Справа № 452/2651/18 Головуючий у 1 інстанції: Казан І.С.
Провадження № 22-ц/811/2538/18 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2019 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Струс Л.Б., Шандри М.М.,

секретар: Бадівська О.О.,

за участі в судовому засіданні представника ЛОДА ОСОБА_2, представника Департаменту ДВС МЮ України (в особі ВПВР) ОСОБА_3, представника ОСОБА_4 ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 обласної державної адміністрації на ухвалу Самбірського міськрайонного суду Львівської області в складі судді Казана І.С. від 1 жовтня 2018 року у справі за скаргою ОСОБА_6 обласної державної адміністрації на бездіяльність головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_7, відділу примусового виконання Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, заінтересована особа ОСОБА_4, -

в с т а н о в и л а :

ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 01 жовтня 2018 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 обласної державної адміністрації на бездіяльність головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_7, відділу примусового виконання Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, заінтересована особа ОСОБА_4, - у порядку судового контролю за виконанням судових рішень із приводу невинесення постанови про закінчення виконавчого провадження №53658985.

Вказану ухвалу оскаржила ОСОБА_6 обласна державна адміністрація.

В своїй апеляційній скарзі просять ухвалу скасувати та прийняти нову, якою скаргу ЛОДА задовольнити повністю. Вважають ухвалу такою, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним зясуванням обставин справи, невідповідністю висновків обставинам справи. Зазначають, що ОСОБА_6 обласна державна адміністрація самостійно не володіє коштами, за рахунок яких можна забезпечити житлом ОСОБА_4 Ці кошти можуть лише бути передбачені у Державному бюджеті України для спеціально визначеної програми «Забезпечення житлом інвалідів війни». Звертають увагу на те, що кошти за вказаною програмою, передбачались останнього разу лише у Державному бюджеті України 2013 року та Мінрегіон їх розподілив між регіонами в розрізі розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня пропорційно кількості інвалідів війни, які були у черзі на отримання житла. Вказують на те, що при винесенні рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 04 серпня 2016 року суд не зобовязував ОСОБА_6 ОДА забезпечити житлом, а лише розглянути питання щодо забезпечення житлом, що свідчить про те, що суд не втручався в дискреційні повноваження субєкта влади. Зазначають, що суд відхилив мотиви ЛОДА щодо того, чому саме шляхом прийняття розпорядження було виконано рішення суду згідно ВП №53658985. Зазначають, що помилковим є висновок суду про те, що за судовим рішенням вирішено однаково зобовязати ВК Новокалинівської МК та ОСОБА_6 ОДА для того, щоб захистити майнове право та інтереси ОСОБА_4, під якими слід розуміти безпосереднє і фактичне надання благоустроєного житла особі. Вказують на те, що вимога щодо ВК Новокалинівської МР надати позачергово житло не може бути ототожнена з вимогою щодо ОСОБА_6 обласної державної адміністрації, якою передбачено розглянути питання. Також, вказують, що за цими двома вимогами видані два виконавчі документи та відкрито два виконавчі провадження, які між собою не повязані. Вказують на те, що судом встановлено, що ЛОДА розглянуто питання про забезпечення ОСОБА_4 житлом, однак всупереч цьому суд вирішив, що виконавче провадження не підлягає закінченню державним виконавцем. Крім цього, зазначають, що державний віконець зобовязаний був закінчити виконавче провадження №53658935 в день коли виконавцю стало відомо про те, що ОСОБА_6 ОДА фактично та в повному обсязі виконано виконавчий документ, однак виконавцем цього зроблено не було, що свідчить про триваючу бездіяльність головного державного виконавця.

В судове засідання головний державний виконавець ВПВРДДВС МЮ України ОСОБА_7 та заінтересована особа (стягувач) ОСОБА_4 не зявилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності, зважаючи на те, що такі учасники справи повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України, а також те, що інтереси заінтересованої особи (стягувача) у судовому засіданні захищала представник.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника заявника на підтримання апеляційної скарги, представника Департаменту ДВС МЮ України (в особі ВПВР) та представника заінтересованої особи (стягувача) в заперечення скарги, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи учасників справи в межах мотивів скарги на бездіяльність державного виконавця, апеляційної скарги, а також усних та письмових заяв та пояснень учасників справи (їх представників) у судах обох інстанцій, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Із змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст. 447, ч. 3 ст. 451 ЦПК України, ч. 1 ст. 74, ч. 1 ст. 1, п. 9 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження», рішення Європейського суду з прав людини від 07.05.2002 року у справі «Бурдов проти Росії», ст. 19 Конституції України та відмовляючи у задоволенні скарги, виходив з того, що у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби перебуває виконавче провадження №53658985 від 30.03.2017 року з примусового виконання виконавчого листа Самбірського міськрайонного суду Львівської області №452/1162/16-ц, виданого 22.11.2016р. про зобовязання ОСОБА_6 обласної державної адміністрації розглянути питання про забезпечення ОСОБА_4 житлом за рахунок бюджетних коштів, які будуть передбачені програмою «Забезпечення житлом інвалідів війни». Головним державним виконавцем 18.07.2018 року у ОСОБА_6 обласну державну адміністрацію скеровано вимогу про виконання вищевказаного виконавчого листа і Розпорядженням голови ОСОБА_6 обласної державної адміністрації №744/0/5-18 від 25.07.2018 «Про забезпечення житлом за рахунок бюджетних коштів» вирішено, що у звязку з відсутністю фінансування державної програми «Забезпечення житлом інвалідів війни» у 2018 році забезпечення житлом ОСОБА_4 за рахунок бюджетних коштів не може бути реалізоване і при відновленні фінансування державної програми «Забезпечення житлом інвалідів війни» вирішено повторно розглянути питання щодо забезпечення ОСОБА_4 житлом на засіданні Комісії з питань житла для осіб з інвалідністю внаслідок війни. Заявник вважає виконаним рішення суду, так як ними розглянуте питання щодо забезпечення житлом ОСОБА_4 і на даний час у звязку із відсутністю фінансування вони не можуть надати житло ОСОБА_4, і тільки при відновленні такого розглянуть дане питання. Водночас заявник вказує, що про прийняття зазначеного раніше Розпорядження вказував суд в ухвалі від 20.11.2017 року, що переглядалась в апеляційній інстанції 24.05.18р. і, як було у цих судових рішеннях встановлено, таким чином і поступила обласна адміністрація, що мало б бути предметом для державного виконавця про закінчення виконавчого провадження. Проте суд не може погодитись із даною позицією заявника оскільки, цією ухвалою вирішувалось питання у порядку судового контролю за виконанням судових рішень і предметом розгляду було конкретне питання саме у тій справі, а встановлені обставини стосуються також тієї справи; і, при цьому вірним було б брати до уваги встановлене судовим рішенням від 04.08.2016 року, яке набрало законної сили, що до компетенції ОСОБА_6 обласної державної адміністрації належить вирішення питання щодо забезпечення житлом інвалідів війни за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті, і дане питання протягом 2012 2013 років вирішувалося, що також вбачається із відповідей Головного управління соціального захисту населення ОСОБА_6 обласної державної адміністрації та Департаменту соціального захисту населення ОСОБА_6 ОДА; також питання фінансування (співфінансування) закупівлі житла за рахунок бюджетних коштів є урегульованим Порядком використання коштів, передбачених у державному бюджеті для забезпечення житлом інвалідів війни, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2012р. №503; іншим відповідачем за судовим рішенням є виконавчий комітет Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області, - стосовно чого однаково вирішено цим же судовим рішенням на виконання ст. 16 ЦК України захистити майнове право та інтереси ОСОБА_4 Тому, беручи до уваги наведене, слід розуміти безпосереднє і фактичне надання благоустроєного житла особі. Розпорядженням голови ОСОБА_6 ОДА №744/0/5-18 від 25.07.2018р. «Про забезпечення житлом за рахунок бюджетних коштів» констатовано, що у звязку з відсутністю фінансування державної програми «Забезпечення житлом інвалідів війни» у 2018 році забезпечення житлом ОСОБА_4 за рахунок бюджетних коштів не може бути реалізоване і таке питання повторно буде розглянуте у разі наявності коштів. Спірне Розпорядження носить формальний характер лише про розгляд житлового питання і ніяким чином не містить визначень (формулювань) про реальне (дійсне, фактичне) забезпечення житлом, про конкретні вже передбачені (заплановані, запитувані) бюджетні кошти за відповідною програмою. Відтак, право ОСОБА_4 на отримання житла не є реалізоване, благоустроєне жиле приміщення нею не отримане, судове рішення, яке набрало законної сили, вцілому залишається невиконаним, а тому не слід закінчувати будь-яке виконавче провадження у звязку із повним фактичним його виконанням до моменту його фактичного виконання в повному обсязі, - як регламентовано Цивільним процесуальним Законом і Законом України «Про виконавче провадження». Тому, аналізуючи вищенаведене у сукупності із поясненнями учасників, суд дійшов висновку, що у задоволенні скарги ОСОБА_6 обласної державної адміністрації на бездіяльність головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_7, відділу примусового виконання Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, заінтересована особа ОСОБА_4, слід відмовити, оскільки не встановлено, що право заявника було порушене державним виконавцем.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду відповідають обставинам, що мають значення та вимогам закону.

ОСОБА_6 обласна державна адміністрація звернулася в суд із скаргою на бездіяльність державного виконавця, у якій просила визнати протиправною бездіяльність головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_7 щодо невинесення постанови про закінчення виконавчого провадження №53658985 та зобовязати головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_7 винести постанову про закінчення цього виконавчого провадження №53658985 без стягнення виконавчого збору.

В обґрунтування заяви посилаються на те, що 4.08.2016 року Самбірським міськрайонним судом Львівської області ухвалено рішення, яким зобовязано виконавчий комітет Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області надати позачергово ОСОБА_4 благоустроєне жиле приміщення в межах норми жилої площі, що відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам як вдові інваліда першої групи Великої вітчизняної війни; а ОСОБА_6 обласну державну адміністрацію зобовязано розглянути питання про забезпечення стягувача житлом за рахунок бюджетних коштів, які будуть передбачені програмою «Забезпечення житлом інвалідів війни». 22.11.2016 року місцевим судом видано виконавчі листи на виконання цього рішення і 14.04.2017р. ОСОБА_6 обласною державною адміністрацією на виконання виконавчого листа скеровано державному виконавцю повідомлення із проханням закінчення виконавчого провадження у звязку з тим, що ними як божником розглянуте питання про забезпечення житлом ОСОБА_4 Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_7 від 21.04.2017 року закінчено виконавче провадження у звязку із повним виконанням, однак, згідно ухвали Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 20.11.2017 року дану постанову скасовано та зобовязано відновити виконавче провадження. Дана ухвала набрала законної сили після апеляційного провадження, чим установлено, що повідомлення боржника про неможливість розгляду питання шляхом направлення листа не може вважатись виконанням рішення суду, оскільки лист не є актом індивідуальної дії, який згідно із наданими законом повноваженням має право приймати ОСОБА_6 обласна державна адміністрація.У звязку з наведеним та на виконання рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 04.08.2016р. головою ОСОБА_6 обласної державної адміністрації прийняте розпорядження за №744/0/5-18 від 25.07.2018 «Про забезпечення житлом за рахунок бюджетних коштів». Згідно з пунктом 1 вирішено, що у звязку з відсутністю фінансування державної програми «Забезпечення житлом інвалідів війни» у 2018 році забезпечення житлом ОСОБА_4 за рахунок бюджетних коштів не може бути реалізоване і згідно з пунктом 2 вирішено, що при відновленні фінансування державної програми «Забезпечення житлом інвалідів війни» повторно розглянути питання щодо забезпечення ОСОБА_4 житлом на засіданні Комісії з питань житла для осіб з інвалідністю внаслідок війни.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обовязковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обовязковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

Також, із практики Європейського суду з прав людини, вбачається, що «...право на суд, захищене статтею 6 [Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод], було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції" ( 980_079 ) (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (див. рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії" ( 980_075 ) (Immobiliare Saffi v. Italy), [GC], N 22774/93, п. 66, ECHR 1999-V)» (цитата п. 51 Рішення ЄСПЛ ОСОБА_8 проти України від 15.10.2009 року Заява N 40450/04.

Відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад:

1) верховенства права;

2) обовязковості виконання рішень;

3) законності;

4) диспозитивності;

5) справедливості, неупередженості та обєктивності;

6) гласності та відкритості виконавчого провадження;

7) розумності строків виконавчого провадження;

8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями;

9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Зважаючи на наведені норми закону виконання судового рішення є однією із ключових стадій ефективного доступу до суду без якої сам факт звернення до суду і вирішення на користь особи справи було б беззмістовними.

Враховуючи вказане на державну виконавчу службу, приватного виконавця покладено важливий обовязок практичної реалізації судового рішення, що набрало законної сили, неналежне, неповне чи несумлінне виконання якого слід вважати порушує вимоги закону, а також нівелює право особи на доступ до суду як такий.

Також, згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 04 серпня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Зобовязано виконавчий комітет Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області надати позачергово ОСОБА_4, благоустроєне жиле приміщення в межах норми жилої площі, що відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам, як вдові інваліда першої групи Великої вітчизняної війни.

Зобовязано ОСОБА_6 обласну державну адміністрацію розглянути питання про забезпечення ОСОБА_4 житлом за рахунок бюджетних коштів, які будуть передбачені програмою «Забезпечення житлом інвалідів війни». У решті частині позову про зобовязання Самбірської районної державної адміністрації та ОСОБА_6 обласної державної адміністрації надати позачергово ОСОБА_4 благоустроєне жиле приміщення, як вдові інваліда першої групи Великої вітчизняної війни, відмовлено за недоведеністю позовних вимог.

Вказаним рішенням суду, як, вбачається, також, і з його мотивувальної частини, зобовязано вчинити кожного із відповідачів конкретні дії, однак розєднувати такі та вважати, що таке рішення підлягає окремому виконанню кожним із відповідачів (на даний час боржників) слід вважати помилковим, оскільки дії відповідачів, про які вказав суд слід вважати взаємоповязаними та спрямованими на надання позивачу (на даний час стягувану) єдиного житла.

Так, зокрема, як вказано, і в рішенні суду першої інстанції:

«Згідно п.1 Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для забезпечення житлом інвалідів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2012 р. № 503 цей Порядок визначає механізм використання коштів, передбачених у державному бюджеті за програмою «Забезпечення житлом інвалідів війни» (далі - бюджетні кошти).

Відповідно до пунктів 1-4 зазначеного Порядку головним розпорядником бюджетних коштів та відповідальним виконавцем бюджетної програми є Мінрегіон, розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня - Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські держадміністрації або їх структурні підрозділи.

Головний розпорядник бюджетних коштів здійснює їх розподіл між регіонами в розрізі розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня пропорційно кількості інвалідів війни, які перебувають у черзі на отримання житла.

Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські держадміністрації подають Мінрегіону інформацію про кількість інвалідів війни.

Бюджетні кошти спрямовуються на придбання квартир на вторинному ринку, у житлових будинках, введених в експлуатацію, в обєктах незавершеного житлового будівництва із строком введення в експлуатацію не пізніше I кварталу року, що настає за звітним, на умовах пайової участі за умови, що в квартирах, які придбаваються, будуть виконані внутрішні опоряджувальні роботи, а також на погашення бюджетної кредиторської заборгованості за програмою «Забезпечення житлом інвалідів війни», взятої на облік органами Казначейства, та на оплату різниці у вартості проектної та фактичної площ квартир, майнові права на які були придбані у 2010 - 2011 роках за програмою «Забезпечення житлом інвалідів I групи Великої Вітчизняної війни, які довготривалий термін знаходяться у черзі на отримання житла» та у 2012 році за програмою «Забезпечення житлом інвалідів війни».

Пунктом 7 вказаного Порядку передбачено, що допускається співфінансування закупівлі житла за рахунок коштів місцевих бюджетів та/або коштів громадян, яким надається житло.».

Тлумачення ж боржника ОСОБА_6 ОДА про те, що вказане вище рішення підлягає окремому виконанню двома боржниками слід вважати помилковим. Так, рішення суду стосується вцілому питання надання обома боржниками позивачу ОСОБА_4 житла. У випадку ж, якщо брати до уваги тлумачення ЛОДА, рішення суду слід було б розуміти, як таке, що зобовязує надати позивачу два житлових приміщення кожним із боржників.

Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 04 серпня 2016 року конкретизовано дії, які повинен вчинити кожен із відповідачів, що передбачено відповідними нормативно-правовими актами, на які посилався суд у своєму рішенні, про що вказано вище та які в цілому слід вважати повинні б були забезпечити стягувача житлом.

Крім цього, розпорядженням, на яке посилається ОСОБА_6 ОДА, що дійсно є актом індивідуальної дії, прийнятим у відповідності до повноважень ЛОДА, вирішено не питання надання житла, що було зобовязано вчинити за рішенням суду, а навпаки вирішенням питання про відмову у наданні житла стягувачу у виконавчому провадженні ВП №53658985.

Відповідно ж до ст.ст. 118 та 119 Конституції України та ст.ст. 1-3, 6, 7, 13-38 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» у боржника ОСОБА_6 ОДА наявні всі повноваження щодо вирішення питань, про які йдеться в рішенні.

Також, щодо посилання заявника ЛОДА на вчинення відповідних дій щодо можливості вирішення питання про надання житла такої категорії у 2014-16 роках з посиланням на відповідні листи (а.с. 69-72) слід зазначити, що таких же дій на виконання рішення суду ОСОБА_6 ОДА, яке було ухвалене 4.08.2016 року, після набрання ним сили, вчинено не було.

Відтак слід вважати, що боржником ЛОДА не було вчинено всіх можливих дій на виконання згаданого рішення суду, яке підлягає виконанню, а тому підстав вважати, що державний виконавець мав підстави для закінчення виконавчого провадження немає.

Відтак, доводи скарги та апеляційної скарги є необґрунтованими, а тому у суду першої інстанції підстав для задоволення скарги не було, як немає підстав і для задоволення скарг у суду апеляційної інстанції.

Враховуючи вказане, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, ухвалу ж суду першої інстанції, як таку, що постановлена з дотриманням вимог закону та у відповідності до обставин, що мають значення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_6 обласної державної адміністрації залишити без задоволення.

Ухвалу Самбірського міськрайонного суду Львівської області в складі судді Казана І.С. від 1 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 05 березня 2019 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Л.Б. Струс

ОСОБА_9