ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Варенко О.П.,

суддів Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 12 листопада 2018 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2017 року позивач звернулася з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що з 17 травня 2012 року по 20 листопада 2015 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, та від цього шлюбу вони мають двох синів - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, які після розірвання шлюбу мешкають з нею та знаходяться на її утриманні.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2017 року з відповідача стягуються аліменти на її користь на утримання їх старшого сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Жодної участі в утриманні сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, відповідач не приймає, коштів на утримання дитини не надає.

Враховуючи викладене, позивач просила стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі ј частини від всіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Не погоджуючись з позовом, 27 березня 2018 року відповідач звернувся із зустрічною позовною заявою про виключення запису про батька з актового запису про народження дитини, посилаючись на те, що у нього зявились сумніви після народження сина ОСОБА_5 в тому, що він є його біологічним батьком, яку ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада 2018 року було залишено без розгляду з підстав п.5 ч.1 ст. 257 ЦПК України (за заявою позивача за зустрічним позовом).

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 12 листопада 2018 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, аліменти на утримання його малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, до досягнення ним повноліття, в розмірі 1/6 частини від всіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, стягуючи аліменти на користь матері дитини ОСОБА_2, починаючи стягнення з дня предявлення позову, а саме з 13 вересня 2017 року.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду змінити в частині визначення розміру аліментів, зменшивши розмір стягнутих з нього аліментів на утримання його малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2,з 1/6 на 1/12 частину від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції частково задовольняючи позов, у порушення вимог ст. 182 СК України не перевірив його матеріальне становище як платника аліментів та наявність у нього на утриманні інших неповнолітніх дітей.

Позивач правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, не скористалася.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 17 травня 2012 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 20 листопада 2015 року (а.с.4, 42-43).

Батьком малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, є відповідач, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-КИ № 648800, виданим 12 травня 2017 року Соборним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Дніпропетровській області (а.с. 5).

Малолітній син мешкає зі своєю матірю - ОСОБА_2 та знаходиться на її утриманні.

Зазначені обставини не заперечувалися відповідачем, отже в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України вони не підлягають доказуванню.

З відповідача за рішенням суду вже стягуються аліменти на старшого сина ОСОБА_6, 27.09.2012р. народження (а.с.39, 44-45).

Відповідач має постійний офіційний заробіток, оскільки займає посаду інженера в ТОВ Авіаційна компанія Роза вітрів, його доходи мають регулярний характер та є достатніми для участі в утриманні дитини (а.с.82).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції керувався вимогами ст.ст.180-184, 191 СК України та виходив з обов'язку батьків утримувати своїх малолітніх дітей.

Колегія суддів погоджується з висновками суду щодо наявності підстав для покладення на відповідача обов'язку зі сплати аліментів на утримання малолітньої дитини у визначеній судом частці, оскільки вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 ст. 7 СК України, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

Згідно зі ст.51 Конституції України, ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Положенням ч. 1 ст. 12 Закону України Про охорону дитинства визначено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Сімейний кодекс України передбачає два способи визначення розміру аліментів: у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини (стаття 183 СК України) та у твердій грошовій сумі (стаття 184 СК України).

Так, згідно з ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (частина друга статті 183 СК України).

Аналіз ст.183 СК України передбачає, що розмір частки від заробітку, що приходиться на утримання дитини, законом не встановлюється, а визначається судом у кожному конкретному випадку стягнення аліментів з урахуванням обставин, які передбачені у ст.182 СК України.

Статтею 182 Сімейного Кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що судом при ухваленні рішення не враховано наявність обовязку скаржника утримувати іншу малолітню дитину ОСОБА_3, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки були предметом розгляду суду першої інстанції, їм надана відповідна правова оцінка, з якою погоджується колегія суддів.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на неправильний розподіл судових витрат не заслуговують на увагу та спростовуються наступним чином.

Статтею 5 ч.1 п.3 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільнені позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення.

Відповідачі до пільгової категорії не включені, тож ними оплачується судовий збір на загальних підставах у мінімальному розмірі, визначеному законом, тобто 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який повинен становити 704, 80 грн., виходячи із розміру прожиткового мінімуму на час подання позовної заяви.

Будь-яких інших належних та допустимих доказів для спростування висновків суду першої інстанції, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування рішення, відповідно до ст. 376 ЦПК України, апелянтом не представлено.

За таких обставин, доводи, вказані в апеляційній скарзі, необґрунтовані та зводяться до переоцінки доказів по справі і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 12 листопада 2018 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий О.П.Варенко

Судді: В.С. Городнича

ОСОБА_7