Справа № 303/3441/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

21 лютого 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Кожух О.А. та Фазикош Г.В.,

з участю секретаря Микуляк Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 20 березня 2018 року (у складі судді Камінського С.Е.) за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, в інтересах якої діє ОСОБА_1, третя особа - служба у справах дітей Мукачівської районної державної адміністрації, про поділ житлового будинку в натурі між співвласниками, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом у червні 2017 р.

Просила:

-припинити право спільної часткової власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1;

-поділити в натурі житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, відповідно до ідеальних часток, визнавши за ОСОБА_3 право приватної власності на відокремлену частку житлового будинку - квартиру №1, та надвірні споруди, що відповідають розміру 36/100 часткам у спільному майні, залишивши за нею приміщення будинку літера «А» в додатку №3 частка №1-1-1-прихожа площею 6,50 кв. м; 1-2-кухні площею 6,70 кв. м; 1-3 житлової площі 22,80 кв. м, всього по квартирі - 36 кв. м; по надвірних спорудах: сарай літера «Д»; літню кухню літера «Ж». Вартість ідеальної частки становить 232 008,50 грн.;

-поділити в натурі житловий будинок загальною площею 71,90 кв.м з господарськими будівлями та спорудами, передавши ОСОБА_2-35/100 - 35,90 ідеальної частки, визнавши за нею право власності на відокремлену частку житлового будинку (частку №2 квартири №2) за адресою: АДРЕСА_1, який складається із житлового будинку літера «А» (додаток №3) наступні приміщення: 1-4 - комору площею 7,60 кв. м; 1-2 - кухню площею 9,40 кв. м; 1-5 - житлову площу 18,90 кв. м; усього по квартирі №2 - 35,90 кв. м, та надвірні споруди до частки №2 частки №2 - сарай літера «Є», сарай літера «Б», сарай літера «В», сарай літера «І». Вартість ідеальної частки у виділеному майні складає - 232 008,50 грн.;

-зобов'язати власника квартири №2 влаштувати вхідні двері Д2 (в приміщенні будівлі літера «Б», попередньо переобладнати в літню кухню) та двері між приміщеннями 1-4 та 1-5;

-залишити власникам квартири № 1 (ОСОБА_3.), №2 (ОСОБА_2) в спільному користуванні наступні споруди та господарські будівлі: колодязь - літера «К»; мощення літера «І»; ворота з хвірткою «1»; огорожу №2; вбиральню літера «Е»; прохід/проїзд через сіновал і вирішити питання розподілу судових витрат.

На обґрунтування позовних вимог указала, що позивач і малолітня ОСОБА_2, інтереси якої представляє ОСОБА_1,володіють по Ѕ частині домоволодіння за адресою:АДРЕСА_1.

На день звернення до суду з позовом відповідач проживала за вказаною адресою, однак позивач проживає разом із своїми батьками за адресою: АДРЕСА_2, оскільки позивач як власник домоволодіння не має можливості розпоряджатися своєю часткою у майні, що є об'єктом права спільної сумісної власності, оскільки не проведено її виділу в натурі. Крім того, між сторонами час від часу виникають протиріччя і суперечності з приводу володіння і користування належним їм майном на праві спільної часткової власності, зокрема, щодо розподілу витрат по утриманню будинку, проведення ремонту, оброблення і користування земельною ділянкою.

Відтак між сторонами відсутній визначений порядок користування спірним житловим будинком і господарськими спорудами.

Позивач зверталася до відповідача із письмовою пропозицією укласти договір про поділ майна, але згоди відповідача на поділ майна в натурі позивач так і не отримала. У зв'язку з чим і змушена була звернутися до суду.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 20 березня 2018 р. позов задоволено: припинено право спільної часткової власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1; поділено в натурі житловий будинок загальною площею 71,90 кв. м з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1, відповідно до рівних часток; виділено ОСОБА_3 у власність відокремлену частку житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, - квартиру №1 в житловому будинку літера «А»: 1-1 - прихожу площею 6,50 кв. м; 1-2 - кухню площею 6,70 кв. м; 1-3 - житлову площу 22,80 кв. м, всього по квартирі - 36 кв. м,і надвірні споруди: сарай літера «Д»; літню кухню літера «Ж»; виділено ОСОБА_2 у власність відокремлену частку житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, - квартиру №2 в житловому будинку літера «А»: 1-4 - комору площею 7,60 кв. м; 1-2 - кухню площею 9,40 кв. м; 1-5 - житлову площу 18,90 кв. м, всього по квартирі №2 - 35,90 кв. м, та надвірні споруди до частки №2 - сарай літера «Є», сарай літера «Б», сарай літера «В», сарай літера «І»; зобов'язано законного представника власника квартири №2 ОСОБА_1 влаштувати вхідні двері Д2 (в приміщенні будівлі літера «Б», попередньо переобладнати в літню кухню) та двері між приміщеннями 1-4 та 1-5; залишено власникам квартири №1 - ОСОБА_3, №2 - ОСОБА_2 в спільному користуванні наступні споруди та господарські будівлі: колодязь - літера «К»; мощення літера «І»; ворота з хвірткою «1»; огорожу №2; вбиральню літера «Е»; прохід/проїзд через сіновал. Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 4640,17 грн. у відшкодування судового збору та 3 300 грн. витрат, пов'язаних із проведення експертизи, що загалом складає 7 940,17 грн.

ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2, просить скасувати це рішення і ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Доводить про порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Указує, що в такій категорії справ необхідно з'ясовувати, чи є можливим виділ належної позивачу частки в натурі; чи допускається такий виділ відповідно до закону; які є варіанти поділу майна в натурі та який із цих варіантів є найбільш сприятливим та найменш обтяжливим для співвласників. Однак, судом першої інстанції цього враховано не було. Зазначає, що висновок експерта, який був узятий судом першої інстанції за основу при ухваленні судового рішення, не можна брати до уваги, оскільки він є неналежним і допустимим доказом у спірних правовідносинах. Указує, що судом першої інстанції не враховано інтереси відповідача при здійсненні поділу будинку. Зокрема, не враховано того, що позивач претендує на ту частину будинку, в якому проживає відповідач і в якому проведені поточні та капітальні ремонти, відповідач є багатодітною і не має коштів для перепланування і облаштування дверей. Зазначає, що відповідач забезпечує позивачу доступ до спірного житлового будинку, доводи позивача з цього приводу є недоведеними та необґрунтованими. Указує, що оскаржуваним судовим рішення проігноровано права та інтереси малолітньої дитини, яка є власником Ѕ спірного будинку.

Письмового відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні, з таких мотивів.

Суд дійшов висновку, що згідно з експертним висновком є технічна можливість виділу в натурі двох автономних частин із об'єкта нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1. При цьому суд врахував те, що внаслідок поділу спірного житлового будинку, право спільної власності між позивачем та відповідачем припиняється, одночасно кожен із них набуває право власності на відокремлену рівну частину вказаного будинку.Права та законні інтереси неповнолітньої ОСОБА_2 при такому поділі будинку порушені не будуть.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком, однак резолютивну частину рішення у частині покладення зобов'язань на відповідача належить змінити.

Судом першої інстанції було встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12 липня 2007 р. ОСОБА_3, (позивач) належить 1/2 частина жилого будинку, що розташований у АДРЕСА_1 (а.с.20). За витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 13.07.2007 р. 1/2 частка цього будинку належить ОСОБА_3 на праві свідоцтва про право на спадщину І-1847 від 12.07.2007 р. (а.с.21). Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_2 (відповідач) є власником Ѕ частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору дарування 1/2 частки домоволодіння від 19.09.2012 р. (а.с.22). Відповідно до висновку експертного дослідження № 15-09/16 судово-будівельної експертизи від 26.09.2016 р., станом на час проведення експертизи житловий будинок, що розташований у АДРЕСА_1 літ. «А» складається із приміщень : 1-1 - прихожа площею 6,50 м2; 1-2 - кухня площею 16,20 м2; 1-3 -житлової площі - 22,80 м2; 1-4 - комори площею 7,60 м2 ; житлової площі - 18,90 м2, разом літера «А» - 72,00 метрів квадратних. Згідно з указаним експертним висновком є технічна можливість виділу в натурі двох автономних частин із об'єкта нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1

Отже, позивач і відповідач - малолітня ОСОБА_2, є співвласниками по Ѕ частині домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 Між ними виник спір щодо користування і розпорядження спільним майном. ОСОБА_3 надсилала ОСОБА_1 як законному представнику ОСОБА_2 письмову пропозицію щодо укладення спільного договору про поділ в натурі житлового будинку та земельної ділянки - об'єктів спільної часткової власності, або вчинити будь-які інші дії, що свідчили б про намір укласти відповідний договір (а.с.13). Однак указана письмова пропозиція залишилися без реагування зі сторони відповідача.

Згідно з положеннями статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного із них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно з ч.ч.2,3 ст.358 ЦК України співвласники можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Відповідно до ч.1 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

За приписами ст.ст. 76,80,81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Такі дані встановлюються, у тому числі, письмовими доказами, висновками експертів. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування, питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В основу оскаржуваного рішення був покладений висновок експертного дослідження №15-09/16 за заявою ОСОБА_3 про поділ у натурі домоволодіння, що є у спільній частковій власності, складений 26.09.2016 р.

На вирішення експертизи було поставлено такі питання: яка ринкова вартість домоволодіння АДРЕСА_1 на час проведення експертного дослідження; які можливі варіанти поділу в натурі житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, на дві рівні частини - по Ѕ частині кожному із співвласників; які переобладнання та перепланування необхідно провести для перетворення виділених часток указаного житлового будинку в окремі ізольовані приміщення; які можливі варіанти поділу в натурі земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на дві рівні частини - по Ѕ частині кожному із співвласників.

Експертом були надані обґрунтовані відповіді на ці питання, ніяких сумнівів експертний висновок не викликає.

Сторона відповідача в апеляційній скарзі заперечує проти цього експертного висновку, вважає його неналежним і недопустимим у контексті спірних правовідносин.

Із цього приводу необхідно вказати наступне.

У силу приписів ч.ч.1,6 ст.106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов'язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.

Отже процесуальним законом кожна сторона спірних правовідносин у праві самостійно провести експертизу, що стосується спору та подати відповідний висновок до суду як на обґрунтування своїх доводів і заперечень.

Сторона відповідача, заперечуючи проти висновку експерта, поданого позивачем, свого власного висновку не додає, відтак усі доводи апеляційної скарги є формальними та не підкріплені жодними належними доказами.

Згідно з ч. ч. 1,2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Не надаючи до суду апеляційної інстанції жодних належних доказів, які б могли спростувати висновки суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Однак, суд першої інстанції зобов'язав законного представника власника квартири №2 ОСОБА_1 влаштувати вхідні двері Д2 (в приміщенні будівлі літера «Б», попередньо переобладнати в літню кухню) та двері між приміщеннями 1-4 та 1-5.

Із таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна із таких мотивів.

Як видно з висновку експертного дослідження №15-09/16 про поділ у натурі домоволодіння, що є у спільній частковій власності від 26.09.2016 р., експертом було запропоновано власнику квартири №1 влаштувати перегородку в приміщення кухні 1-2, щоб розділити її на 2 частини (шириною 2,60 м і 1,85 м; перенести двері Д1, як показано в додатку №3; власнику частки №2 влаштувати вхідні двері Д2 (в приміщенні будівлі літера «Б», яку попередньо переобладнати в літню кухню) та двері між приміщеннями 1-4 та 1-5.

Таким чином, співвласники одержать частки в житловому будинку, максимально наближені до ідеальних часток.

Однак судом першої інстанції обов'язок щодо переобладнання спільного житлового будинку було покладено виключно на відповідача і то в особі законного представника замість сторони, що в контексті спірних правовідносин не відповідає обставинам справи, відтак рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом доповнення резолютивної частини наступним реченням: «Власнику квартири №1 (ОСОБА_3.) влаштувати перегородку в приміщення кухні 1-2, щоб розділити її на 2 частини (шириною 2,60 м і 1,85 м; перенести двері Д1, як показано в додатку №3; власнику частки № 2 - ОСОБА_2, в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_1, влаштувати вхідні двері Д2 (в приміщенні будівлі літера «Б», яку попередньо переобладнати в літню кухню) та двері між приміщеннями 1-4 та 1-5».

Також ухвалою судді апеляційного суду Закарпатської області від 12 червня 2018 р. (а.с.136-137) було відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору у розмірі 6 960,26 грн. за подання апеляційної скарги на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 20 березня 2018 р. до ухвалення судового рішення у справі.

У контексті п.3 ч.1 ст.376 ЦПК України та п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України рішення суду першої інстанції належить змінити через невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.3 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2, задовольнити частково.

2.Резолютивну частину рішення Мукачівського міськрайонного суду від 20 березня 2018 року в частині зобов'язання сторін змінити, виклавши цю частину в такій редакції:

3.«Власнику квартири №1 - ОСОБА_3, влаштувати перегородку в приміщення кухні 1-2, щоб розділити її на 2 частини (шириною 2,60 м і 1,85 м; перенести двері Д1, як показано в додатку №3, а власнику квартири №2 - ОСОБА_2, в інтересах якої діє законний представник - ОСОБА_1, влаштувати вхідні двері Д2 (в приміщенні будівлі літера «Б», яку попередньо переобладнати в літню кухню) та двері між приміщеннями 1-4 та 1-5».

4.Решту рішення Мукачівського міськрайонного суду від 20 березня 2018 року залишити без змін.

5.Стягнути зі ОСОБА_1 6 960,26 (шість тисяч дев'ятсот шістдесят) грн. у відшкодування судового збору в дохід держави.

6.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

7.Повне судове рішення складено 04 березня 2019 р.

Судді: