Постанова

Іменем України

06 березня 2019 року

м. Київ

справа № 336/5219/14-ц

провадження № 61-298св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Сімоненко В. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4 в особі її законного представника ОСОБА_5,

відповідач - ОСОБА_6,

представник відповідача - ОСОБА_7,

треті особи: департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області, департамент архітектури та містобудування Запорізької міської ради, публічне акціонерне товариство «Запоріжгаз», Запорізька міська рада,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги ОСОБА_6 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 червня 2016 року у складі судді Щасливої О. В. та рішення Апеляційного суду Запорізької області від 29 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Подліянової Г. С., Кримської О. М., Дашковської А. В., та ОСОБА_8 в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_9 на ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 19 січня 2018 року у складі судді Онищенка Е. А.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2014 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 в особі її законного представника ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_6 про визнання будівництва самочинним, знесення самочинного будівництва, усунення інших перешкод у здійсненні права власності.

Позовна заява мотивована тим, що вони є співвласниками будинку АДРЕСА_1, ОСОБА_3 належить 5/6 частин вказаного нерухомого майна, а ОСОБА_4 - 1/6 його частин. ОСОБА_6 є власником 1/2 частини будинку АДРЕСА_2, що знаходиться на земельній ділянці, яка є суміжною з ділянкою, на якій розташовано їх будинок.

Позивачі вказували про те, що у 2010-2012 роках відповідач побудував на належній йому земельній ділянці двоповерховий житловий будинок на відстані 0,9-1 м від їх будинку, що є порушенням норм пожежної безпеки і державних будівельних норм, відповідно до яких відстань між жилими будинками ІІ та ІІІ ступеня вогнестійкості не може бути меншою ніж 8 м. Всупереч положенням пункту 3.2 Державних будівельних норм України захист від небезпечних геологічних процесів будинків і споруд на підроблюваних територіях і просідаючих ґрунтах В.1.1-5-2000, затверджених наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 30 грудня 1999 року № 314 (далі - ДБН В.1.1-5-2000), відповідачем зведено будинок по смузі природного стоку поверхневих вод.

Зазначали про те, що ОСОБА_6 також звів фундамент з цегляною стіною вздовж межі своєї земельної ділянки з боку їх земельної ділянки та збільшив планувальну відмітку території між будинком та огорожею в межах смуги стоку поверхневих вод, що порушило природне водовідведення з земельної ділянки під їх будинком, унаслідок чого під час опадів поверхневі води, природному відтоку яким перешкоджає самочинне будівництво відповідача, накопичуються у куті земельної ділянки під їх будинком, що тягне просадку ґрунту й руйнування належного їм будинку. Крім того, відповідачем побудовано на своїй земельній ділянці вбиральню, яка через збирання опадів сприяє утворенню під їх земельною ділянкою порожнечі. ОСОБА_6 підведені до самочинного будинку без належних дозволів уповноважених осіб системи газопостачання, енергопостачання, водопостачання, що створює загрозу вибуху газу та пошкодження належного їм майна, загрожує їх життю та здоров'ю.

Вважали, що такими діями відповідача порушено їх права.

З урахуванням наведеного ОСОБА_3, ОСОБА_4 в особі її законного представника ОСОБА_5 просили суд визнати будівництво двоповерхового житлового будинку АДРЕСА_2 самочинним, зобов'язати ОСОБА_6 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою на АДРЕСА_1 шляхом знесення самочинно збудованого двоповерхового будинку АДРЕСА_2, засипати вбиральню, що розташована впритул до паркану з їх земельною ділянкою, та знести фундамент з цегляної стіни вздовж межі з їх земельною ділянкою.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25 березня 2015 року департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області, департамент архітектури та містобудування Запорізької міської ради залучено до участі у справі як третіх осіб.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12 травня 2015 року Запорізьку міську раду залучено до участі у справі як третю особу.

У квітні 2016 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 в особі її законного представника ОСОБА_5 звернулися до суду з окремим позовом про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що унаслідок негативного впливу самочинного будівництва, здійсненого ОСОБА_6, їх нерухомому майну, яке поступово руйнується, спричинено майнову шкоду. Згідно зі складеним товариством з обмеженою відповідальністю «ВБК-Перспектива» кошторисом вартість відновлення зруйнованої частини будинку АДРЕСА_1 становить 67 765,00 грн. Також для здійснення будівельних робіт з відновлення нерухомого майна ними було придбано будівельні матеріали на загальну суму 2 174,90 грн.

ОСОБА_3 зазначала про те, що такими діями відповідача їй завдано моральної шкоди, яка полягає у глибоких емоційних переживаннях з приводу протиправного пошкодження її майна, неможливості його відновлення через небажання відповідача вирішувати вказані проблеми.

З урахуванням наведеного ОСОБА_3, ОСОБА_4 в особі її законного представника ОСОБА_5 просили суд стягнути з відповідача на їх користь майнову шкоду у розмірі 69 939,90 грн, стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 у рахунок відшкодування моральної шкоди 20 000,00 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10 червня 2016 року позов ОСОБА_3, ОСОБА_4 в особі її законного представника ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання будівництва самочинним, знесення самочинного будівництва, усунення інших перешкод у здійсненні права власності та позов ОСОБА_3, ОСОБА_4 в особі її законного представника ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про відшкодування майнової та моральної шкоди об'єднано в одне провадження.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 червня 2016 року позов задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_6 знести фундамент з цегляною стіною вздовж паркану на межі земельної ділянки під будинком АДРЕСА_2 з боку будинку АДРЕСА_1. У решті позовні вимоги залишено без задоволення.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 243,60 грн судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачами не надано належних та допустимих доказів щодо порушення відповідачем їх прав самочинним будівництвом двоповерхового житлового будинку, оскільки відсутній причинний зв'язок цього з руйнуванням їх будинку. Крім того, знесення самочинного будівництва є крайнім заходом, а інші методи впливу не використані. Проте відповідачем з метою перешкоджання вільному стоку поверхневих вод в смузі їх природного відведення був зведений фундамент з цегляною стіною протягом паркану вздовж земельної ділянки з боку будинку позивачів, унаслідок чого наявне просідання ґрунту, а отже, є підстави для знесення такого фундаменту з цегляною стіною. Оскільки при розгляді справи не було встановлено ознак винної протиправної поведінки відповідача, що зумовили настання шкоди для позивачів, то відсутні підстави для відшкодування майнової та моральної шкоди.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 12 жовтня 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 березня 2017 року ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 12 жовтня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 29 листопада 2017 року рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 червня 2016 року в частині відмови у задоволенні вимоги про знесення самочинно збудованого двоповерхового будинку АДРЕСА_2, стягнення майнової шкоди скасовано.

В цій частині ухвалено нове рішення про задоволення позову.

Зобов'язано ОСОБА_6 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою та жилим будинком на АДРЕСА_1 шляхом знесення самочинно збудованого двоповерхового будинку АДРЕСА_2.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3, ОСОБА_4 в особі її законного представника ОСОБА_5 майнову шкоду в розмірі 69 939,90 грн, судовий збір в розмірі 1 669,08 грн.

В решті рішення суду залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що відповідно до статті 120 ЗК України позивачі є законними користувачами земельної ділянки на АДРЕСА_1; встановлені обставини справи та надані позивачами докази свідчать про негативний вплив самочинного будівництва на стан будинку позивачів, а, відповідно, і для ухвалення рішення про його знесення. В інший спосіб усунути ці порушення неможливо та сторони цього не бажали. Оскільки при розгляді справи встановлено в поведінці відповідача ознаки винної протиправної поведінки, що зумовила настання шкоди для позивачів, тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що є підстави для задоволення позову про стягнення з відповідача на користь позивачів матеріальної шкоди, а саме вартості відновлення зруйнованої частини будинку.

У січні 2018 року особа, яка не брала участі у справі ОСОБА_8, в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_9 звернулася з апеляційною скаргою на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 червня 2016 року.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 19 січня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_8 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 червня 2016 року повернено заявнику.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що ОСОБА_8 не є учасником спірних правовідносин, а тому в цьому цивільному провадженні питання про її права та обов'язки не вирішується. З матеріалів справи вбачається, що власником спірного нерухомого майна та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 є ОСОБА_6 Тобто, ухвалені судові рішення не порушують права, свободи, інтереси та (або) обов'язки ОСОБА_8

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У касаційній скарзі на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 червня 2016 року та рішення Апеляційного суду Запорізької області від 29 листопада 2017 року ОСОБА_6 просить, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову, скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції в частині відмови у позові, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні інших вимог.

У касаційній скарзі на ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 19 січня 2018 року ОСОБА_8 в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_9 просить, посилаючись на порушення норм процесуального права, скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції, справу направити до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_6 мотивована тим, що суд першої інстанції розглянув вимоги, які не були заявлені, рішення суду апеляційної інстанції суперечить матеріалам справи та змісту позовної заяви; позивачі не довели свого права користування земельною ділянкою; висновок експертизи є неналежним доказом, оскільки проведений юридичною особою, яка не має права на зайняття судово-експертною діяльністю; суд не взяв до уваги, що знесення є крайнім заходом та не зазначив, які саме приміщення слід знести.

Касаційна скарга ОСОБА_8 в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_9 мотивована тим, що вона є дружиною відповідача, зареєстрована разом з їх неповнолітнім сином за адресою: АДРЕСА_2, а рішенням суду першої інстанції порушуються її права співвласника та права сина як користувача будинку.

У березні 2018 року до суду надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому ОСОБА_7 підтримав касаційну скаргу ОСОБА_6

У березні 2018 року на адресу суду надійшли відзиви на касаційну скаргу ОСОБА_6, у яких ОСОБА_3 та ОСОБА_5 як законний представник ОСОБА_4, просять касаційну скаргу залишити без задоволення, судові рішення - без змін.

У квітні 2018 року на адресу суду надійшли відзиви на касаційну скаргу ОСОБА_8, у яких ОСОБА_3 та ОСОБА_5 як законний представник ОСОБА_4, просять касаційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду апеляційної інстанції - без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд установив, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є співвласниками будинку АДРЕСА_1, ОСОБА_3 належить 5/6 частин вказаного нерухомого майна, ОСОБА_4 - 1/6 його частина.

ОСОБА_6 є власником 1/2 частини будинку АДРЕСА_2, що знаходиться на земельній ділянці, яка є суміжною з ділянкою, на якій розташовано будинок позивачів.

У 2010-2012 роках ОСОБА_6 на вказаній земельній ділянці самочинно побудував двоповерховий житловий будинок на відстані 0,9-1 м від будинку ОСОБА_3, ОСОБА_4

ОСОБА_6 також зведено фундамент з цегляною стіною вздовж межі своєї земельної ділянки з боку земельної ділянки позивачів та збільшено планувальну відмітку території між будинком та огорожею в межах смуги стоку поверхневих вод, що порушило природне водовідведення з земельної ділянки під будинком ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Наказом заступника директора департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області від 08 травня 2015 року № 42 про скасування реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації, скасовано реєстрацію декларації про готовність об'єкта до експлуатації від 12 грудня 2014 року № ЗП 45, яка зареєстрована на об'єкт будівництва: «Будівництво житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2, замовником якого є ОСОБА_6» та зазначено, що об'єкт слід вважати самочинним будівництвом.

Суд установив, що земельна ділянка під будинком АДРЕСА_1 була виділена у довічне користування в 1960 році згідно з рішенням Виконавчого комітету Запорізької міської ради від 19 липня 1960 року, а тому з урахуванням частини другої статті 120 ЗК України позивачі є законними користувачами земельної ділянки на АДРЕСА_1.

Відповідно до висновку Запорізького відділення державного підприємства «Науково-дослідний інститут будівельних конструкцій» від 26 червня 2014 року про причини деформації житлового будинку АДРЕСА_1 для відновлення будинку позивачів необхідно відновити природний сток води, що можливо лише шляхом знесення самочинно збудованого будинку відповідача (а. с. 27-42 т. 1).

Також згідно з висновком експерта за результатами проведення будівельно-технічної експертизи від 26 лютого 2015 року будинок відповідача побудовано з порушенням пункту 3.25 Державних будівельних норм містобудування, планування і забудова міських і сільських поселень 360-92, затверджених наказом Державного комітету України у справах містобудування і архітектури від 17 квітня 1992 року № 44, відстань до межі розділення земельної ділянки менше 1,0 м.

Крім того, порушено протипожежний розрив між належними сторонам житловими будинками № 30 та № 28в. Розміщення будинків і споруд, які перегороджують відведенню поверхневих вод, не допускається. Отже, для відновлення будинку позивачів необхідно відновити природний сток води, що можливо лише шляхом знесення самочинно збудованого відповідачем будинку (а. с. 159-169 т. 1).

Згідно з відомостями про геологічні та інженерні особливості місцевості, на якій розташовані будинки АДРЕСА_2, місцевість характеризується наявністю просідаючих ґрунтів і природним уклоном, за умови якого стік поверхневих вод відбувається з боку будинку № 28-в в бік будинку № 30, а на територію під будинком № 28-в води стікають з боку ділянки під будинком № 28-б (т. 1 а. с. 33).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційні скарги не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до статті 376 ЦК України суди розглядають спори щодо самочинного будівництва, зокрема про знесення самочинно збудованого нерухомого майна.

У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК України).

Позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред'явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК України, статтею 103 ЗК України.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Враховуючи негативний вплив самочинного будівництва на стан будинку позивачів, а також неможливість усунення порушень в інший спосіб, суд апеляційної інстанції дійшов обгрунтованого висновку про знесення будинку.

Встановивши, що з метою перешкоджання вільному стоку поверхневих вод в смузі їх природного відведення відповідачем і був зведений фундамент з цегляною стіною в одну-дві цегли висотою протягом паркану вздовж земельної ділянки з боку будинку АДРЕСА_1, а наявність цієї стіни суперечить вимогам пункту 3.2 ДБН В.1.1-5-2000 «Будинки і споруди на підроблюваних і просідаючих грунтах. Будинки і споруди на просідаючих ґрунтах» і перебуває у причинному зв'язку з просіданням ґрунту, правильно застосувавши норми матеріального права, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про задоволення позову в частині знесення фундаменту з цегляною стіною.

Оскільки винна протиправна поведінка позивача зумовила настання шкоди для позивачів, є підстави для задоволення позову про стягнення з відповідача на користь позивачів матеріальної шкоди, а саме вартості відновлення зруйнованої частини будинку АДРЕСА_1, яка згідно зі складеним товариством з обмеженою відповідальністю «ВБК-Перспектива» кошторисом становить 67 765,00 грн, вартість придбаних позивачами матеріалів на суму 2 174,90 грн.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_6 зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, які, на думку заявника, мають істотне значення для вирішення справи, разом з тим вони були предметом перевірки і оцінки судами першої та апеляційної інстанцій.

Суд апеляційної інстанції встановив, що, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_8 - особа, яка не брала участі у справі, подала апеляційну скаргу та клопотання про поновлення строку, в якій вказує, що судове рішення порушує її права та інтереси.

Відповідно до статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Згідно з частиною третьою статті 18 та частиною першою статті 352 ЦПК України право на апеляційне оскарження судових рішень мають учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов'язки.

Виходячи зі змісту позовної заяви та матеріалів, доданих до неї, ОСОБА_8 не є учасником спірних правовідносин, а тому в цьому цивільному провадженні питання про її права та обов'язки не вирішується.

Системний аналіз статті 376 ЦК України дає підставу вважати, що самочинне будівництво не створює права власності та суміжних прав для осіб, які його здійснили.

Встановивши, що власником спірного нерухомого майна та земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 є ОСОБА_6, суд апеляційної інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що рішення суду першої інстанції не порушує права, свободи, інтереси та (або) обов'язки ОСОБА_8 та повернув апеляційну скаргу.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_8 в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_9 не спростовують висновків суду про відсутність підстав для відкриття апеляційного провадження за її скаргою.

При вирішенні справи суди правильно визначили характер правовідносин між сторонами, правильно застосували закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідили матеріали справи та надали належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційні скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції в нескасованій частині, рішення суду апеляційної інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 червня 2016 року в нескасованій частині та рішення Апеляційного суду Запорізької області від 29 листопада 2017 року залишити без змін.

Касаційну скаргу ОСОБА_8 в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 19 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька
Судді: А. О. Лесько С. Ю. Мартєв В. М. Сімоненко С. П. Штелик