Провадження № 22-ц/802/487/19 Категорія: 50 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л.В.,

суддів - Федонюк С.Ю., Здрилюк О.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 лютого 2019 року

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулась в суд з даним позовом, обґрунтовуючи його тим, що під час громадянського (незареєстрованого) шлюбу в сторін народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказує, що відповідач є пенсіонером, а також працює на приватній фірмі «Ягуар Сервіс», однак матеріальної допомоги на утримання дочки не надає. Просить суд стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання дитини в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 лютого 2019 року позов задоволено.

Ухвалено стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі ј частки всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27.11.2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 , покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить це рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягувати з нього на утримання дочки 1/6 частки всіх видів заробітку щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 зазначає про необгрунтованість апеляційної скарги і просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 13 листопада 2012 року (а.с. 4).

З поданої відповідачем довідки ГУ ПФУ у Волинській області вбачається, що ОСОБА_2 отримує пенсію за вислугу років, розмір якої становить 9329,77 грн.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Положеннями ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Розглядаючи спір по суті, суд першої інстанції, беручи до уваги рівність прав та обов`язків батьків в утриманні дитини, матеріальне становище відповідача, прийшов до правильного висновку, що позов слід задовольнити та стягувати з відповідача аліменти на утримання дочки в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на одну дитину відповідного віку.

При цьому дитина сторін буде захищеною та буде отримувати належне утримання від батька, що гарантовано як нормами національного так і нормами міжнародного законодавства, які наведено вище.

При вирішенні даної справи суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, застосував закон, що їх регулює.

Покликання відповідача в апеляційній скарзі на те, що судом не враховано рішення Луцького міськрайонного суду від 21 лютого 2019 року яким ухвалено стягувати аліменти в розмірі 1/4 частини всіх доходів (заробітку) на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з 17 січня 2019 року і до досягнення нею повноліття не заслуговують на увагу, оскільки дана обставина не впливає на розмір аліментів визначений судом та не є підставою для визначення розміру аліментів щодо другої дитини в розмірі 1/6 частини з огляду рівності дітей щодо їх утримання, а також рівності батьків щодо утримання своїх дітей.

Доводи апеляційної скарги відповідача про визначення розміру аліментів на двох дітей в розмірі одна третина заробітку(доходу) платника аліментів, що відповідно в частці буде становити 1/6 частка усіх видів доходу на кожну дитину не ґрунтуються на вимогах закону з огляду на таке.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 183 Сімейного кодексу України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Із змісту вказаної норми вбачається, що вона підлягає застосуванню при стягненні аліментів на користь одного стягувача на двох і більше дітей.

З огляду на викладене у суду апеляційної інстанції не має підстав для застосування цієї норми у даній справі та стягнення аліментів у визначеній єдиній частці до досягнення старшою дитиною відповідача - ОСОБА_6 на яку з нього ухвалено стягувати аліменти за іншим судовим рішенням, а саме: рішенням Луцького міськрайонного суду від 21 лютого 2019 року на користь матері ОСОБА_7

Зміст оскаржуваного судового рішення та доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про невідповідність висновків суду обставинам справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За змістом ч.ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 374, 375, 381-382, 384 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 лютого 2019 року в даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді