УХВАЛА

27 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 688/2507/16-ц

провадження № 61-16686св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, прокуратура Хмельницької області, Славутська об'єднана Державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Хмельницькій області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 листопада 2016 року у складі судді Огородніка І. В. та рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 28 березня 2017 року у складі колегії суддів: Спірідонової Т. В., Купельського А. В., Янчук Т. О.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра»), ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, прокуратури Хмельницької області, Славутської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Хмельницькій області, про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду.

Позовна заява мотивована тим, що 14 травня 2002 року Шепетівською міжрайонною прокуратурою проти неї було порушено кримінальну справу за пунктом 5 частини третьої статті 368 КК України.

Вироком Славутського міського суду від 17 липня 2003 року її засуджено за частиною п'ятою статті 27, частиною третьою статті 368 КК України із застосуванням статті 69 КК України на три роки позбавлення волі з конфіскацією 1/4 частини майна, без позбавлення права займати посади в органах державної влади. На підставі статті 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на два роки. Також постановлено передати в дохід держави 28/100 частин магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1», що знаходиться у АДРЕСА_1, як майно, що нажите злочинним шляхом.

У березні 2004 року вказаний вирок виконано в частині конфіскації майна та передано в дохід держави 28/100 частин магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1», який належав їй на праві приватної власності.

01 жовтня 2007 року Славутським міськрайонним судом щодо неї постановлено виправдувальний вирок, який 06 серпня 2008 року ухвалою апеляційного суду скасований, з направленням справи на новий судовий розгляд.

26 березня 2009 року ухвалою Славутського міськрайсуду кримінальну справу направлено для проведення додаткового розслідування.

28 січня 2012 року старшим слідчим Шепетівської міжрайонної прокуратури винесено постанову про закриття кримінальної справи у зв'язку з недоведеністю її участі у вчиненні злочину.

У зв'язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності та незаконним засудженням їй завдано матеріальної шкоди: звернуто в дохід держави 28/100 частин магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1», що належав їй на праві приватної власності.

25 березня 2004 року Шепетівським БТІ зареєстровано право власності на 28/100 частин магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» за Шепетівською об'єднаною державною податковою інспекцією.

Вказане майно вибуло з володіння проти її волі на підставі незаконно постановленого вироку від 17 липня 2003 року.

Шепетівська об'єднана державна податкова інспекція через Брокерську контору ПП «Промтехресурс» 05 квітня 2004 року уклала із ОСОБА_8 договір № 5 купівлі-продажу нерухомого майна, згідно з яким ОСОБА_8 придбав 28/100 частин магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1». В подальшому цей договір купівлі-продажу нотаріально посвідчений не був.

27 квітня 2007 року ВАТ КБ «Надра» придбало за договором купівлі-продажу у ОСОБА_8 24/100 частин приміщення спірного магазину.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_8 помер, а належні йому 4/100 частини приміщення магазину прийняли у спадщину ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7

У зв'язку з наведеним позивач просила суд повернути їй в натурі 28/100 частин магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» в порядку, передбаченому Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон), оскільки вказане майно вибуло із володіння держави в особі Шепетівської об'єднаної державної податкової інспекції внаслідок нікчемного правочину. Оскільки при укладенні договору купівлі-продажу № 5 від 05 квітня 2004 року не було додержано вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним. Зазначений договір є недійсним за законом (нікчемним) і не створює юридичних наслідків, а тому 28/100 частин магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» може бути повернуто в натурі.

Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 листопада 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження фіктивності (недійсності) договору купівлі-продажу № 5 від 05 квітня 2004 року.

Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 28 березня 2017 року рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 листопада 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову з інших підстав.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що ОСОБА_4 не є стороною оспорюваного договору купівлі-продажу № 5 від 05 квітня 2004 року, а тому права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захистові шляхом задоволення позову до чергового добросовісного набувача з використанням правового механізму, установленого статтями 215, 216 ЦК України. Порядок повернення майна, конфіскованого в дохід держави судом, врегульовано Законом та Положенням «Про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», затвердженого 04 березня 1996 року № 6/5/3/41 (далі - Положення).

У травні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просила скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами безпідставно не застосовано до спірних правовідносин норм статей 215, 216, 220, 387, 656, 657 ЦК України, статтю 4 Закону та не визнано договір купівлі-продажу від 05 квітня 2004 року № 5 нікчемним. Крім того, апеляційний суд неправильно застосував до спірних правовідносин статтю 3 Закону, оскільки спірні приміщення магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» були визнані речовими доказами в межах кримінальної справи та за вироком Славутського міського суду від 17 липня 2003 року передані в дохід держави як майно, що нажите злочинним шляхом. Отже, спірні приміщення були передані державі в особі Шепетівської об'єднаної державної податкової інспекції у власність. Суд апеляційної інстанції мав витребувати майно у його фактичних володільців, оскільки воно вибуло із володіння держави в особі Шепетівської об'єднаної державної податкової інспекції внаслідок нікчемного правочину - на підставі договору-купівлі-продажу нерухомого майна без дотримання нотаріальної форми його посвідчення.

Також апеляційний суд не врахував, що вона вже зверталася до суду з позовом до прокуратури Хмельницької області, Шепетівської об'єднаної державної податкової інспекції Хмельницької області, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної шкоди, завданої незаконним зверненням в дохід держави 28/100 частин магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1», в якому просила суд стягнути за рахунок Державного бюджету України грошове відшкодування вартості приміщень магазину. Проте, у задоволенні позову було відмовлено на тій підставі, що приміщення магазину підлягають витребуванню в натурі.

У запереченні на касаційну скаргу Славутська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Хмельницькій області зазначала, що доводи касаційної скарги та позовної заяви є безпідставними, оскільки Шепетівське відділення Славутської об'єднаної державної податкової інспекції не наділене повноваженнями вирішувати будь-які питання щодо повернення спірного майна в натурі.

Відповідно до частини п'ятої статті 403 ЦПК Українисуд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд ВеликоїПалати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Колегія суддів вважає, що обставини цієї справи дають підстави для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Ця справа містить виключну правову проблему й передача справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду необхідна для забезпечення розвитку права й формування єдиної правозастосовчої практики з огляду на наступні обставини.

Судами установлено, що 14 травня 2002 року Шепетівською міжрайонною прокуратурою відносно ОСОБА_4 була порушена кримінальна справа за частиною п'ятою статті 27, частиною третьою статті 368 КК України.

Вироком Славутського міського суду Хмельницької області від 17 липня 2003 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 23 вересня 2003 року, ОСОБА_4 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого частино п'ятою статті 27, частиною третьою статті 368 КК України та засуджено із застосуванням статті 69 КК України до 3 років позбавлення волі з конфіскацією 1/4 частини майна, без позбавлення права займати посади в органах державної влади. На підставі статті 75 КК України її було звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки. Крім того, вироком було постановлено передати в дохід держави 28/100 частин магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1», що знаходиться в м. Шепетівка, як майно, що нажите злочинним шляхом (а. с. 11-25 т. 1).

16 вересня 2004 року ухвалою Верховного Суду України вирок Славутського міського суду Хмельницької області від 17 липня 2003 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 23 вересня 2003 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (а. с. 26-28 т. 1).

01 жовтня 2007 року вироком Славутського міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_4 виправдано за недоведенням її участі у вчиненні вищевказаних злочинів (а. с. 29-31 т. 1).

Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 06 серпня 2008 року вказаний вирок був скасований, а матеріали справи направлені на новий судовий розгляд (а. с. 33-34 т. 1).

26 березня 2009 року ухвалою Славутського міськрайонного суду Хмельницької області кримінальну справу направлено Шепетівському міжрайонному прокурору для проведення додаткового розслідування (а. с. 35-36 т. 1).

28 січня 2012 року за наслідками проведеного додаткового розслідування слідчим Шепетівської міжрайонної прокуратури винесено постанову про закриття кримінальної справи відносно ОСОБА_4 у зв'язку з недоведеністю її участі у вчиненні злочинів (а. с. 42-48 т. 1).

На підставі вироку Славутського міського суду Хмельницької області від 17 липня 2003 року право власності на 28/100 магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» було зареєстровано за Шепетівською об'єднаною державною податковою інспекцією.

Шепетівська об'єднана державна податкова інспекція на підставі договору з ПП «Промтехресурс» від 17 квітня 2003 року передала 11 березня 2004 року 28/100 частин магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» даному підприємству для реалізації на прилюдних торгах.

05 квітня 2004 року між ПП «Промтехресурс» та ОСОБА_8 укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до якого ОСОБА_8 придбав 28/100 частин магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1», загальною площею 217,1 кв. м та частину підвалу даного магазину, площею 63,9 кв. м, за 137 000,00 грн та за 7 600,00 грн відповідно (а. с. 73-75 т. 1).

У подальшому, ОСОБА_8 27 квітня 2007 року продав 24/100 частин магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» (від 28/100 частин), площею 231 кв. м ВАТ КБ «Надра», яке на даний час є власником вказаної частини, інша частина приміщень (4/100) залишилась у власності ОСОБА_8 (а. с. 83-86 т. 1).

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_8 помер, спадщину у встановленому законом порядку прийняли ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 (а. с. 78-82, 145-146 т. 1, а. с. 51-54 т. 2).

Також судами встановлено, що позивач неодноразово зверталася до суду з позовами з приводу спірного майна.

Зокрема, у 2013 році позивач зверталась в Шепетівського міськрайонного суду із позовом до прокуратури Хмельницької області, Шепетівської об'єднаної Державної податкової інспекції Хмельницької області, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної шкоди, завданої незаконним зверненням в дохід держави 28/100 частин магазину "ІНФОРМАЦІЯ_1".

Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 17 червня 2013 року позов задоволено частково. Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_4 1 663 827,00 грн на відшкодування шкоди, завданої незаконним засудженням. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У іншій частині позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 22 жовтня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого сулу України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 грудня 2013 року, рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 17 червня 2013 року скасовано, у задоволенні позову відмовлено на тій підставі, що позивачем не було вчинено дій з витребування майна в натурі.

У травні 2014 року ОСОБА_4, урахувавши висновки суду касаційної інстанції, звернулась до суду із новим позовом та просила зобов'язати ПАТ КБ "Надра" повернути в натурі (витребувати з чужого незаконного володіння) 24/100 частин приміщень магазину "ІНФОРМАЦІЯ_1" з допоміжними приміщеннями, загальною площею 231 кв. м; зобов'язати ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 повернути в натурі (витребувати з їх незаконного володіння) 4/100 частин приміщень магазину "ІНФОРМАЦІЯ_1" з допоміжними приміщеннями, загальною площею 49,9 кв. м, а всього: 28/100 частин приміщень магазину "ІНФОРМАЦІЯ_1", загальною площею 280,9 кв. м, що розташовані в АДРЕСА_1, які належали її на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 06 березня 2000 року, і які вироком Славутського міськрайонного суду від 17 липня 2003 року були звернені в дохід держави.

Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 27 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 21 січня 2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 липня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено на тій підставі, що позивачем обрано неправильний спосіб захисту своїх майнових прав.

Також судами встановлено, що у вересні 2015 року в порядку, передбаченому Законом, ОСОБА_4 звернулась до прокурора Хмельницької області із заявою про вирішення питання щодо відшкодування завданої їй шкоди.

Відповідно до листа Шепетівської міжрайонної прокуратури від 20 листопада 2015 року № 1525-10 ОСОБА_4 повідомлено, що законом не передбачено винесення прокуратурою постанови щодо визначення розміру відшкодованої шкоди, та визначено, що її право підлягає поновленню відповідно до частини другої статті 4 Закону, шляхом звернення до фінансового органу за місцем її проживання з вимогою про відшкодування повної вартості майна (а. с. 72 т. 1).

15 грудня 2015 року позивач звернулась до Шепетівської об'єднаної податкової інспекції ГУДФС у Хмельницькій області з вимогою вирішити питання про можливість повернення їй в натурі або відшкодування вартості 28/100 частин приміщень магазину "ІНФОРМАЦІЯ_1" з допоміжними приміщеннями (АДРЕСА_1), що належали її на праві приватної власності до виконання вироку суду і були передані безоплатно Шепетівській об'єднаній податковій інспекції.

Листом від 05 січня 2016 року № 103/2220 Шепетівська об'єднана податкова інспекція відмовила ОСОБА_4 як у поверненні майна в натурі, так і у відшкодуванні завданих збитків у грошовій формі (а. с. 76 т. 1).

У червні 2016 року ОСОБА_4 втретє звернулася до суду з позовом у справі, яка переглядається. Позовні вимоги у даній справі сформульовані з урахуванням правових висновків викладених судами касаційної інстанції у попередніх справах.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами першою та другою статті 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Урахувавши наведені норми матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 не є стороною оспорюваного договору купівлі-продажу від 05 квітня 2004 року № 5, а тому її права не підлягають захистові шляхом задоволення позову до чергового добросовісного набувача з використанням правового механізму, установленого статтями 215, 216 ЦК України. Норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі.

Разом з цим, статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частин першої, другої, сьомої статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Спеціальними нормами, які визначають порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, є Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (в редакції, чинній на час виникнення у позивача права на відшкодування шкоди) (далі - Закон) та Положення «Про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», затверджених 04 березня 1996 року № 6/5/3/41 (далі - Положення).

Пунктом 1 частини першої статті 1 Закону визначено, що підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Згідно зі статтею 2 Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: постановлення виправдувального вироку суду; встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали чи постанови суду про повернення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд) факту незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину; відмови в порушенні кримінальної справи або закриття кримінальної справи з підстав, зазначених у пункті 2 частини першої цієї статті.

Відповідно до пункту 2 статті 3 Закону у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються) майно, конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт.

Майно, зазначене в пункті 2 статті 3 цього Закону, повертається в натурі, а в разі неможливості повернення в натурі його вартість відшкодовується за рахунок тих підприємств, установ, організацій, яким воно передано безоплатно. Вартість жилих будинків, квартир, інших споруд відшкодовується лише у разі, якщо зазначене майно не збереглося в натурі і громадянин відмовився від надання йому рівноцінного жилого приміщення з безоплатною передачею у його власність або у разі згоди на це громадянина.

Вартість втраченого житла відшкодовується виходячи з ринкових цін, що діють на момент звернення громадянина про відшкодування шкоди. У разі ліквідації підприємств, установ, організацій, яким майно було передано безоплатно, або недостатності у них коштів для відшкодування шкоди вартість майна (частина вартості) відшкодовується за рахунок державного бюджету.

Вартість майна визначається за цінами, що діють на момент прийняття рішення про відшкодування шкоди. У разі пошкодження майна завдана шкода відшкодовується повністю (частини друга, третя ,четверта статті 4 Закону).

Відповідно до пункту 14 Положення у разі, коли повернення майна в натурі неможливе, за рахунок підприємств, установ, організацій, яким воно було передано безоплатно, відшкодовується його вартість.

У випадку, коли майно було передано за плату, питання відшкодування його вартості за вимогою громадянина вирішує фінансовий орган, якщо кошти за майно надійшли до державного бюджету, або інший орган, що одержав кошти за це майно.

Якщо вимога про повернення майна або відшкодування його вартості у безспірному порядку не задоволена або громадянин не згодний з прийнятим рішенням, він має право звернутися до суду в порядку позовного провадження.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (стаття 2 ЦПК України).

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України» та «Рябих проти Російської Федерації», у справі «Нєлюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Отже, ураховуючи вищенаведене, та ту обставину, що позивач використала усі можливі способи захисту порушених прав, які були викладені у висновках і мотивах судів касаційної інстанції, при неодноразових розглядах її позовних вимог про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, а саме незаконним відчудженням її нерухомого майна, відмова позивачу у задоволенні позовних вимог про відшкодування такої шкоди у даній справі, є фактично відмовою у доступі до правосуддя.

При цьому наявність виключної правової проблеми та її вирішення для забезпечення розвитку права й формування єдиної правозастосовної практики викликано тим, що справа не може бути вирішена касаційним судом у межах правильності застосування судами норм матеріального та процесуального права, оскільки Велика Палата Верховного Суду з урахуванням різних правових висновків Верховного Суду України, зокрема у постановах № 6-307цс15 від 23 грудня 2015 року і № 6-605цс16 від 25 травня 2016 року по-різному підходила до аналізу частини третьої статті 215 ЦК України щодо права заінтересованої особи, не будучи стороною правочину, оспорювати його, й в контексті статті 5 ЦПК України щодо ефективного способу захисту порушеного права.

Зазначене свідчить про виключну правову проблему й передача справи на розгляд ВеликоїПалати Верховного Суду необхідна для виправлення судових помилок та недоліків судочинства та забезпечення формування єдиної правозастосовчої практики.

Вирішення спору у справі пов'язане із визначенням характеру спірних правовідносин та норм права, які слід до них застосовувати, з метою забезпечення справедливого розгляду справи та ефективного захисту порушених прав та інтересів позивача.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що з метою виправлення судових помилок та недоліків судочинства, забезпечення справедливого розгляду справи та ефективного захисту порушених прав та інтересів, формування єдиної судової практики застосування законодавства, забезпечення єдності національного права та однакового застосування законів усіма судами, є підстави для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду згідно з частиною п'ятою статті 403 ЦК України.

Керуючись статтями 260, 403, 404 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, прокуратури Хмельницької області, Славутської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Хмельницькій області, про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 листопада 2016 року та рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 28 березня 2017 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий СуддіВ. С. Висоцька А. О. Лесько С. Ю. Мартєв В. М. Сімоненко С. П. Штелик