ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/4982/18 Номер провадження 22-ц/814/834/19Головуючий у 1-й інстанції Миронець О.К. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

Головуючого судді: Кривчун Т.О.

Суддів: Бондаревської С.М., Кузнєцової О.Ю.

секретар: Радько О.М.

за участю: відповідача ОСОБА_2, представника відповідача адв. ОСОБА_3

позивача ОСОБА_4

представника третьої особи Органу опіки та піклування ВК Київської районної у м. Полтави ради ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 06 грудня 2018 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради, про встановлення факту нецільового використвання аліментів та зобов'язання вчинити дії.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2018 року ОСОБА_4 звернувся до місцевого суду з вказаним позовом, уточненим в ході судового розгляду справи, до відповідача, мотивуючи тим, що з 31.10.1998 року по 30.04.2013 року сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_6.

Зазначає, що з 01.01.2014 року 10.01.2017 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2 проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу, при цьому, рішенням суду з позивача стягнуто на користь відповідача аліменти на утримання сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини його доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23.01.2013 року і до досягнення повноліття.

На думку позивача, відповідач не забезпечує в повній мірі основні потреби дитини, що свідчить по нецільове використання ОСОБА_2 сплачуваних аліментів. Окрім того, з вересня 2018 року син ОСОБА_7 переїхав проживати до батька ОСОБА_4

Вказує, що неодноразово звертався до ОСОБА_2 з проханням повернути сплачені аліменти синові, однак вони залишились без реагуванням відповідача.

З урахуванням викладеного остаточно прохав: встановити факт нецільового витрачання ОСОБА_2 аліментів, які стягуються з ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в період з 15.03.2018 року по 31.10.2018 року; зобов'язати ОСОБА_2 внести аліменти у сумі 37191,63 грн. (за травень-вересень 2018 року), які були сплачені за рішенням Київського районного суду м. Полтави від 21.02.2013 року по справі №2/552/645/13, на особистий рахунок дитини -ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 у АТ «Ощадбанк»», код банку 331467, ІНН НОМЕР_1, картковий рахунок 9302; вирішити питання судових витрат (а.с.2-3, 70-72).

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 06 грудня 2018 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Встановлено факт нецільового витрачання аліментів ОСОБА_2, які стягуються з ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в період з 01.06.2018 року по 31.10.2018 року.

Зобов'язано ОСОБА_2 внести аліменти в сумі 28011,86 гривень, які були сплачені їй за рішенням Київського районного суду м. Полтави від 21.03.2013 року згідно виконавчого листа №2/552/645/13 від 21.02.2013 року на особистий рахунок дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у АТ «Ощадбанк, код 331457, картковий рахунок 9302.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 сплачений ним судовий збір в сумі 1067,87 грн. та 3787,87 грн. витрат на правничу допомогу.

Вказане рішення оскаржила відповідач, яка у поданій апеляційній скарзі, посилаючись на неправильне та неповне зясування судом обставин справи, порушення норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення місцевого суду скасувати в частині: встановлення факту нецільового витрачання аліментів ОСОБА_2, які стягуються з ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в період з 01.06.2018 року по 31.10.2018 року; зобов'язання ОСОБА_2 внести аліменти в сумі 28011,86 гривень, які були сплачені їй за рішенням Київського районного суду м. Полтави від 21.03.2013 року згідно виконавчого листа №2/552/645/13 від 21.02.2013 року на особистий рахунок дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у АТ «Ощадбанк, код 331457, картковий рахунок 9302; стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 сплачений ним судовий збір в сумі 1067,87 грн. та 3787,87 грн. витрат на правничу допомогу, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги до ОСОБА_8 задовольнити частково: відмовити у встановленні факту нецільового витрачання аліментів ОСОБА_2, які стягуються з ОСОБА_9 на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі ј частини всіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в період з 01.06.2018 року по 31.10.2018 року; зобовязати ОСОБА_2 внести аліменти в сумі 9835,52 грн. які були сплачені їй за рішенням Київського районного суду м. Полтави від 21.03.2013 року згідно виконавчого листа №2/552/645/13 від 21.02.2013 року на особистий рахунок дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, у АТ «Ощадбанк, код 331457, картковий рахунок 9302; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 сплачений ним судовий збір в сумі 186,39 грн. та 1322,79 грн. витрат на правову допомогу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що, встановлення нецільового витрачання аліментів, а саме цей факт, може визначати лише орган опіки та піклування та позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу, зокрема відповідного висновку, на підтвердження того, що аліменти відповідачем витрачались не на потреби дитини і сину ОСОБА_7 не було забезпечено належного рівня життя.

Також, вказує, що із заявою до органу опіки та піклування про здійснення контролю за витрачанням аліментів заявник має право звернення лише за умови відсутності у нього відповідної заборгованості, при цьому, у ОСОБА_4 станом на 01.06.2018 року має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 30132,84 грн.

Зазначає, що місцевим судом було невірно здійснено розрахунок суми стягуваних аліментів, за наявності помилкових вихідних даних.

При цьому, апелянт погоджується з тим, що з 15.09.2018 року дитина не проживає з нею, а тому поверненню підлягають кошти в сумі 9835,52 грн., що складають розмір сплачених аліментів за половину вересня та жовтень 2018 року.

Зауважує, що закон не зобовязує стягувача аліментів, для підтвердження ним витрачання коштів за цільовим призначенням, збирання відповідних чеків, оскільки придбання продуктів харчування та інше є дрібними покупками. При цьому, апелянт не погоджується з позицією позивача стосовно того, що обовязок доказування цільового використання коштів лежить на відповідачеві.

Вказує, що з листів ВК Київської районної у м. Полтаві ради від 20.04.2018 року, 20.06.2018 року, 01.08.2018 року вбачається, що після здійсненої перевірки встановлено, що для малолітнього сина ОСОБА_7 створено всі належні умови…. .

Вважає, що позивачем обрано невірний спосіб захисту, оскільки факту нецільового використання грошей не встановлено.

Окрім того, з урахуванням вимог ст.141 ЦПК України, судові витрати підлягають перерозподілу пропорційно до частки задоволених позовних вимог.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 прохав рішення місцевого суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що відповідачем навмисно зменшено суми здійснених позивачем виплат по аліментах, а наведений в апеляційній скарзі розрахунок є невірним, оскільки наведені в ньому суми є необєктивними.

Зауважує, що матеріалами справи в повній мірі, на підставі належних та допустимих доказів, підтверджено факт нецільового використання відповідачем аліментів, а ОСОБА_2 в скарзі перекручує встановлені факти з відповідей органу опіки та піклування.

Окрім того, зазначає, що розподіл судових витрат місцевим судом було здійснено вірно на підставі наявних у справі банківських виписок.

У судовому засіданнівідповідач та її представник доводи, наведені в апеляційній скарзі, підтримали та прохали її задовольнити.

Позивач проти задоволення апеляційної скарги заперечував, прохав її відхилити, а рішення місцевого суду залишити без змін.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення учасників процесу, приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

У відповідності до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст.264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

З матеріалів справи убачається та встановлено місцевим судом, що, згідно актового запису №701 в Книзі записів актів громадянського стану про народження Відділу РАЦС Київського РУЮ м. Полтави, ОСОБА_6 народився 06.09.2004 року, та його батьками записані: ОСОБА_4 (батько) та ОСОБА_2 (мати) (а.с.6).

Також, місцевим судом установлено, що, за виконавчим листом №2/552/645/13 від 21.02.2013 року, виданим Київським районним судом м. Полтави, з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 визначено до стягнення аліменти на утримання сина ОСОБА_6 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23.01.2013 року до досягнення повноліття (а.с.216).

Також, судом першої інстанції установлено та не заперечується сторонами, що дитина ОСОБА_6 в період з 29.05.2018 року по 19.06.2018 року перебував у літньому таборі, з 19.06.2018 року по 29.06.2018 року проживав з матір'ю ОСОБА_2, з 29.06.2018 року по 23.08.2018 року проживав у своєї бабусі в м. Прилуки, з 24.08.2018 року по 15.09.2018 року проживав з матір'ю ОСОБА_2, а з 16.09.2018 року і на день винесення рішення проживає з батьком, ОСОБА_4

Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 16.01.2019 року по справі за позовом ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_6 до ОСОБА_2, третя особа: виконавчий комітет Київської районної у м. Полтаві ради про визначення місця проживання дитини, припинення стягнення аліментів, стягнення аліментів позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.

Припинено з 16 вересня 2018 року стягнення аліментів з ОСОБА_4 згідно рішення Київського районного суду м. Полтави від 21 лютого 2013 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21 вересня 2018 року, до досягнення дитиною повноліття.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Рішення допущено до негайного виконання та вирішено питання судових витрат (а.с.218-219).

Задовольняючи позов частково місцевий суд виходив з доведеності факту нецільового використання аліментів. При цьому вказував, що матеріалами справи підтверджено понесення відповідачем витрат на утримання дитини у спірний період на суму 519,26 грн., та витрат бабусі на утримання внука на суму 12000,00 грн., а враховуючи, що витрати на дитину сторону несуть порівну, отже 6000,00 грн. та 519,26 грн. підлягає відрахуванню із суми сплачених аліментів.Відтак, на коритись дитини підлягає до стягнення сума сплачених позивачем аліментів з червня 2018 року по жовтень 2018 року у розмірі 28011,86 грн. (34531,12-(519,26+6000,00).

Такі висновки місцевого суду в повній мірі відповідають матеріалам справи та встановленим по справі обставинам, з урахуванням наступного.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної ОСОБА_9 України №789-ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Статтею 180 СК України встановлено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від неї.

За приписами ст.179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім'я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України.

Згідно ст.186 СК України за заявою платника аліментів або за власною ініціативою орган опіки та піклування перевіряє цільове витрачання аліментів. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.

Аналіз вказаних норм права дає підстави для висновку про те, що кожен з батьків зобов'язаний брати участь в утриманні своїх дітей. Один з батьків, який проживає окремо від дитини, зобов'язаний, зокрема, на підставі рішення суду, сплачувати аліменти на її утримання. Одержувачем таких аліментів, як правило, являється особа з якою проживає дитина (другий і батьків, опікун або піклувальник, тощо). Сплачені аліменти являються власністю дитини, але їх одержувач має право розпоряджатися ними виключно на потреби дитини і в її інтересах. При цьому платник аліментів зберігає право здійснювати контроль за цільовим використанням аліментів, що забезпечує дотримання найкращих інтересів дитини.

Нецільове використання одержувачем аліментів може мати наслідком зміну їх одержувача або зменшення розміру.

Так. у справі, яка переглядається позивач обґрунтовував свої вимоги саме невикористанням відповідачем сплачених їй коштів на потреби дитини у спірний період з з 01.06.2018 року по 31.10.2018 року.

Виходячи з обов'язку сторін довести обставини, які мають значення для справи і на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України), позивач зобов'язаний довести належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами факт нецільового використання ОСОБА_2 отриманих від нього аліментів на утримання дитини.

Як убачається з Характеристики учня 8-Г класу Полтавської гімназії №13 ОСОБА_10. ІНФОРМАЦІЯ_3 до уроків він готується систематично, має все необхідне для навчання: зошити, ручки, олівці, контурні карти (та інше), одягнений завжди відповідно до сезону, на екскурсії та інші потреби фінанси має (а.с.9).

Відповідно до листа КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1 м. Полтави» від 05.04.2018 року №604, рекомендації лікарів по догляду за дитиною ОСОБА_6 мати ОСОБА_2 виконує, зауважень щодо виконання батьківських обовязків немає (а.с.10).

З листа ВК Київської районної у м. Полтави ради від 20.04.2018 року вбачається, що в ході перевірки вдалось зясувати, що малолітній проживає в задовільних умовах, має окрему кімнату, яка належним чином вмебльована та в ній зроблено ремонт. Так, дитина ОСОБА_6 зазначав, що протягом останніх місяців мати придбавала йому речі, а саме: халат, кофту, брюки, білизну, а також канцелярське приладдя, витрачала кошти на потреби школи та надавала йому кишенькові гроші. Також, зазначено, що ОСОБА_2 не надано чеків на підтвердження витрат. Відтак, констатовано, що ОСОБА_2 належним чином дбає про дитину витрачає кошти на його утримання і розвиток (а.с.15).

Листом ВК Київської районної у м. Полтави ради від 20.06.2018 року визначено, що 06.06.2018 року було здійснено повторне інспектування, під час якого установлено, що в домі було достатньо продуктів харчування, а саме: мясні продукти, крупи, овочі, фрукти, консервація. Дитячі речі були в достатній кількості, відповідно до сезону. Вказано, що на повторний запит щодо виконання батьківських обовязків та витрачання аліментів ОСОБА_2, адміністрація Полтавської гімназії №13 повідомила, що ознак недоїдання в учня не виявлено, ОСОБА_6 на перервах купує в шкільній їдальні їжу (булочки, солодощі). Навчальний заклад зазначав, що дитина забезпечена одягом та взуттям по сезону, одяг має чистий, але літні речі з вигляду дещо замалі і останнім часом учень ходив до шкоди в одному і тому ж одязі.

Як висновок, зазначено:

1.Обстеження умов проживання дитини під час обстеження умов проживання було зясовано, зо умови проживання малолітнього задовільні, санітарно-побутовий стан помешкання задовільний, сімя забезпечена продуктами харчування, у хлопця є необхідні речі.

2.Бесіда з дитиною. З ОСОБА_2 Оолексієм було проведено бесіду працівниками служби у справах дітей, він пояснив, що матір протягом останніх місяців придбала для нього халат, кофту, брюки, білизну, канцелярське приладдя для навчання, витрачала кошти на потреби школи. Окрім того, вона йому щодня дає в школу гроші в сумі 10 грн. на день, але відсутній належний контроль за навчанням сина.

3.Запити до закладів освіти, охорони здоровя щодо стану здоровя дитини, наявності необхідних для навчання та виховання приладдя, одягу, відповідно до віку та сезону. Медична установа претензій щодо догляду за станом здоровя не має. Навчальний заклад повідомляє, що дитина має все необхідне для навчання: зошити, ручки, олівці, контурні карти, та ін., одягнений по сезону, одяг чистий та має нормальний вигляд. Дитина має гроші на харчування. Єдине, на що навчальний заклад звертає увагу, це те, що літні речі з вигляду дещо замалі і останнім часом учень ходив до шкоди в одному і тому ж одязі.

4.Запити щодо оплати ЖКП- заборгованість зі сплати ЖКП відсутня.

Вказано, що витребування у того з батьків, з ким проживає дитина, квитанцій, чеків, інших підтверджень конкретного використання коштів, отриманих від сплати аліментних зобовязань за той чи інший проміжок часу, не передбачено жодним нормативно-правовим актом та є незаконним, така інформація може бути надана особою добровільно.

В листі зазначається, що при здійсненні контролю за цільовим використанням аліментів, орган опіки та піклування може зробити відповідний висновок виключно виходячи із дослідження забезпечення основних потреб та позбавлений права робити фінансові підрахунки (а.с.20-21).

Відтак, даним листом установлено, що у спірний період червня 2018 року син сторін по справі ОСОБА_6 був не в повній мірі забезпечений речами, а саме літній одяг був для нього замалий та у школу він ходив в одному і тому ж одязі.

В подальшому, в листі ВК Київської районної у м. Полтави ради від 01.08.2018 року вказано, що ОСОБА_2 не в повній мірі забезпечує основні потреби дитини.

Вказаний висновок ґрунтувався на поясненнях малолітнього ОСОБА_6, який вказував, що мати, незважаючи на його погане самопочуття, відправила сина до школи, після чого його довелось госпіталізувати до лікарні та пройти тривале лікування, під час якого мати провідала його лише раз. Також вказував, що ОСОБА_2 не приймала участі у придбанні йому путівки на оздоровлення та покупці речей для табору. Окрім того, скаржився, що мати не купляє йому пакет мобільного звязку та не придбала білет для поїздки до бабусі у м. Прилуки, не надала грошей на витрати в дорозі. Також вказував, що часто їсти готує сам, не відвідує гуртки, мати не цікавиться його зайнятістю в позаурочний час, не контролює навчання (а.с.22).

Так, з наведеного вбачається, що факт неналежного забезпечення дитини ОСОБА_6 підтверджено також і листом ВК Київської районної у м. Полтави ради від 01.08.2018 року, де чітко вказано, що ОСОБА_2 не в повній мірі забезпечує основні потреби дитини.

Відтак, місцевим судом, на підставі належних та допустимих доказів, наявних у матеріалах справи, вірно установлено, що за період з 01.06.2018 року по 15.09.2018 року відповідач не купувала речей для дитини, наведене підтверджено і самим ОСОБА_6 у судовому засіданні.

Також, з аналізу листа ВК Київської районної у м. Полтави ради від 01.08.2018 року, вбачається, що син сторін ОСОБА_6 підтвердив і той факт, що ОСОБА_2 не брала матеріальної участі у придбанні йому путівки до табору, необхідних для відпочинку речей, не купляла пакет мобільного звязку та не придбала білет для поїздки до бабусі у м. Прилуки, не надала грошей на витрати в дорозі. Окрім того, установлено, що відповідач по справі не здійснювала жодних витрат на лікування сина.

При цьому, як убачається, з розрахунку заборгованості, здійсненого Київським ВДВС м. Полтави від 20.12.2018 року №58108, за період з червня 2018 року по жовтень 2018 року відповідач отримала від позивача аліменти в загальній сумі - 34531,12 грн., що є досить значною сумою, достатньою для забезпечення сина всім необхідним, чого, як вірно установлено місцевим судом, нею здійснено не було.

Відтак, місцевим судом було вірно встановлено, що підтвердженим є факт витрачання ОСОБА_2 саме на потреби дитини за спірний період коштів в сумі - 519,26 грн.

Окрім того, за період перебування ОСОБА_6 у бабусі ОСОБА_11 в м. Прилуки остатньою витрачено 12000,00 гривень, та враховуючи, що витрати на дитину сторону несуть порівну, отже кошти в сумі 6000,00 грн. підлягають відрахуванню із суми сплачених аліментів.

Також, матеріалами справи вставлено та не заперечується сторонами, що 15.09.2018 року син ОСОБА_6 переїхав проживати до батька позивача по справі ОСОБА_4, відтак, сума сплачених ним аліментів за спірний період з 16.09.2018 року по 31.10.2018 року на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_6 не могла бути використана за призначення.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком місцевого стосовно наявності підстав для часткового задоволення позову, а саме встановлення факту нецільового використання аліментів відповідачем за період з 01.06.2018 року по 31.10.2018 року в сумі 28011,86 грн., та наявність підстав для повернення вказаних коштів на особистий рахунок дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 у АТ «Ощадбанк», код 331457, картковий рахунок 9302.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що із заявою до органу опіки та піклування про здійснення контролю за витрачанням аліментів заявник має право звернення лише за умови відсутності у нього відповідної заборгованості, при цьому, у ОСОБА_4 станом на 01.06.2018 року існує заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 30132,84 грн., колегія суддів до уваги не приймає, оскільки чинне законодавство України такої норми не містить.

Твердження апелянта про те, що місцевим судом було невірно здійснено розрахунок суми стягуваних аліментів, за наявності помилкових вихідних даних, є неспроможним, оскільки наведений місцевим судом розрахунок було здійснено на підставі належних та допустимих доказів, наявних у матеріалах справи.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що закон не зобовязує стягувача аліментів, для підтвердження ним витрачання коштів за цільовим призначенням, збирання відповідних чеків, оскільки придбання продуктів харчування та інше є дрібними покупками, є неспроможним, оскільки збирання чеків дійсно не є обовязком отримувача аліментів, проте, його обовязком є витрачання відповідних коштів, саме на потреби дитини, для задоволення в повній мірі всіх його потреб, що матеріалами справи не підтверджено.

Окрім того, вибіркове трактування даних, що містяться в листах ВК Київської районної у м. Полтаві ради від 20.04.2018 року, 20.06.2018 року, 01.08.2018 року, не може вказувати на помилковість висновків суду про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Статтею 141 ЦПК України визначено механізм розподілу судових витрат між сторонами, частиною один якої встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються , у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 13.02.2019 року відстрочено ОСОБА_2 сплату судового збору за подачу апеляційної скарги до ухвалення судового рішення судом апеляційної інстанції.

З урахуванням наведеного, з огляду на те, що даною постановою апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, судовий збір у сумі 1602,00 (1067,87*150%) грн. підлягає стягненню з неї на користь держави.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції також не спростовують та зводяться фактично до незгоди із судовими рішеннями без належного обґрунтування нормами права.

Таким чином, суд першої інстанції повно та обєктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для їх скасування з мотивів, викладених в апеляційних скаргах, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, - відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 06 грудня 2018 року, - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 1602,00 (одну тисячу шістсот дві гривні 00 коп.) грн. судового збору в дохід держави.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ : Т.О. Кривчун

СУДДІ: С.М. Бондаревська

ОСОБА_12