2 в даний час мешкають в різних державах, дуже рідко спілкуються, отримання згоди ОСОБА_2, яка прийняла спадщину та оформила її (навіть встигла вже розпорядитися спадковим майном), на внесення змін до свідоцтва про прийняття спадщини є неможливим. Тому це питання повинно вирішуватися в судовому порядку.

За ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 15, ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати чи відсутності документа , який засвідчує його право власності. За змістом наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином, суд вважає, що позивачка є суб'єктом набуття права власності на частину нерухомості з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України, у зв'язку із чим слід внести зміни до свідоцтва про право на спадщину за законом, видане ОСОБА_2

Керуючись ст.. 55 Конституції України, ст.ст. 12, 76 - 81, 200, 258, 259, 264 - 265, 268, 280-289, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 15, 328, 392, 1216, 1217, 1218, 1258, 1259, 1261, 1268, 1270, 1296, 1300 ЦК України, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (паспорт громадянина України серії НОМЕР_2, виданий 06.12.2007 року Ренійським РВ ГУМВС України в Одеській області, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) в порядку спадкування за законом право власності на:

- Ѕ частину житлового будинку із надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого по АДРЕСА_1, що належав (до його продажу ОСОБА_3) ОСОБА_5, померлому ІНФОРМАЦІЯ_1.

Провести перерозподіл спадщини шляхом внесення змін до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 01.06.2010р. Ренійською районною державною нотаріальною конторою по спадковій справі №23/07 та зареєстрованого в реєстрі під №1553, в частині складу спадщини, в якому зазначити, що спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з Ѕ частини житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого по АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

В разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду в загальному порядку.

Суддя В.І. Дудник