Рівненський міський суд Рівненської області в особі головуючої судді - Панас О.В. при секретарі судового засідання - Корнійчук А.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів ,-
ОСОБА_1 звернулася до Рівненського міського суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що 05 вересня 2008 року між нею та відповідачем ОСОБА_2 був укладений шлюб, який зареєстрований Олександрійською сільською радою, про що складено актовий запис № 21.
За час перебування в шлюбі, в них народилися спільні діти: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.
В шлюбі прожили 10 років, але спільне життя не склалося. Останні роки відповідач не надавав належної матеріальної допомоги на утримування сім'ї, мав нестабільний заробіток. Періодично влаштовував сварки, свідками яких були діти,що в подальшому може негативно вплинути на їхню психіку, погляди на життя, в тому числі на життя в шлюбі та формування їх світогляду.
Перебуваючи у другій декретній відпустці вона з відповідачем проживала в ІНФОРМАЦІЯ_3. Неодноразово намагалась зберегти сімейні відносини, проте відповідач забезпечувати сімю не має бажання, не бере участі у вихованні дітей. Таким чином, вважає, що сімя припинила своє існування, збереження шлюбу є неможливим і суперечитиме її інтересам та інтересам дітей. Вона працює на посаді медичної сестри , але в повній мірі матеріально забезпечувати сімю не може.
Просила розірвати шлюб між нею та ОСОБА_3 зареєстрований 05.09.2008 року Олександрійською сільською радою Рівненського району Рівненської області, актовий запис № 21, розірвати. Стягнути з ОСОБА_2 аліменти на її користь, на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій одиниці, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку від моменту подачі позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. Позивачка ОСОБА_1 подала до суду заяву у якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, та просить задовольнити, не заперечує проти розгляду справи у відсутність відповідача з постановленням заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився повторно. Про день, час та місце судового засідання повідомлений належним чином. З заявою про розгляд справи у його відсутність не звертався, причину неявки суду не повідомив. Письмового відзиву на позов не подав. За наведених обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача на підставі наявних у справі матеріалів з постановленням заочного рішення відповідно до ст.ст. 280- 282 ЦПК України, протии чого не заперечила позивачка. Дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку що позовна заява підлягає до задоволення.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у шлюбі, зареєстрованому 05.09.2008 р. Олександрійською сільською радою Рівненського району Рівненської області, актовий запис № 21.
Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.
З оглянутого судом свідоцтва про народження вбачається, що батьками неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5, актовий запис № 1148, зареєстрований відділом РАЦС Рівненського міського управління юстиції та неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, актовий запис № 1369, зареєстрований відділом ДРАЦС Рівненського міського управління юстиції є ОСОБА_2 та ОСОБА_1.
За приписами ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права та обов'язки.
За визначенням поняття шлюбу, наведеним у ч. 1 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.
Згідно вимог ст. 24 СК закріплено один із головних принципів шлюбу його добровільність. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Як слідує з положень ст. 51 Конституції України, добровільність шлюбу відноситься до основних прав і свобод людини і громадянина.
Відповідно до ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подружні стосунки між сторонами припинені , подружнє життя не відновлювали. Сторони втратили почуття любові, між ними відсутнє взаєморозуміння. Примирення не можливе оскільки взаємної волі сторін на спільне проживання немає. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позовна заява в частині розірвання шлюбу підлягає до задоволення, так як подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам подружжя та неповнолітніх дітей, а тому шлюб слід розірвати.
Ухвалою від 01.08.2018 р. позовна заява ОСОБА_1 в частині вимоги щодо визначення місця проживання дітей була залишена без руху для доплати судового збору .
Оскільки ухвала суду позивачем не була виконана, суд прийшов до висновку, що заява позивачки ОСОБА_1 в частині визначення місця проживання дітей вважається неподаною та підлягає до повернення. Відповідно до вимог ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 191 СК України за рішенням суду аліменти на утримання дитини стягуються від дня предявлення позову.
Згідно з ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до ч.З статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.7 ЗУ "Про державний бюджет на 2019 рік" установлено у 2019 році прожитковий мінімум для дитини віком дo 6 років: з 01 січня 2019 пo 30 червня - 1626 грн., з 01 липня пo 30 листопада 1699 грн., з 01 грудня - 1779 грн., а для дітей віком від 6 до
18 років з 01 січня 2019 пo 30 червня - 2027 грн., з 01 липня пo 30 листопада 2118 грн., з 01 грудня - 2218 грн. Як визначено у статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з принципами Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року (Резолюція 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року) дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. При виданні з цією метою законів головним міркуванням має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. (Принцип 2). Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. (Принцип 4). Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Він повинен, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. (Принцин 6). Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Оцінюючи положення статті 180 СК України щодо обовязку батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття в контексті згаданого законодавства, суд визнає, що забезпечення дитини на рівні встановленого прожиткового мінімуму є спільним обовязком батьків, тобто матері та батька. Оцінивши в сукупності достовірно встановлені судом докази та обставини , суд прийшов до висновку, що підлягають до стягнення з відповідача аліменти на утримання дітей за рішенням суду, у звязку з ухиленням відповідача від утримання дітей в добровільному порядку, стягнувши з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в твердій грошовій сумі у розмірі 1013,50 грн., на кожну дитину, що не порушує вимоги ст.182 СК та є не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку,
щомісячно, починаючи з 27.07.2018 р. до досягнення дітьми повноліття.
Рішення суду в частині стягнення аліментів на дітей у межах суми платежу за один місяць з 27.07.2018 р. - 27.08.2018 р.- допустити до негайного виконання.
Судові витрати - судовий збір підлягає до стягнення з відповідача за вимогу про стягнення аліментів в прибуток державного бюджету в сумі 704,80 грн. та на користь позивачки понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 704,80 грн. за вимогу про розірвання шлюбу.
На підставі викладеного, ст.ст. 55, 110, 112, 115 СК України, керуючись ст.ст. 12,81,141, 264-268, 273, 280-284,354,355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
в и р і ш и в:
Позовну заяву ОСОБА_1 , задовольнити.
Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, зареєстрований 05.09.2008 року Олександрійською сільською радою Рівненського району Рівненської області, актовий запис № 21, розірвати.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7, на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у сумі 1013 (одна тисяча тринадцять) грн. 50 коп., щомісячно, починаючи з 27.07.2018 р. до повноліття дитини .
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7, на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у сумі 1013 (одна тисяча тринадцять) грн. 50 коп., щомісячно, починаючи з 27.07.2018 р. до повноліття дитини . Рішення суду в частині стягнення аліментів на дітей у межах суми платежу за один місяць з 27.07.2018 р. - 27.08.2018 р.- допустити до негайного виконання. Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. в прибуток державного бюджету . Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом , що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Позивач: ОСОБА_1 , проживає: 33024, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 . Відповідач: ОСОБА_2, проживає: ІНФОРМАЦІЯ_8 , паспорт серія МЮ 036740 виданий Рівненським МВ УМВС України в Рівненській області 02.04.2005 р.

Повний текст рішення виготовлено - 04.03.2019 року . Суддя: О.В.Панас