Провадження № 22-ц/801/2341/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бессараб Н. М.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2019 рокуСправа № 127/26304/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Голоти Л.О. (суддя-доповідач),

суддів Денишенко Т.О., Рибчинського В.П.,

розглянув у порядку письмового провадження матеріали позовної заяви заступника військового прокурора Вінницького гарнізону Центрального регіону України в інтересах держави, уповноваженим органом якого є Міністерство оборони України, Концерн «Військторгсервіс» до ОСОБА_1 про витребування майна від добросовісного набувача,

за апеляційною скаргою військового прокурора Вінницького гарнізону Центрального регіону України в інтересах держави, уповноваженим органом якого є Міністерство оборони України, Концерн «Військторгсервіс», на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 15 жовтня 2019 року, постановлену у складі судді Бессараб Н. М. в приміщенні суду в м. Вінниці, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2019 року заступник військового прокурора Вінницького гарнізону Центрального регіону України в інтересах держави, уповноваженим органом якого є Міністерство оборони України, Концерн «Військторгсервіс» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про витребування майна від добросовісного набувача.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 15 жовтня 2019 року позовну заяву заступника військового прокурора Вінницького гарнізону Центрального регіону України в інтересах держави, уповноваженим органом якого є Міністерство оборони України, Концерн «Військторгсервіс» до ОСОБА_1 про витребування майна від добросовісного набувача - повернуто прокурору.

Не погоджуючись із ухвалою суду, військовий прокурор Вінницького гарнізону Центрального регіону України в інтересах держави, уповноваженим органом якого є Міністерство оборони України, Концерн «Військторгсервіс», подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що на виконання вимог частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» військовою прокуратурою Вінницького гарнізону Центрального регіону України повідомлено Міністерство оборони України та Концерн «Військторгсервіс» листом про представництво інтересів держави.

Міністерство оборони України та Концерн «Військторгсервіс» до теперішнього часу не вживають заходів щодо витребування оспорюваного нерухомого майна, що підтверджується листом від 20 серпня 2019 року за вих. № 07/1457, а тому в даному випадку наявні всі підстави для виправдання забезпечення представництва інтересів держави саме прокурором відповідно до положень ЦПК України та статті 23 Закону України «Про прокуратуру».

У відзиві на апеляційну скаргу Концерн «Військторгсервіс», посилаючись на обґрунтованість апеляційної скарги, просить задовольнити її, ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. Зазначають, що у зв`язку із зміною власника спірного майна вони позбавлені можливості самостійно звернутись до суду, оскільки не мають доступу до інформації щодо нового власника.

Відзив на апеляційну скаргу від інших учасників справи не надходив.

Справа розглядається в порядку частини другої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, обговоривши підстави апеляційної скарги, Вінницький апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам статті 267 ЦПК України.

Постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що вподаній до суду позовній заяві прокурором не доведено необхідності захисту інтересів держави саме прокурором, а також не обґрунтовано підстави звернення до суду, від імені суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, з наданням належних доказів, які б підтверджували встановлення прокурором наявності підстав для представництва у відповідності до статті 23 Закону України «Про прокуратуру».

Прокурором під час звернення до суду не доведено нездійснення або неналежне здійснення захисту інтересів держави Міністерством оборони України, Концерном «Військторгсервіс», які є самостійними юридичними особами, у складі власних структур мають юридичні відділи та відповідних фахівців у галузі права. Не надано доказів того, що Міністерство оборони України, Концерн «Військторгсервіс» зверталися до прокурора з клопотанням про відновлення своїх порушених прав. Міністерство оборони України, Концерн «Військторгсервіс» не позбавлені можливості самостійного звернення із вказаним позовом до суду. При цьому, прокурором не доведено наявність будь-яких перешкод останніми для того, щоб виконувати покладені на них державою функції.

Зазначений висновок суду першої інстанції зроблений з порушенням норм процесуального права з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 4 ЦПК України у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Згідно з частиною четвертою статті 42 ЦПК України у справах можуть також брати участь органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

У випадку, коли держава вступає у цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема у цивільних, правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах (див. висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у пунктах6.21, 6.22 постанови від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11, у пунктах 4.19, 4.20 постанови від 26 лютого 2019 року у справі № 915/478/18).

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що і в судовому процесі, зокрема у цивільному, держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (див. пункт 35 постанови від 27 лютого 2019року у справі № 761/3884/18). Тобто, під час розгляду справи у суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України).

Відповідно до пункту 3 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює: представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про прокуратуру» прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту, зокрема, загальних інтересів суспільства та держави.

У випадках, визначених Законом, на прокуратуру покладається функція з представництва інтересів громадянина або держави в суді (пункт2 частини першої статті 2 Закону).

Європейський суд з прав людини звертав увагу на те, що сторонами цивільного провадження є позивач і відповідач. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави (див. mutatismutandis рішення від 15 січня 2009 року у справі «Менчинська проти Росії» (Menchinskayav. Russia, заява № 42454/02, § 35)).

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (абзаци перший і другий частини третьої статті 23 Закону).

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу (абзаци перший - третій частини четвертої статті 23 Закону).

Вказаним приписам кореспондують відповідні приписи ЦПК України: прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; у разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві, і в такому разі прокурор набуває статусу позивача (частина четверта статті 56 ЦПК України).

Системне тлумачення частини четвертої статті 56 ЦПК України й абзацу першого частини третьої статті 23 Закону дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках:

1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Згідно з частиною п`ятою статті 175 ЦПК України у разі пред`явлення позову особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, в заяві повинні бути зазначені підстави такого звернення. Близька за змістом вимога застосовується згідно з абзацами першим і другим частини четвертої статті 23 Закону: прокурор має обґрунтувати наявність підстав для представництва.

Невиконання прокурором вимог щодо надання суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді згідно з частиною четвертою статті 56 ЦПК України має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього кодексу про залишення позовної заяви без руху для усунення її недоліків і повернення у разі, якщо відповідно до ухвали суду у встановлений строк ці недоліки усунуті не були.

Однак, всупереч наведеному, судом першої інстанції ухвала про залишення позовної заяви без руху не постановлялася, а відразу позовну заяву повернуто прокурору.

Як видно зі справи, заступник військового прокурора Вінницького гарнізону Центрального регіону України в інтересах держави, уповноваженим органом якого є Міністерство оборони України, Концерн «Військторгсервіс», звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про витребування майна від добросовісного набувача і на виконання частини четвертої статті 56 ЦПК України, абзацу першого частини третьої, абзацу першого частини четвертої статті 23 Закону у тексті позовної заяви обґрунтував, на його думку, у чому, з погляду позивача, полягає порушення інтересів держави (тобто навів підстави позову) та те, що Міністерство оборони України та Концерн «Військторгсервіс» до теперішнього часу не вживають заходів щодо витребування оспорюваного нерухомого майна, що підтверджується листом від 20 серпня 2019 року за вих. № 07/1457.

Колегія суддів погоджується із доводами, наведеними прокурором в апеляційній скарзі, про те, що у даному випадку прокурором обґрунтовано наявність підстав для звернення до суду з цим позовом в інтересах держави, уповноваженим органом якого є Міністерство оборони України, Концерн «Військторгсервіс».

Колегія суддів враховую правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16 квітня 2019 року, справа № 910/3486/18.

Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади, зокрема повноважень органів прокуратури, здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

До подібних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц, провадження № 14-104/цс19.

Суд апеляційної інстанції вважає, що місцевим судом допущено порушення норм процесуального права при постановленні оскаржуваної ухвали, а тому аргументи апеляційної скарги є такими, що заслуговують на увагу.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції зокрема є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 379, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу військового прокурора Вінницького гарнізону Центрального регіону України в інтересах держави, уповноваженим органом якого є Міністерство оборони України, Концерн «Військторгсервіс», задовольнити.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 15 жовтня 2019 року у даній справі скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Підпис Л. О. Голота

Судді: Підпис В. П. Рибчинський

Підпис Т. О. Денишенко

Згідно з оригіналом

Головуючий суддя Л. О. Голота