П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2019 року місто Київ

справа № 757/26939/18-ц

апеляційне провадження № 22-ц/824/831/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Головачова Я.В.,

суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.,

за участю секретаря судового засідання Коцюрби Л.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фонду соціального страхування України, подану представником Коломійцем Євгеном Васильовичем, на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 4 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Фонду соціального страхування України, третя особа: Міністерство соціальної політики України, про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в :

У червні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на незаконне звільнення з посади директора виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України на підставі п. 1 ст. 41 КзПП України.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 4 червня 2018 року відкрито провадження у зазначеній справі.

У поданій апеляційній скарзі представник Фонду соціального страхування України - Коломієць Є.В., посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та закрити провадження у справі. Скаржник зазначає, що судом було відкрито провадження у справі з порушенням правил підсудності, оскільки даний спір має вирішуватися у порядку адміністративного судочинства.

У відзиві на апеляційну скаргу Міністерство соціальної політики України зазначає, що Фонд соціального страхування України є спеціально уповноваженим органом державної влади, а тому даний спір є публічно-правовим і має вирішуватися в порядку адміністративного судочинства.

ОСОБА_2 відзив на апеляційну скаргу до суду не подав.

Представник Фонду соціального страхування України - Коломієць Є.В. в суді апеляційної інстанції підтримав апеляційну скаргу з наведених в ній підстав.

ОСОБА_2 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважав, що судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Представник Міністерства соціальної політики України - Хребет С.І. в суді апеляційної інстанції підтримав апеляційну скаргу та просив закрити провадження у справі.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Під підсудністю у цивільному процесуальному праві розуміють інститут (тобто сукупність правових норм), який регулює віднесення справ, які підлягають розгляду судами цивільної юрисдикції, до відання конкретного суду судової системи України для розгляду по першій інстанції. Тобто, визначити підсудність цивільної справи означає встановити компетентний, належний суд у цій справі.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб'єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, яку ратифіковано Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, і яка для України набрала чинності 11 вересня 1997 року, закріплено принцип доступу до правосуддя.

Як доступ до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення від 4 грудня 1995 року у справі "Белле проти Франції").

У ст. 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до ст. 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами ч. 1 ст. 18 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII"Про судоустрій і статус суддів" суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Частиною 1 ст. 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Водночас відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема на публічно - правові спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Поняття публічної служби наведено у п. 17 ч. 2 ст. 4 КАС України, відповідно до якої публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Проходження публічної служби - це процес діяльності особи на посадах, які вона обіймає, починаючи від моменту призначення на відповідну посаду та завершуючи припиненням публічної служби, із сукупністю всіх обставин і фактів, які супроводжують таку діяльність. Оскільки така професійна діяльність нерозривно пов'язана з отриманням оплати (винагороди) за роботу, яку особа виконує на відповідній посаді, то правовідносини, пов'язані з нарахуваннями, виплатами, утриманнями, компенсаціями, перерахунками заробітної плати, компенсацій, грошової допомоги під час виконання такою особою своїх посадових обов'язків, є одним з елементів проходження публічної служби, а під час звільнення з публічної служби - одним з елементів припинення такої служби.

Оскільки публічна служба є різновидом трудової діяльності, відносини публічної служби як окремий різновид трудових відносин існують на стику двох галузей права - трудового та адміністративного, тому правовідносини, пов'язані з прийняттям на публічну службу, її проходженням та припиненням, регламентуються нормами як трудового, так і адміністративного законодавства, а спори, які виникають з таких правовідносин, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Статтею 4 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування" визначено, що Фонд соціального страхування України (далі - Фонд) є некомерційною самоврядною організацією.

За приписами ч. ч. 6 - 7 ст. 6 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування" рішення правління Фонду, прийняте в межах його компетенції, є обов'язковим для виконання, у тому числі всіма страхувальниками та застрахованими особами, яких воно стосується. Рішення правління Фонду оформлюється постановою. Постанови правління Фонду підлягають обов'язковому оприлюдненню на офіційному веб-сайті Фонду протягом 20 робочих днів після їх прийняття.

Рішення правління Фонду, які відповідно до закону є регуляторними актами, розробляються, розглядаються, приймаються та оприлюднюються з урахуванням вимог Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Ураховуючи те, що Фонд наділений контролюючими функціями та правами видання обов'язкових для страхувальників актів, спори за його участі та участі його робочих органів розглядаються в порядку адміністративного судочинства.

Разом із тим, спір про незаконне звільнення ОСОБА_2 з посади директора виконавчої дирекції Фонду не є публічно-правовим, оскільки виник за участю суб'єкта владних повноважень, який у спірних правовідносинах не здійснював владні управлінські функції. Крім того, посада позивача, з якої його було звільнено, до категорії державних службовців публічної служби не відноситься.

Таким чином, постановляючи ухвалу про відкриття провадження у справі, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що зазначений спір не є публічно - правовим та підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом було відкрито провадження у справі з недотриманням правил підсудності, підлягають відхиленню.

Ураховуючи викладене, підстави для скасування ухвали суду першої інстанції і задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Фонду соціального страхування України, подану представником Коломійцем ЄвгеномВасильовичем, залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 4 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 4 березня 2019 року.

Головуючий Я.В. Головачов

Судді: І.М. Вербова

О.В. Шахова