МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

"26" грудня 2019 р. Справа № 370/3749/19

Суддя Макарівського районного суду Київської області Косенко А.В., розглянувши заяву представника позивача адвоката Хомич І.О. про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Макарівського нотаріального округу Київської області Дурицький Андрій Петрович, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гнідюк Олександр Борисович про визнання правочинів недійсними,

в с т а н о в и в:

24.12.2019 р. ОСОБА_1 в особі свого представника адвоката Хомич І.О. звернулася до Макарівського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Макарівського нотаріального округу Київської області Дурицький Андрій Петрович, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гнідюк Олександр Борисович про визнання правочинів недійсними.

Одночасно з вказаним позовом 24.12.2019 року заявник подав заяву про забезпечення позову, в якій просив:

1) накласти арешт та заборону відчуження квартири АДРЕСА_1 загальною площею 56,5 кв.м, житловою площею 31,8 кв.м., яка належить на праві власності ОСОБА_2 .

В обґрунтування своєї заяви заявник вказує, що підставою для пред`явлення відповідного позову є неправомірність набуття відповідачем права власності на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 56,5 кв.м., житловою площею 31,8 кв.м.

Предметом спору за даним позовом є:

визнання недійсною посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гнідюком Олександром Борисовичем від імені ОСОБА_1 довіреність від 16.10.2018 на ім`я ОСОБА_3 , зареєстровану у реєстрі за№ 851;

визнання недійсним Договору купівлі-продажу квартири, укладений 27.10.2018 між ОСОБА_3 , що діяв від імені ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Макарівського нотаріального округу Київської області Дурицьким Андрієм Петровичем та зареєстрований у реєстрі за № 2819;

скасування рішення приватного нотаріуса Макарівського нотаріального округу Київської області Дурицького Андрія Петровича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 27.10.2018, індексний номер 43723686. на підставі якого ним до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис № 28584415 від 27.10.2018 про реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на двохкімнатну квартиру АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 27.

Обґрунтовуючи необхідність забезпечення позову, позивач зазначив, що квартира з приводу якої виник спір вибула з фактичного володіння позивача поза її волею та всупереч вимог законодавства, та у випадку відчуження спірного нерухомого майна відповідачем іншим особам за договором купівлі-продажу чи іншим відплатним договором, набути право власності на дане нерухоме майно позивачу буде неможливо, оскільки ця інша особа стане добросовісним набувачем.

У свою чергу правомірність (неправомірність) відчуження за договором купівлі-продажу спірної квартири, може бути встановлена лише судовим рішенням, прийнятим за результатами розгляду даної справи.

Позивач зазначає, що у неї є реальні побоювання, що відповідач може вчинити спробу відчуження спірної квартири, з приводу якої позивач звертається до суду з позовом, і невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну квартиру, може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог та призведе до порушення її майнових прав.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає необхідним заяву задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд, при розгляді заяви про забезпечення позову, повинен з`ясувати характер спору, що виник між сторонами, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати позивач, суті позовних вимог.

Забезпечення позову - це сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо існує ймовірність невиконання судового рішення у майбутньому або виникнення складнощів під час його виконання.

Тобто, вжиття заходів забезпечення позову є заходом забезпечення в майбутньому виконання судового рішення.

Під час вирішення питання щодо наявності підстав для забезпечення позову суд повинен врахувати обґрунтованість заявленого клопотання, пов`язаність заходів забезпечення позову з предметом позову, співмірність заходів забезпечення із заявленими вимогами, а також запобігти порушенню прав третіх осіб в зв`язку з вжиттям судом заходів забезпечення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Позов дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно, або грошові кошти, що належать відповідачеві.

Таким чином, враховуючи предмет цього позову, наявність майнового спору між сторонами у цій справі, вимоги щодо співмірності виду забезпечення позову із заявленими вимогами, суд вважає, що забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно у цій справі - квартиру - є відповідним та адекватним видом забезпечення позову, що необхідний для захисту майнових прав та інтересів позивача.

Разом з цим, позивачем на обґрунтування своїх позовних вимог та вимог щодо забезпечення позову надано докази, а саме Відомості з державного реєстру речових прав на нерухоме майно з яких слідує, що спірна квартира належить на праві власності відповідачці, договір купівлі-продажу спірної квартири та доручення на підставі якого вчинявся вказаний договір від імені позивача.

Позивачем у повному обсязі доведено, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення її позову.

В контексті означеного слід звернути увагу на те, що одним із завдань цивільного судочинства у відповідності до вимог ч. 1 ст. 2 ЦПК України є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Таким чином, у даному випадку, за висновками суду, застосування обраного заявником заходу забезпечення позову направлено, насамперед, на забезпечення дійсної ефективності судового захисту та упередження можливості додаткового порушення прав та законних інтересів позивача.

При цьому, дослідивши збалансованість інтересів сторін, суд дійшов висновку, що застосування такого заходу до забезпечення позову не порушує прав та охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Невжиття таких заходів унеможливить ефективний захист та поновлення прав позивача, у разі, якщо під час розгляду спору у даній справі будуть встановлені факти порушення таких прав, оскільки на даний час відповідач може розпорядитись квартирою, з приводу якої існує спір між сторонами.

Означене вказує на пов`язаність та адекватність застосування забезпечення позову у справі шляхом накладення арешту на спірну квартиру, яка на даний час належить на праві власності відповідачці.

Щодо пропозицій заявника щодо зустрічного забезпечення суд приймає доводи заявника про те, що у застосуванні зустрічного забезпечення немає необхідності, у зв`язку із застосуванням заходів забезпечення даного позову, право володіння та користування квартирою відповідача жодним чином порушене не буде. Тим більше, забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз`яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів - суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню, а заходи забезпечення позову такими, що є співмірними з огляду на обсяг пред`явлених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 149, 150, 157, 260, 261, 353-355 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Заяву представника позивача адвоката Хомич І.О. про забезпечення позову у даній справі задовольнити.

Накласти арешт та заборону відчуження квартири АДРЕСА_1 загальною площею 56,5 кв.м, житловою площею 31,8 кв.м., яка належить на праві власності ОСОБА_2 .

Ухвала є виконавчим документом.

Стягувач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Боржник: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 .

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Строк пред`явлення ухвали до виконання - три роки.

У відповідності до ч. 11 ст. 153 ЦПК України оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Копію ухвали надіслати сторонам.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Макарівський районний суд київської області в порядку і строки, передбачені статтями 353-355 ЦПК України з урахуванням п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Суддя А.В. Косенко