Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач -Суддя доповідач: Луганська В.М.
Справа № 420/1930/16-ц
Провадження № 22-ц/810/266/18
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2019 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Луганської В.М.

суддів: Дронської І, О., ОСОБА_2

за участю секретаря: Перишкіна Т.М.,

учасники справи:

позивач Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк»

відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження у залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку

цивільну справуза апеляційною скаргою ОСОБА_3 та заявою ОСОБА_4 про приєднання до апеляційної скарги ОСОБА_3

на заочне рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 29 листопада 2016 року ухваленого судом у складі судді Потапенка Р.Р. у справі

за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У вересні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк» ( далі ПАТ «Укрсиббанк») звернулося до суду з зазначеними вимогами, в обґрунтування яких зазначило, що 18 березня 2009 року між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_4 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 від17.09.2008 року були внесені зміни у статут банку, відповідно до яких нове повне найменування банку стало ПАТ«Укрсиббанк». Відповідно до умов кредитного договору, позивач надав відповідачу ОСОБА_4 кредит в іноземній валюті у розмірі 44 350,00 доларів США, а відповідач зобовязався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 16 березня 2029 року та сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 11,90 % річних. За користування кредитними коштами понад встановлений термін, банк автоматично нараховує проценти на прострочену суму основного боргу за процентною ставкою в розмірі збільшеному вдвічі від ставки встановленої умовами договору. Згідно додатку №1 до кредитного договору, погашення кредиту повинно відбуватися щомісячно, не пізніше визначеного числа кожного календарного місяця протягом всього строку дії договору, погашення нарахованих процентів відбувається з 01 по 18 число кожного місяця.

З метою забезпечення своєчасного і повного виконання ОСОБА_4 зобовязань за кредитним договором між позивачем та відповідачем - ОСОБА_3 було укладено договір поруки № П-0 від 18 березня 2008 року. Відповідно до умов договору поруки, відповідач ОСОБА_3 зобовязався відповідати у повному обсязі за виконання відповідачем ОСОБА_4 усіх зобовязань, що виникли з кредитного договору, відповідальність відповідачі несуть солідарну.

Позивач виконав взяті на себе зобовязання у повному обсязі. Відповідач ОСОБА_4 не здійснює платежів для погашення кредиту, чим порушує договірні зобовязання кредитного договору.

У звязку з невиконанням зобовязань за кредитним договором утворилась заборгованість у сумі 38 470,60 доларів США, яка складається з: кредитної заборгованості у розмірі 30621,59 доларів США, заборгованості по процентам 7849,01 доларів США.

Позивач просив суд стягнути на його користь з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в солідарному порядку суму боргу та процентів нарахованих за договором про надання споживчого кредиту № НОМЕР_1 від 18 березня 2008 року в розмірі 38470,60 доларів США, стягнути з відповідачів на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 15 249, 354 грн. в рівних частках з кожного по 7 624, 68 грн.

Заочним рішенням від 29 листопада 2016 року позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задоволено. Суд стягнув з ОСОБА_4, ОСОБА_3, солідарно на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 0 від 18.03.2008 року у розмірі 38 470,60 доларів США, що за курсом НБУ станом на 14.09.2015року еквівалентно 1016623, 50 грн., вирішив питання про розподіл судових витрат.

09 листопада 2017 року ОСОБА_3 звернувся до Новопсковського районного суду Луганської області з заявою про перегляд заочного рішення, в якій просив суд скасувати заочне рішення та призначити справу до розгляду в загальному порядку.

Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 24 липня 2018 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 29 листопада 2016 року залишено без задоволення.

28 серпня 2018 року ОСОБА_3 звернувся до Апеляційного суду Луганської області зі скаргою на заочне рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 29 листопада 2016 року, в якій просив суд скасувати заочне рішення від 29 листопада 2016 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_3 посилається на те, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, а саме суд розглядаючи позовну заяву банку належним чином не повідомив відповідачів про місце та час судового засідання, в порушення вимог ЦПК України визнав неповажними причини неповідомлення про причини неявки в судове засідання 29.11.2016 року та не подання відзиву. Суд не перевірив та визнав належними підтвердження повноважень представника позивача на участь у справі та визнав наявною згоду позивача на заочний розгляд справи. Суд в порушення норм процесуального права не залишив позов без розгляду внаслідок повторної неявки в судове засідання позивача за відсутності від нього заяви про розгляд справи без його участі. Суд першої інстанції не повно встановив по справі обставини, не правильно визначив правовідносини сторін, не встановив, що позовні вимоги не обґрунтовані позивачем належними доказами і не відповідають встановленим в договорі нормам, факт порушення основного зобовязання не доведений, не встановив, що правовідносини по договору поруки припинено внаслідок припинення поруки з передбачених законом підстав. Позивачем без дотримання порядку, встановленого п.5.2 кредитного договору збільшено процентну ставку за користування кредитом.

ОСОБА_4 до апеляційного суду надав заяву про приєднання до апеляційної скарги відповідача ОСОБА_3 в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати заочне рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 29 листопада 2016 року і ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заявлених вимог позивача. В заяві про приєднання до апеляційної скарги ОСОБА_4 підтримує доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 Посилається на те, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини по справі, умови кредитного договору не передбачають застосування до еквіваленту в гривні кредиту, отриманого в доларах США, іншого курсу, ніж встановлений в п.1.1 Кредитного договору, для належно виконаних зобовязань кредитний договір не передбачає іншого курсу конвертації і розрахунку грошових зобовязань у валюті кредиту- доларах США, ніж курс 5, 05 грн. за 1 дол. США. Позивач не довів факт порушення зобовязання відповідачем ОСОБА_4 за період з 18.03.2008 року по 09.09.2014 року. ОСОБА_4 виконав вимоги кредитного договору, позичальником повернуто позивачу суму кредитних коштів і сплачено плату за користування кредитом.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ «Укрсиббанк» апеляційну скаргу ОСОБА_3 не визнало, вважає, що підстав для скасування рішення суду першої інстанції не має. Посилається на те, що судом першої інстанції під час розгляду справи належно встановлені обставини справи із правильним застосуванням ним норм матеріального права до спірних правовідносин.

В судове засідання скаржник ОСОБА_3 не зявився про місце та час судового засідання повідомлений належним чином. Представник ОСОБА_3 ОСОБА_5 в судовому засідання підтримав апеляційну скаргу, посилаючись на доводи викладені в апеляційній скарзі.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявився про місце та час судового засідання повідомлений у визначеному законом порядку.

Представник ПАТ «УкрСиббанк» - ОСОБА_6 в судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 та заяву ОСОБА_4 про приєднання до апеляційної скарги ОСОБА_3 не визнала, вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У ч.3 ст.3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій і вирішення справи.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України (на час ухвалення рішення суду) рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного зясування обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 10 ЦПК України (в редакції на час ухвалення рішення) та ст.12 ЦПК України (в редакції на час розгляду справи судом апеляційної інстанції) обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України (в редакції на час ухвалення рішення) та ст.13 ЦПК України ( в редакції на час розгляду справи судом апеляційної інстанції) суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того, згідно ст.60 ЦПК України( в редакції на час ухвалення рішення) та ст.81 ЦПК України (в редакції на час розгляду справи судом апеляційної інстанції) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відповідно до ч.2 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства належить змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Положення цього конституційного принципу закріплені у ст. ст. 10, 11 ЦПК України, у редакції, чинній на момент розгляду справи, якими встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Повідомлення про судове засідання відноситься до елементу змагальності сторін та є обов'язком суду.

За змістом ч.1 ст.27 ЦПК України, у редакції, чинній на момент розгляду справи, особи, які беруть участь у справі, мають право брати участь у судових засіданнях.

Відповідно до ч.1 ст.158 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи) розгляд судом цивільної справи відбувається у судовому за сіданні з обовязковим повідомленням осіб, які беруть участь у справі. Частиною 1п.1ст.169 ЦПК України (в редакції на час розгляду справи) передбачено, що неявка в судове засідання сторін, про яких немає відомостей, що їм вручені судові повістки, перешкоджає розгляду справи.

Порядок повідомлення учасників процесу про час і місце розгляду справи встановлений ст.ст.74-76 ЦПК України, у редакції, чинній на момент розгляду справи, про належне повідомлення особи про час і місце розгляду справи може свідчити розписка.

Неповідомлення судом учасників процесу про дату судового засідання є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, частиною першою якої передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Згідно з ч.1 ст.224 ЦПК України, у редакції, чинній на момент розгляду справи, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою судді Новопсковського районного суду Луганської області від 02 листопада 2016 року відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи призначено на 09 листопада 2016 року о 09 год.45 хв. 9 листопада 2016 року судове засідання було відкладено на 25 листопада 2016 року у звязку з неявкою відповідачів. 25 листопада 2016 року розгляд справи було відкладено на 29 листопада 2016 року.

Однак, матеріали справи не містять відомостей про те, що відповідачі були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, натомість суд першої інстанції розглянув справу без їх участі та ухвалив заочне рішення.

При цьому, посилання суду першої інстанції у оскаржуваному рішенні на те, що відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час розгляду справи судом повідомлялися шляхом розміщення оголошення в газеті, не свідчить про те, що відповідачі були повідомлені про розгляд справи належним чином відповідно до вимог ст.ст.74-76 ЦПК України, у редакції, чинній на момент розгляду справи. Оскільки позивачем у позовній заяві зазначено адреси місця проживання відповідачів та додано до позовної заяви копії паспортів відповідачів, де зазначено їх місце реєстрації, тому у суду не було підстав для виклику в судове засідання відповідачів шляхом розміщення оголошення про виклик у пресі.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов'язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Відповідач ОСОБА_3 у апеляційній скарзі та ОСОБА_4 у заяві про приєданання до апеляційної скарги посилаються на те, що суд в порушення норм ЦПК України розглянув справу без участі відповідачів, не маючи відомостей про те, що вони повідомлені про місце та час судового засідання.

Таким чином недотримання судом норм процесуального права призвело до порушення права ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на справедливий суд, що в силу п.3ч.3 ст.376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення.

Вирішуючи позов ПАТ «УкрСиббанк» про стягнення кредитної заборгованості, суд першої інстанції виходив з того, що заявлені вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню у повному обсязі.

Колегія суддів судової палати вважає, що такий висновок суду не в повній мірі відповідає встановленим по справі обставинам, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 18.03.2008 року був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0.

За умовами кредитного договору позивач надав відповідачу ОСОБА_4 кредитні грошові кошти в іноземній валюті в розмірі 44 350, 00 доларів США, що еквівалентно 223 967,50 грн. за курсом НБУ на день укладення договору, строком до 16.03.2029 року.

Відповідно до п.1.3.1. кредитного договору за користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 11, 90 %. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов договору. У випадку, якщо банк не повідомив позивальника про встановлення нового розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим договором в попередньому місяці зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,90 % річних строком до 16.03.2029 року.

Згідно п. 1.3.3 Договору нараховування процентів за цим договором здійснюється щомісяця в останній робочий день поточного місяця методом «факт/360» відповідно до вимог чинного законодавства.

Пунктом 1.3.4 кредитного договору встановлено, що строк сплати процентів з 01 по 18 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані банком проценти.

Кредит надавався ОСОБА_4Р для придбання житлової нерухомості (п.1.4 кредитного договору).

Згідно п. 1.2.2 кредитного договору позичальник зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку №1 до Договору.

Відповідно до п. 2.1 кредитного договору з метою забезпечення виконання зобов'язань позичальником банком приймається застава нерухомості, а саме двохкімнатної квартири загальною площею 41,8 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1., порука ОСОБА_3

З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань відповідача ОСОБА_4, що виникли з кредитного договору про надання споживчого кредиту №00 від 18.03.2008 року укладеного між банком та позичальником між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір поруки № П-0 від 18.03.2008 року.

Відповідно до п.п. 1.1, 1.3 договору поруки відповідач ОСОБА_3 (поручитель) зобов'язався відповідати у повному обсязі за виконання відповідачем ОСОБА_4 (боржник) усіх зобов'язань, що виникли з кредитного договору. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов'язаннями останнього, включаючи повернення основної суми боргу, сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених договором.

Відповідно до п. 1.4 договору поруки відповідальність поручителя і боржника є солідарною.

Згідно виписки від 18.03.2008 року (т.с.1 а.с. 41) на поточний рахунок ОСОБА_4 було перераховано 44350, 00 доларів США. Відповідачем ОСОБА_4 ця обставина не спростована.

Відповідно до наданого ПАТ «УкрСиббанк» розрахунку у відповідача ОСОБА_4 станом на 14.09.2016 року існує заборгованість за кредитним договором у розмірі 30 621, 59 доларів США, заборгованість за процентами у розмірі 7849, 01 доларів США (т.с.1 а.с. 30-40).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598, статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Частиною першою статті 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

За змістом статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_4 останній платіж щодо повернення кредитних коштів здійснив 09 вересня 2014 року.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Пунктом 3.1 договору поруки №П-0 передбачено, що договір поруки діє до повного припинення всіх зобовязань боржника за основним договором, тобто договором поруки не встановлено строк його дії.

Тобто, умова договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника за основним договором, не встановлює строк припинення поруки у розумінні статті 251 ЦК України. Тому у цьому випадку має застосовуватися припис частини четвертої статті 559 цього кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України, від 24 вересня 2014року у справі № 6-106цс14, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15, від 22 червня 2016 року у справі № 6-368цс16, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 29 березня 2017 року у справі № 6-3087цс16, у постанові ОСОБА_7 палати Верховного суду від 22 серпня 2018 року справа №14-265 цс18.

Відповідно до пункту 1.2.2. кредитногодоговору позичальник зобовязаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку №1 до договору.

Пунктом 1.3.4 передбачено строк сплати процентів з 01 по 18 число (включно) кожного місяця, наступним за тим, за який були нараховані банком проценти.

Згідно графіку погашення кредиту, погашення кредиту відбувається щомісячними платежами.

Тобто, сторони встановили не лише строк дії договору, а й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до позичальника про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 цього Кодексу) повинні застосовуватись і до поручителя.

З аналізу зазначених вище норм вбачається, що в разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначене періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 свій останній платіж здійснив 09 вересня 2014 року, тому згідно з умовами кредитного договору з жовтня 2014 року несплачена заборгованість вважається простроченою.

Оскільки кредитним договором передбачено, що чергові платежі боржник повинен був здійснювати в розмірах та термінах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку №1 до договору, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника, та обрахування встановленого договором поруки строку для пред'явлення вимог до поручителя.

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж 6 місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом із тим, правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань.

ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до суду 17.09.2016 року, зазначене свідчить про те, що позивачем вимоги до поручителя ОСОБА_3. про стягнення заборгованості за тілом кредиту, яка виникла до 17 березня 2016 року за кредитним договором пред'явлені поза межами встановленого строку, передбаченого ч.4 ст.559 ЦК України.

Таким чином, оскільки позивач протягом шести місяців від дня настання строку виконання частини основного зобов'язання за тілом кредиту за кредитним договором не пред'явив вимоги до поручителя, тому порука за кредитним договором в частині щомісячних платежів за період з 18.10.2014 року по 17.03.2016 року припинена на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Разом з тим, правовідносини поруки за договором поруки не можна вважати припиненими в частині заборгованості за тілом кредиту, яка виникла за період з 18.04.2016 року по 14.09.2016 року, оскільки стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником зобов'язань за вказаний вище період до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання зобов'язання за кредитним договором та вимог про стягнення строкової заборгованості.

На підставі вищевикладеного, доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про припинення поруки спростовуються встановленими по справі обставинами.

Згідно наданого розрахунку позивачем (т.с. 1 а.с.30-40) заборгованість боржника та поручителя з 18.04.2016 року по 14.09.2016 року становить - 29360, 30 доларів США з яких 27630, 00 доларів США заборгованість за кредитом; 1730, 31 доларів США відсотки. Зазначена заборгованість підлягає стягненню з відповідачів солідарно.

З боржника ОСОБА_4 підлягає стягненню заборгованість з 09.09.2014 року по 14.09.2016 року у розмірі - 9109,99 доларів США, з яких - 2991, 29 доларів США заборгованість за кредитом; 6118, 70 доларів США заборгованість за відсотками.

Вказаний вище розрахунок заборгованості відповідачами не спростовано, не надано суду належних та допустимих доказів, які б спростовували наданий розрахунок заборгованості.

Так само не спростовано відповідачем ОСОБА_3 повноваження представника банку ОСОБА_8 на надання до суду доказів кредитної заборгованості.

Відповідно до ст.42 ЦПК України (в редакції на час подання позовної заяви) повноваження представника юридичної особи посвідчуються довіреностю юридичної особи, що посвідчують службове становище і повноваження її керівника. Довіреність від імені юридичної особи видається за підписом посадової особи, уповноваженої на це законом, статутом або положенням з прикладенням печатки юридичної особи (за наявності).

В матеріалах справи наявна копія довіреності (т.с.1 а.с.56-58), яка дає право представляти інтереси позивача ОСОБА_8 Довіреність видана уповноваженою особою (а.с.59-62).

Колегія суддів судової палати не приймає до уваги доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що розрахунок заборгованості позивачем, який здійснено в доларах США не відповідає умовам кредитного договору та те, що позивачем безпідставно застосовано для розрахунку кредитної заборгованості у гривні з використанням офіційного курсу НБУ долару США до гривні на 14.09.2016 року 26, 422598500, оскільки сторони згідно п.1.1. договору про надання споживчого кредиту від 18 березня 2008 року визначилися, що курс долара на день укладання договору 5, 05 грн. за 1 долар США, виходячи з наступного.

За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов'язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Загальні положення виконання грошового зобов'язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

У частині третій статті 533 ЦК України закріплено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Відповідно до пункту 30.1 статті 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.

При цьому правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов'язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, тим не менше, не виключає здійснення платежів в іноземній валюті. Така правова позиція висловлена у постанові ОСОБА_7 Верховного Суду від 04.07.2018 року справа № 761/12665/14-ц.

Судом встановлено, що на час укладання кредитного договору позивач мав генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій та сторонами було укладено кредитний договір в якому валюту вказаного кредитного договору визначено долар США. Надання кредиту позичальнику позивачем відбулося в доларах США, що підтверджується письмовими доказами (а. с.41 т.с.1). За таких обставин, колегія суддів судової палати вважає, що позивачем обґрунтовано здійснено розрахунок заборгованості у валюті в якій було надано кредит.

Посилання скаржника на те, що позичальником дотримано умови кредитного договору, спрямовано грошові кошти для самостійного зарахування банком в доларах США по поверненню кредиту та сплату процентів в розмірі, що відповідав встановленому еквіваленту кредиту 223967, 50 грн. по курсу НБУ на день укладання договору 5, 05 грн. за 1 долар США не знайшло свого підтвердження та спростовується умовами договору про надання споживчого кредиту від 18 березня 2008 року №0. З вказаного кредитного договору не вбачається, що сторони для повернення кредитних коштів встановили курс за 1 долар США - 5, 05 грн. Тому посилання ОСОБА_4 про те, що відсутня заборгованість по виконанню зобовязань за вказаним кредитним договором не заслуговує на увагу та спростовується матеріалами справи.

Ухвалою Луганського апеляційного суду від 13 грудня 2018 року було витребовано від позивача виписки про рух грошових коштів на рахунках по кредитному договору від 18 березня 2008 року та касові документи про внесення грошових коштів ОСОБА_4 На виконання зазначеної ухвали позивачем надано суду вказані вище документи (т.с.2 а.с. 142-159). Колегія суддів приймає виписку за кредитним договором з 01.06.2008 року по 30.11.2008 року та меморіальні ордери за вищевказаний період в якості належних та допустимих доказів, які підтверджують погашення заборгованості за кредитним договором ОСОБА_4 у вказаний період у доларах США по курсу на час здійснення платежу.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги в частині того, що позивачем без дотримання порядку, встановленого п.5.2 кредитного договору збільшено процентну ставку до 23, 8% річних. Так, відповідно до п.1.3.1. кредитного договору за користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 11, 90 %.

Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов договору.

У випадку, якщо банк не повідомив позивальника про встановлення нового розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим договором в попередньому місяці.

За користування кредитними коштами понад встановлений договором термін банк автоматично нараховує проценти на прострочену суму основного боргу за процентною ставкою в розмірі збільшеному вдвічі від ставки, вказаної в п.1.3.1. Нарахування вищевказаної процентної ставки на прострочену суму основного боргу починається з дня виникнення простроченої суми основного боргу, а саме з наступного дня після дня не сплати або не повної сплати платежу встановленого у договорі. Проценти нараховуються на прострочену суму основного боргу за підвищеною ставкою до моменту погашення такої заборгованості.

Тобто, сторони кредитного договору домовилися та визначилися з порядком нарахування процентів у разі прострочення суми основного боргу. Позичальником не своєчасно виконувалися умови кредитного договору, тому позивачем обґрунтовано нараховані відсотки за користування кредитом - 23, 80%. Крім того, скаржником не надано до суду належних та допустимих доказів того, що позивачем було збільшено відсоткову ставку в порушення вимог кредитного договору.

Посилання скаржника ОСОБА_3 на те, що порука припинена, оскільки позивач не повідомляв поручителя про збільшення процентної ставки в розмірі подвійної процентної ставки, не заслуговує на увагу. Як зазначалося вище, умовами кредитного договору встановлено, що користування кредитними коштами понад встановлений договором термін банк автоматично нараховує проценти на прострочену суму основного боргу за процентною ставкою в розмірі збільшеному вдвічі від ставки, вказаної в п.1.3.1. Нарахування вищевказаної процентної ставки на прострочену суму основного боргу починається з дня виникнення простроченої суми основного боргу, а саме з наступного дня після дня не сплати або не повної сплати платежу встановленого у договорі. Проценти нараховуються на прострочену суму основного боргу за підвищеною ставкою до моменту погашення такої заборгованості.

Відповідно до ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Пунктом 1.1.договору поруки №П-0 від 18 березня 2008 року поручитель зобовязується перед кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_4 усіх його зобовязань перед кредитором, що виникли з договору про надання споживчого кредиту №0 від 18 березня 2008 року.

Згідно п.1.2 вказаного договору поручителю добре відомі всі умови основного договору. Тобто на час підписання договору поруки поручителю були відомі всі умови кредитного договору у тому числі і п.1.3.1 кредитного договору щодо процентної ставки та умови нарахування подвійної процентної ставки у разі порушення виконання зобовязання боржником.

Посилання скаржника ОСОБА_3, що позивачем в порушення порядку, встановлено п.5.2 кредитного договору позивачем збільшено процентну ставку не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, так само не знайшли свого підтвердження, що позивачем було збільшено обсяг відповідальності поручителя.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що заявлені вимоги позивача підлягають задоволенню частково.

З відповідачів в солідарному порядку на користь позивача підлягає стягненню заборгованість з 18.04.2016 року по 14.09.2016 року у розмірі 29360, 30 доларів США з яких 27630, 00 доларів США заборгованість за кредитом; 1730, 31 доларів США відсотки. А з боржника ОСОБА_4 підлягає стягненню заборгованість з 09.09.2014 року по 14.09.2016 року у розмірі - 9109,99 доларів США, з яких- 2991, 29 доларів США заборгованість за кредитом; 6118, 70 доларів США заборгованість за відсотками.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору пропорційно задоволеним заявленим вимогам.

Згідно з ч.10 ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобовязати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обовязку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем при подачі позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 15249, 35 грн. (т.с.1 а.с.2).

Вимоги позивача стосовно стягнення з відповідачів кредитної заборгованості солідарно задоволено частково.

При подачі апеляційної скарги відповідачем ОСОБА_3 сплачено судовий збір у розмірі 11500, 00 грн. (т.с.1 а.с.154). Відповідачем ОСОБА_4 за подання заяви про приєднання до апеляційної скарги ОСОБА_3 сплачено судовий збір у сумі 6397, 04 грн. (т.с.1 а.с.190).

Апеляційна скарга ОСОБА_3 задоволена частково, ураховуючи, що з банку на користь відповідача ОСОБА_3 підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2447, 36 грн., то з урахуванням положень ч.10 ст.141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3371, 56 грн., а з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 9430, 14 грн.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374,376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 та заяву ОСОБА_4 про приєднання до апеляційної скарги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 29 листопада 2016 року скасувати, ухвалити нове рішення яким заявлені вимоги Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, зареєстрований за адресою: Луганська область, Петровське, АДРЕСА_2 на користь Публічного акціонерного товариства УкрСиббанк, , місце знаходження м. Київ, вул. Андріївська, 2/12 заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0 від 18 березня 2008 року в розмірі 9109,99 доларів США ( девять тисяч сто девять доларів США 99 центів) з яких- 2991, 29 доларів США заборгованість за кредитом; 6118, 70 доларів США заборгованість за відсотками.

Стягнути солідарно з ОСОБА_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, зареєстрований за адресою: Луганська область, Петровське, АДРЕСА_2, з ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, місце реєстрації: Луганська область, м. Красний Луч, мікрорайон 3-йАДРЕСА_3 на користь Публічного акціонерного товариства УкрСиббанк, , місце знаходження м. Київ, вул. Андріївська, 2/12 заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0 від 18 березня 2008 року в розмірі 29360, 30 доларів США (двадцять девять тисяч триста шістдесят доларів США 30 центів) з яких 27630, 00 доларів США заборгованість за кредитом; 1730, 31 доларів США відсотки.

Стягнути з ОСОБА_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, зареєстрований за адресою: Луганська область, Петровське, АДРЕСА_2 на користь Публічного акціонерного товариства УкрСиббанк, , місце знаходження м. Київ, вул. Андріївська, 2/12 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 9430, 49 грн.

Стягнути з ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, місце реєстрації: Луганська область, м. Красний Луч, мікрорайон 3-й, буд.52 кв.80 на користь Публічного акціонерного товариства УкрСиббанк, , місце знаходження м. Київ, вул. Андріївська, 2/12 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3371, 56 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07 березня 2019 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді : І.О. Дронська

ОСОБА_2