ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8050/19 Справа № 213/328/19 Суддя у 1-й інстанції - Алексєєв О. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони справи :

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому порядку згідно ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, цивільну справу за апеляційною скаргою позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 червня 2019 року, ухваленого суддею Алексєєвим О.В. в м.Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текс судового рішення складено 24 червня 2019 року,-

ВСТАНОВИВ :

У січні 2019 року Акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначив, що відповідно до укладеного Договору б/н від 11.01.2006 банк надав ОСОБА_1 (далі - відповідач) кредит у розмірі 3400,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості за кредитним лімітом, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, за перевитрати платіжного ліміту, комісії за користування кредитом та інших витрат на умовах, передбачених договором.

Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору.

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором, відповідач станом на 14.11.2018 має заборгованість у розмірі 10 850,27 грн, яка складається з такого: 1 982,99 грн - заборгованість за кредитом, 7 867,28 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1 000,00 грн - заборгованість за пенею та комісією, яку позивач просив стягнути на його користь з відповідача.

Заочним рішенням Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 червня 2019 року в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено повністю.

Не погоджуючись з ухваленим заочним рішенням, позивач АТ КБ «Приватбанк» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, ненаданням належної оцінки доказам по справі, порушення норм матеріального і процесуального права, ставить питання про його скасування та ухвалення нового рішення, яким у повному обсязі задовольнити позовні вимоги банку.

Зокрема, скаржник зазначає, що висновок суду про недоведеність позивачем позовних вимог є хибним, що судом порушено норми процесуального права, а саме: рівності перед законом і судом, змагальність сторін, диспозитивність цивільного судочинства, та норми статей: 81,83,89 ЦПК України. Позивач вважає, що в підтвердження позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» надав належні та допустимі докази в розумінні ст.ст.77, 78 ЦПК України, тоді, як відповідачем не надано суду жодного доказу на спростування позовних вимог банку, що суд не мотивовано відхилив надані позивачем докази, ухваливши незаконне судове рішення.

Скаржник наголошує на тому, що відповідач власноруч підписавши анкету-заяву, засвідчив про ознайомлення з договором про надання банківських послуг до його укладення, погодився з його умовами та зобов`язався виконувати Умови та Правила надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті «Приватбанку». Вказав, що відсутність підпису позичальника на Умовах та правилах не свідчить про те, що відповідач не був ознайомлений з ними, не означає відсутність договірних правовідносин між сторонами та відсутність заборгованості, підпис позичальник поставив саме в заяві позичальника, яким засвідчив свою згоду з умовами кредитування та отримання кредиту саме на таких умовах.

Позивач вважає, що оскільки відповідачем не надано доказів на спростування позовних вимог банку, суд помилково відмовив позивачу у задоволенні позову, у зв`язку із чим рішення суду не можна вважати законним та обґрунтованим.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч. 1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Суд встановив, що11.01.2006 ЗАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_1 уклали кредитний договір №KRH0SE00150811, відповідно до умов якого ЗАТ КБ "ПриватБанк" зобов`язався надати ОСОБА_1 кредитні кошти шляхом перерахування на відкритий у КФ КБ «Фінанси та кредит» рахунок СПД ОСОБА_2 на строк по 10.01.2007 включно у вигляді строкового кредиту у розмірі 1356,00 грн зі сплатою 2,5% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом (30% річних), комісії в сумі 1,3% наданого кредиту щомісяця.

У позовній заяві, позивачем вказано, що між сторонами було укладено кредитний договір б/н від 11.01.2006, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 3400,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Суд першої інстанції, відмовляючи позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, виходив з того, що стороною позивача суду не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували обставину укладання кредитного договору АТ КБ «Приватбанк» із відповідачем, саме на тих умовах які заявлені у позові, не надано належним чином оформленого розрахункового документу, який підтверджував факт видачі/перерахування кредитних коштів відповідачу, та згідно якого можна було б встановити суму, яку позивач надав/перерахував відповідачу згідно кредитного договору б/н від 11.01.2006, та встановити рахунок, на який були перераховані вищезазначені кредитні кошти.

Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

За вимогами ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов`язаний зясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Суд першої інстанції дотримався зазначених вище норм закону, у зв`язку із чим рішення в даній справі є законним і обґрунтованим.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У позовній заяві АТ КБ "ПриватБанк" посилається на те, що між сторонами було укладено кредитний договір б/н від 11.01.2006, відповідно до умов якого банк надав відповідачу ОСОБА_1 кредит у розмірі 3400,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, що підтверджується розрахунком заборгованості, копією заяви позичальника, Витягом з «Тарифів банку», витягом з Умов та правил надання банківських послуг та правил користування платіжною карткою. Також у позові зазначено, що розрахунок заборгованості відображено з моменту надання та отримання кредитної послуги (а.с.3-4).

З наданого позивачем кредитного договору №KRH0SE00150811 від 11.01.2006 видно, що сторони уклали цей договір, умовами, якого ЗАТ КБ "ПриватБанк" зобов`язався надати ОСОБА_1 кредитні кошти шляхом перерахування на відкритий у КФ КБ «Фінанси та кредит» рахунок СПД ОСОБА_2 на строк по 10.01.2007 включно у вигляді строкового кредиту у розмірі 1356,00 грн зі сплатою 2,5% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом (30% річних), комісії в сумі 1,3% наданого кредиту щомісяця (а.с.7-8, 41-43).

Умови кредитного договору б/н від 11.01.2006 на який у позові посилається позивач суттєво відрізняються від умов кредитного договору №KRH0SE00150811 від 11.01.2006 в сумі тіла кредиту, відповідно ( по договору вказаному в позові) -3400 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, - перерахування на відкритий у КФ КБ «Фінанси та кредит» рахунок СПД ОСОБА_2 кредиту у розмірі 1356,00 грн. (у договорі доданому до позову), сплаті відсотків за користування кредитом -36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, - сплатою 2,5% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом (30% річних), а також строку дії договору-кредитний договір діє необмежений період часу, - строк по 10.01.2007 включно, що вказує на те, що мова йде про два різні кредитні договори.

З розрахунку заборгованості, наданого позивачем на підтвердження заявлених позовних вимог вбачається, що заборгованість за договором б/н від 11.01.2006 станом на 14.11.2018 року становить суму 10 850,27 грн, де 1982,99 грн - заборгованість за кредитом, 7867,28 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом (ставка 36%); 1000,00 грн - заборгованість за пенею та комісією (а.с.5-6).

Згідно ст. 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», документами, які можуть підтвердити факт проведення розрахункових операцій, є такі види розрахункових документів, як: платіжне доручення; платіжна вимога-доручення; розрахунковий чек; платіжна вимога; меморіальний ордер.

Відповідно до п.17.1 ст. 17 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» обов`язкові реквізити електронних та паперових документів на переказ, особливості їх оформлення, оброблення та захисту встановлюються нормативно-правовими актами НБУ. Постановою Національного банку № 22 від 21 січня 2004 року встановлені вимоги до оформлення вищезазначених розрахункових документів.

Як правильно зазначив суд, матеріали справи не містять належним чином оформлений розрахунковий документ, який підтверджує факт видачі/перерахування кредитних коштів відповідачу, за договором доданим до позову та згідно якого можна було б встановити суму, яку позивач надав/перерахував відповідачу згідно кредитного договору б/н від 11.01.2006, та встановити рахунок, на який були перераховані вищезазначені кредитні кошти.

Доводи позивача про те, що відповідач власноруч підписавши анкету-заяву, засвідчив про ознайомлення з договором про надання банківських послуг до його укладення, погодився з його умовами та зобов`язався виконувати Умови та Правила надання банківських послуг, не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції до уваги, оскільки така анкета-заява не додана до позову, натомість кредитний договір №KRH0SE00150811 від 11.01.2006 містить згоду позичальника на укладення договору №KRH0SE00150811 від 11.01.2006 , а не договору без номеру, зазначеного у позовні заяві.

Таким чином, колегія суддів за результатами апеляційного розгляду справи вважає, що висновки суду першої інстанції щодо не надання позивачем належних та допустимих доказів, які б підтверджували обставину укладання кредитного договору АТ КБ «Приватбанк» із відповідачем, саме на тих умовах які заявлені у позові, також ненаданням належним чином оформленого розрахункового документу, який підтверджував факт видачі/перерахування кредитних коштів відповідачу, та згідно якого можна було б встановити суму, яку позивач надав/перерахував відповідачу згідно кредитного договору б/н від 11.01.2006, та встановити рахунок, на який були перераховані вищезазначені кредитні кошти,зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного дослідження наявних у справі доказів, наданих позивачем на підтвердження позову, яким судом надана відповідна правова оцінка.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення без змін.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 червня 2019 року залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 12 листопада 2019 року.

Головуючий:

Судді: