Справа № 570/3079/18
Номер провадження 2/570/226/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2019 року

Рівненський районний суд Рівненської області в особі:

судді Красовського О.О.

з участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_1

представників строрін - ОСОБА_2, ОСОБА_3

позивачки ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне (в порядку порядку заочного розгляду) цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - служба у справах дітей Рівненської районної державної адміністрації Рівненської області про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, -

в с т а н о в и в :

06 липня 2018 року позивачка звернулася до Рівненського районного суду Рівненської області з позовом про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що подружнє життя з відповідачем не склалося,подружні відносини між ними фактично припинені з квітня 2016 року через відсутність взаєморозуміння між ними, несумісність характерів та різні погляди на життя. Мають спільну дитину ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серія I-АЖ номер 899767). Позивачка, як мати малолітнього, усвідомлюючи свою особисту відповідальність за виховання та піклування про сина, створення для нього належних соціально-побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоровя, духовного та розумового розвитку, вважає за необхідне визначити місце проживання сина з нею. Просить ухвалити рішення, яким шлюб, зареєстрований 25 грудня 2012 року Селенгінським районним відділом управління РАЦС Республіки Бурятія ОСОБА_7 Федерації, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу серія I-АЖ № 627436, актовий запис № 289 між нею, громадянкою України Сидоровою (в шлюбі ОСОБА_6) ОСОБА_8 та громадянином ОСОБА_7 Федерації ОСОБА_5 розірвати. Після розірвання шлюбу між нею та ОСОБА_5, залишити їй прізвище - ОСОБА_5. Також просить визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з матірю ОСОБА_4.

В судовому засіданні позивачка підтримала позов та пояснила суду про обставини, що описані вище. Просить шлюб розірвати, малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, залишити проживати з нею. Додала, що вона не має наміру проживати з відповідачем, а він не бажає проживати з нею. Подружні відносини між сторонами фактично припинені з квітня 2016 року, тому шлюб існує формально.

Відповідач повторно не зявився в судове засідання, про дату та час розгляду справи сповіщався належним чином - у відповідності до ст. 498 ЦПК України шляхом направлення судового доручення до компетентного суду Республіки Бурятія ОСОБА_7 Федерації за місцем реєстрації відповідача. Судове доручення повернуто 15.01.2019 р. на адресу Рівненського районного суду Рівненської області з відміткою про вручення 09.11.2018 р. Від відповідача не надходили заяви про відкладення розгляду справи чи про слухання справи без його участі, відзив на позов до суду відповідач не подавав.

Тому суд вважає за можливе застосувати положення ЦПК України щодо можливості проведення заочного розгляду справи.

Заслухавши пояснення учасників процесу,дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи, суд приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Конвенції «Про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах», яка була ратифікована Україною Законом України № 240/94-ВР від 10.11.1994 та підписана ОСОБА_7 Федерацією, документи, що на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без якого-небудь спеціального посвідчення.

Відповідно до ст. 58 Закону України «Про міжнародне приватне право» шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу.

В ч. 1 ст. 51 Конституції України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Стаття 24 СК України визначає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Отже, однією з основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу. Зокрема, особа має право вільно вирішувати питання щодо укладення шлюбу та його збереження, а також розірвання шлюбу та припинення шлюбних відносин.

Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 25 грудня 2012 року, який зареєстрований Селенгінським районним відділом управління РАЦС Республіки Бурятія ОСОБА_7 Федерації.

Згідно ч. 2 ст. 28 Конвенції «Про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах», якщо один з подружжя є громадянином однієї Договірної Сторони, а другий - іншої Договірної Сторони, застосовується законодавство Договірної Сторони, установа якої розглядає справу про розірвання шлюбу.

Таким чином, у відповідності до вказаної Конвенції, справа про розірвання шлюбу між позивачкою та відповідачем може розглядатися за законодавством України.

Відповідно до ч. 2 ст. 29 Конвенції «Про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах», по справах про розірвання шлюбу у випадку, передбаченому пунктом 2 статті 28, компетентні установи Договірної Сторони, на території якої проживає подружжя. Якщо один з подружжя проживає на території однієї Договірної Сторони, а другий - на території іншої Договірної Сторони, по справах про розірвання шлюбу компетентні установи обох Договірних Сторін, на територіях яких проживає подружжя.

Таким чином, суд компетентний вирішувати справу про розірвання шлюбу між позивачкою і відповідачем.

Стаття 56 СК України передбачає право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.

Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу.

Подружні відносини між сторонами фактично припинені з квітня 2016 року, тому шлюб існує формально, позивачка не має наміру зберегти шлюб з відповідачем, шлюб суперечить інтересам позивачки, що має істотне значення.

Тому суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження сімї стали неможливими і суперечить їх інтересам, що в силу ч. 2 ст. 112 СК Україниє підставою для розірвання шлюбу.

Враховуючи вищевикладене та виходячи з положень ст. ст. 110,112 СК України, а також з того, що особа має право вільно вирішувати питання щодо розірвання шлюбу та припинення шлюбних відносин, суд вважає, що позов в частині розірвання шлюбу підлягає до задоволення.

Щодо решти заявлених позовних вимог.

Згідно вимог ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

В силу ст. 161 СК України, якщо батько та мати, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

За приписами ч. 4, ч. 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Рівненська районна державна адміністрація (як орган опіки та піклування) підтримала письмовий висновок щодо визначення місця проживання дитини, згідно якого вважає за доцільне визначити місце проживання дитини з матірю.

Також позивачкою була надана характеристика з дошкільного навчального закладу (ясла-садок) № 2 поглибленого інтелектуального розвитку Рівненської міської ради, який з 16 січня 2018 року по даний час відвідує дитина. Даний документ позитивно характеризує позивачку, а саме, що вона опікується дитиною, вчасно сплачує за харчування , проводжає та забирає сина з дошкільного навчального закладу, бере активну участь у всіх формах роботи дошкільного навчального закладу.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка була ратифікована Україною 27 лютого 1991року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Враховуючи надані докази суд приходить до висновку про те, що позов в цій частині слід задовольнити та визначити місце проживання дитини з матірю, оскільки це відповідатиме інтересам дитини.

Позивачка не заявила про те, щоб понесені нею судові витрати були стягнуті з відповідача на її користь. Адже кожна із сторін має право розпоряджатися своїми правами на власний розсуд. І в даному випадку позивачка не бажає відшкодовувати понесені нею судові витрати. А суд не може прийняти рішення, вийшовши за межі заявлених позивачкою вимог. Таким чином понесені позивачкою судові витрати залишаються покладеними на неї ж.

Керуючись ст. ст. 12, 89, 259, 263-265, 280 - 284 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_4до ОСОБА_5; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - служба у справах дітей Рівненської районної державної адміністрації Рівненської області про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини - задоволити повністю.

Розірвати шлюб між ОСОБА_5 (дошлюбне прізвище Сидорова) ОСОБА_8 та ОСОБА_5, зареєстрований 25.12.2012 року Селегнінським районним відділом Управління ЗАГС Республіки Бурятія, ОСОБА_7 Федерація, актовий запис № 289.

Малолітню дитину сина ОСОБА_6 (30.06.2014 р.н.) залишити проживати з матірю ОСОБА_4.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Позивач має право подати апеляційну скаргу на рішення суду до Рівненського апеляційного суду через Рівненський районний суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, або безпосередньо до Рівненського апеляційного суду. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, вул. Авіаторів, 1, кім. 16, с. Велика Омеляна Рівненського району Рівненської області).

Відповідач: ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт громадяника ОСОБА_7 Федерації серія 81 08 номер 283488, виданий відділом управління Федеральної Міграційної служби Росії по Республіці Бурятія в Селенгінському районі, код підрозділу 030-038 від 10.07.2009 року; АДРЕСА_1, Республіка Бурятія, ОСОБА_7 Федерація).

Суддя Красовський О.О.

Повне рішення суду складено 08.03.2019 року