Постанова

Іменем України

06 березня 2019 року

м. Київ

справа № 490/9702/16-ц

провадження № 61-16480св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: Центральний відділ ДВС м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, Головне управління Державної казначейської служби України у Миколаївській області, Державна казначейська служба України,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги Центрального відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області та Державної казначейської служби України на рішення Центрального районного суду Миколаївської області від 13 березня 2017 року у складі судді Гуденко О. А. та рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 17 липня 2017 року у складі колегії суддів Галущенка О. І., Самчишиної Н. В., Серебрякової Т. В.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

У жовтні 2016 року ОСОБА_4 звернулася із позовом до Центрального відділу ДВС м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Миколаївській області, Державної казначейської служби України, про відшкодування шкоди, заподіяної державним виконавцем під час проведення виконавчого провадження.

Позовна заява мотивована тим, що 23 квітня 2009 року Центральним районним судом м. Миколаєва ухвалено рішення у справі № 2-14-1632/09 про стягнення в солідарному порядку з неї, ОСОБА_5, ПВКП «Дарві-пром» на користь АКІБ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором № , а також з ОСОБА_5 та ПВКП «Дарві-пром» в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором № 133-ф у розмірі 135 425,22 грн.

Державним виконавцем Центрального ВДВС в межах виконавчого провадження № ВП 28137286, відкритого постановою від 05 грудня 2012 року на виконання рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 квітня 2009 року, в частині тих вимог, стосовно яких вона не є боржником, здійснено неправомірний арешт та реалізацію належного їй автомобіля DAEWOO MATIZ Е 93, 2008 року випуску, вартістю 31 200,00 грн.

В подальшому було скасовано постанову ВП № 47061926, винесену Центральним відділом ДВС Миколаївського міського управління юстиції від 26 травня 2015 року, про накладення арешту на все належне їй рухоме та нерухоме майно.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 квітня 2016 року її скаргу задоволено. Скасовано арешт всього її майна, накладений Заводським ВДВС Миколаївського міського управління юстиції постановою про відкриття виконавчого провадження від 18 листопада 2009 року ВП 16261025, та накладений Центральним ВДВС Миколаївського міського управління юстиції постановою про відкриття виконавчого провадження від 05 грудня 2012 року ВП 28137286 .

Таким чином, неправомірними діями державних виконавців, які полягають в незаконному арешті та реалізації належного їй майна, завдано майнової шкоди у розмірі вартості втраченого майна.

Посилаючись на ці обставини та уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_4 просила суд стягнути з Державного бюджету України завдану їй матеріальну шкоду внаслідок безпідставного арешту та реалізації належного їй автомобіля у розмірі 31 200,00 грн.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВИХ РІШЕНЬ

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 березня 2017 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_4 16 644,00 грн в рахунок відшкодування збитків, а також 740,04 грн витрат на проведення судової експертизи та 551,20 грн судового збору шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що неправомірність дій державної виконавчої служби встановлена ухвалами Центрального районного суду м. Миколаєва, реалізація спірного автомобіля проводилася з численними порушеннями вимог Закону України «Про виконавче провадження», в погашення заборгованості перед кредитором, який не є стягувачем за цим виконавчим провадженням, тому на користь позивача підлягає стягненню частина коштів від реалізації автомобіля, оскільки інша частина була перерахована державним виконавцем в рахунок погашення існуючої заборгованості позивача перед заставодержателем спірного автомобіля.

Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 17 липня 2017 року рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 березня 2017 року змінено в частині способу списання коштів Державного бюджету України та зазначено, що відшкодування шкоди на користь ОСОБА_4 здійснюється шляхом списання коштів Державною казначейською службою України з рахунку призначеного для відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без зміни.

Повернуто Державній казначейській службі України надмірно сплачений за платіжним дорученням № 804 від 26 червня 2017 року судовий збір у розмірі 606,32 грн.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що позивачем доведено порушення її особистих майнових прав внаслідок прийняття незаконних рішень державними виконавцями щодо арешту та реалізації належного їй на праві власності рухомого майна, проте в рішенні помилково неправильно зазначено спосіб списання коштів з Державного бюджету України в рахунок відшкодування шкоди.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

У серпні 2017 року Центральний відділ ДВС м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та процесуального права, просив судові рішення першої та апеляційної інстанцій скасувати, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Також, у серпні 2017 року із касаційною скаргою на зазначені судові рішення звернулася Державна казначейська служба України, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та процесуального права, просила судові рішення першої та апеляційної інстанцій скасувати, та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційні скарги мотивовані тим, що судами не враховано, що правові підстави для відшкодування позивачу шкоди відповідно до положень статті 1173 ЦК України відсутні, оскільки реалізоване майно не є збитками в розуміння статті 22 ЦК України, та позивачем не оскаржено та не визнано дії Центрального ВДВС м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області неправомірними, а отже і не встановлено їх вини.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

У запереченнях на касаційні скарги ОСОБА_4 зазначала, що судові рішення першої та апеляційної інстанцій є законними та обґрунтованими, а доводи касаційних скарг безпідставними.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Перевіривши доводи касаційних скарг та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У частині першій статті 400 ЦПК України зазначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 квітня 2009 року стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_5 та ПВКП «Дарві-пром» на користь АКІБ «УкрСиббанк» 135 425,22 грн, а також стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_5, ПВКП «Дарві-пром» та ОСОБА_4 на користь АКІБ «УкрСиббанк» 319 832,89 грн (а. с. 5-6 т. 1).

Постановами державного виконавця Центрального ВДВС Миколаївського міського управління юстиції від 02 серпня 2011 року відкрито виконавче провадження № 28137286 та від 05 грудня 2012 року накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_4 В той же день обтяження було зареєстроване в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна (а. с. 11, 12 т. 1).

Постановою старшого державного виконавця Центрального ВДВС Миколаївського міського управління юстиції від 22 травня 2013 року, належний ОСОБА_4 автомобіль DAEWOO MATIZ E 93, 2008 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, передано представнику МФ ПП СП «Юстиція» та в той же день складено акт опису і арешту майна. В подальшому державним виконавцем була подана заявка на реалізацію арештованого майна на користь стягувача АТ «УкСиббанк» (а. с. 14-19 т. 1).

Відповідно до протоколу від 17 жовтня 2013 року № 11/226/3/з-226 та акту про проведення аукціону від 25 жовтня 2013 року вказаний автомобіль було реалізовано за ціною продажу 31 200,00 грн (а. с. 22-23 т. 1).

В подальшому частина коштів від реалізації автомобіля у розмірі 26 676,00 грн згідно з платіжним доручення № 10250 від 03 грудня 2013 року перераховані ПАТ «Райфайзен Банк Аваль», який є заставодержателем вказаного автомобіля, в рахунок погашення поточної заборгованості за кредитним договором від 17 червня 2008 року № 014/08-112/78689, укладеним між цим банком та ОСОБА_4 (а. с. 223, 230 т. 1).

02 квітня 2015 року державним виконавцем винесені постанови про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 14-1632/09, виданого 06 листопада 2009 року, № 47062494 та № 47061926 відносно боржника ОСОБА_4 та стягувача ПАТ "УкрСиббанк".

26 травня 2015 року державним виконавцем винесені: постанова ВП № 47061926 про накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_4, постанова ВП № 47061926 про приєднання даного виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження № 47669964, та постанова ВП № 47062494 про приєднання даного виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження № 47669964.

В подальшому ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 03 грудня 2015 року постанови від 02 квітня 2015 року про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 14-1632/09, виданого 06 листопада 2009 року, № 47062494 та № 47061926 відносно боржника ОСОБА_4 та стягувача ПАТ "УкрСиббанк", скасовані, оскільки ПАТ "УкрСиббанк" не може бути стягувачем у зазначених виконавчих провадженнях, тому що за угодою від 12 грудня 2011 року передав право вимоги за кредитним договором ТОВ «Кей-Колект», який згодом скористався своїм правом та пред'явив виданий йому виконавчий лист до виконання.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 березня 2016 року скасовано постанови, винесені Центральним відділом ДВС Миколаївського міського управління юстиції від 26 травня 2015 року про приєднання виконавчого провадження № 47061926 з примусового виконання виконавчого листа № 14-1632/09, виданого 06 листопада 2009 року Центральним районним судом м. Миколаєва, до зведеного виконавчого провадження № 47669964, та від 26 травня 2015 року про приєднання виконавчого провадження № 47062494 з примусового виконання виконавчого листа № 14-1632/09, виданого 06 листопада 2009 року Центральним районним судом м. Миколаєва, до зведеного виконавчого провадження № 47669964.

Цією ж ухвалою скасовано постанову, винесену Центральним відділом ДВС Миколаївського міського управління юстиції від 26 травня 2015 року про накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, що належить ОСОБА_4 (а. с. 7-8 т. 1).

Також ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 квітня 2016 року скасовано арешт всього майна ОСОБА_4, накладений Заводським ВДВС Миколаївського міського управління юстиції постановою про відкриття виконавчого провадження від 18 листопада 2009 року ВП 16261025, та накладений Центральним ВДВС Миколаївського міського управління юстиції постановою про відкриття виконавчого провадження від 05 грудня 2012 року ВП 28137286 (а. с. 9-10 т. 1).

Висновком експертного автотоварознавчого дослідження КТЗ від 26 січня 2017 року № 17-38 встановлено, що середня ринкова вартість автомобіля DAEWOO MATIZ E 93, 2008 року випуску, станом на 17 жовтня 2013 року визначена у розмірі 43 320,00 грн (а. с. 56-57 т. 1).

Відповідно до частини другої статті 87 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) збитки, завдані державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, встановленому законом.

Статтею 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Згідно з статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Завдання шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю незаконними діяннями органів державної влади, органів влади Автономної республіки Крим, органів місцевого самоврядування є діяння, які суперечать приписам законів та інших нормативних актів або здійснені поза межами компетенції вищезазначених органів. Незаконність рішення, дії чи бездіяльності завдавача шкоди повинна бути доведена.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі в результаті прийняття органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і скасований, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини посадових і службових осіб цих органів (стаття 1175 ЦК України).

Для застосування вказаних положень необхідні такі умови: а) завдання шкоди в результаті прийняття органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування нормативно-правового акта; б) визнання такого нормативно-правового акта незаконним та його скасування.

Суди, не врахувавши наведених норм матеріального права, та ту обставину, що рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 квітня 2009 року не виконане, а зміна стягувача ПАТ «УкрСиббанк» на ТОВ «Кей-Колект» не свідчить про припинення виконання зобов'язань ОСОБА_4, не встановивши, яким чином позивачу діями ДВС заподіяна матеріальна шкода, та посилаючись на судові рішення, якими скасовано постанови державних виконавців та встановлено порушення ними вимог Закону України «Про виконавче провадження» щодо арешту та реалізації належного позивачу автомобіля, дійшли передчасного висновку про наявність правових підстав для відшкодування матеріальної шкоди, завданої неправомірними діями органами державної виконавчої служби.

Також, суди не звернули увагу на те, що кошти від реалізації арештованого майна були перераховані на погашення грошових зобов'язань ОСОБА_4, що виникли із судового рішення від 23 квітня 2009 року, та що за таких обставин не можна вважати, що їй було завдано шкоди.

Крім того, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням (частина друга статті 516 ЦК України).

Таким чином, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, на зазначені обставини та норми матеріального права уваги не звернув, не дослідив та не надав належної правової оцінки зібраним у справі доказам, не встановив фактичних обставин справи, від яких залежить правильне вирішення справи.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНИХ СКАРГ

Частиною третьою статті 411 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

За таких обставин, оскільки недоліки, допущені судами першої та апеляційної інстанцій не можуть бути усунені при касаційному розгляді справи, судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції. При новому розгляді справи суду необхідно об'єктивно дослідити вказані в цій постанові докази в сукупності з іншими доказами у справі, надати оцінку запереченням відповідача, доводам апеляційної скарги.

Керуючись статтями 402, 409, 411, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги Центрального відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області та Державної казначейської служби України задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду Миколаївської області від 13 березня 2017 року та рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 17 липня 2017 року скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий СуддіВ. С. Висоцька А. О. Лесько С. Ю. Мартєв В. М. Сімоненко С. П. Штелик