Ухвала

Іменем України

04 березня 2019 року

м. Київ

справа № 699/43/18

провадження № 61-48701ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: СтупакО. В. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Погрібного С. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

третя особа - Нарбутівська сільська рада,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 25 червня 2018 року у складі судді Свитки С. Л. та постанову Апеляційного суду Черкаської області від 08 листопада 2018 року у складі колегії суддів: Новікова О. М., Гончар Н. І., Сіренка Ю. В.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2018 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, третя особа - Нарбутівська сільська рада, про визнання права власності на 1/ 2 частини комори.

В обґрунтування позову зазначив, що згідно з витягом протоколу загальних зборів уповноважених членів-пайщиків СТОВ ім. Пархоменка від 08 червня 2009 року № 4 йому вирішили продати половину приміщення комори (інвентарний № 14) залишковою балансовою вартістю 14 000,00 грн із послідуючою сплатою всіх видатків від імені членів-пайщиків, які потрібно сплатити в процесі виготовлення документів і оформлення купівлі-продажу. Він сплатив кошти в сумі 14 000,00 грн, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера від 08 червня 2009 року № 2, яка видана спілкою співвласників майнових паїв ім. Пархоменка с. Кичинці Корсунь-Шевченківського району Черкаської області. У серпні 2015 року йому стало відомо, що придбану ним половину приміщення комори, згідно з рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду від 10 серпня 2015 року у справі № 699/580/15-ц передано у власність ОСОБА_5 Позивач стверджував, що ОСОБА_5 приховала, що 1/2 частини комори перебуває у його власності з 2009 року. Крім того, приміщення придбаної ним комори визначена під іншим інвентарним номером 13.

У зв'язку вищенаведеним, ОСОБА_4 просив суд визнати за ним право власності на 1/2 частини комори, площею 204,8 кв. м, розташованої на АДРЕСА_1.

Рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 25 червня 2018 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Черкаської області від 08 листопада 2018 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

13 грудня 2018 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 25 червня 2018 року та постанову Апеляційного суду Черкаської області від 08 листопада 2018 року, у якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов.

Ухвалою Верховного Суду від 26 грудня 2018 року вказану касаційну скаргу залишено без руху для усунення виявлених недоліків до 28 січня 2019 року, але не більше десяти днів з дня отримання ухвали, зокрема зазначити у касаційній скарзі Нарбутівську сільську раду та її поштову адресу.

У січні 2019 року до Верховного Суду надійшли матеріали на усунення недоліків касаційної скарги, а саме нова редакція касаційної скарги ОСОБА_4 в які враховано вимоги ухвали суду.

Таким чином, недоліки касаційної скарги усунуто.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частини п'ятої статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач.

Разом із тим, як зазначено у частині п'ятій статті 394 ЦПК України, якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Такого висновку суд дійшов з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» від 14 лютого 1992 року N 2114-ХІІ майно колективного підприємства належить його членам на праві спільної часткової власності. Право розпоряджатися своїм паєм член підприємства набуває після припинення членства в підприємстві. Тоді ж в нього виникає право на пай натурою, що закріплено у статті 9 цього ж Закону.

Порядок розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств був визначений наказом Міністерством аграрної політики України від 14 березня 2001 року № 62, який втратив чинність 11 квітня 2013 року, та яким затверджений відповідний порядок розподілу.

Пунктами 9, 16 Порядку передбачено, що виділення із складу пайового фонду майна в натурі окремим власникам чи групам власників за їх бажанням у процесі вирішення майнових питань здійснюється на підставі рішення зборів співвласників.

Згідно з пунктом 2.4 наказу Міністерства аграрної політики України від 20 травня 2008 року № 315 «Про затвердження Рекомендацій щодо порядку здійснення права спільної часткової власності власниками майнових паїв колишніх колективних сільськогосподарських підприємств» управління майном, що перебуває у спільній частковій власності відповідно до укладеного договору про порядок володіння та користування майном, здійснюється через загальні збори співвласників.

Відповідно до пункту 2.5 вказаного наказу рішення загальних зборів співвласників приймається за згодою не менш як 2/3 співвласників, крім рішень щодо відчуження майна та виділення в натурі частки з майна, які приймаються одностайно.

Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Отже, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України, яка містить певні умови та підстави для застосування.

Визнання права власності на нерухоме майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення права власності у порядку визначеному законом.

Відмовляючи у задоволені позову ОСОБА_4, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, правильно виходив із того, що позивач ніколи не був членом КСП ім. Пархоменка, не мав свідоцтва про право власності на майновий пай члена колгоспу (майновий сертифікат) та не підтвердив доказами правомірність набуття ним 1/2 частини спірної комори.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд із дотриманням вимог статей 367, 368 ЦПК України перевірив у повному обсязі доводи апеляційної скарги постановив законну й обґрунтовану постанову, яка відповідає вимогам статті 382 ЦПК України.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують, зводяться до переоцінки доказів та обставин справи, що згідно з частини першої статті 400 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Отже, оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, постановленими із додержанням норм процесуального, підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами п'ятою і шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Нарбутівська сільська рада, про визнання права власності на частину комори, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 25 червня 2018 року та постанову Апеляційного суду Черкаської області від 08 листопада 2018 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак А. С. Олійник С. О. Погрібний