Житомирський апеляційний суд
Справа №295/8046/18 Головуючий у 1-й інст. Полонець С. М.
Категорія 2 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Трояновської Г.С.

суддів: Миніч Т.І., Павицької Т.М.

з участю секретаря судового засідання Ковальської Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 295/8046/18 за позовом Приватного підприємства «Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №4» до ОСОБА_1, третя особа Житомирська міська рада про визнання права власності на обєкт нерухомого майна

за апеляційною скаргою Приватного підприємства «Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №4» на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 16 січня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Полонця С.М. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У червні 2018 року ПП «ВЖРЕП №4» звернулося до суду з позовом, в обґрунтування вимог якого зазначило, що у 2016 році під час проведення робіт із благоустрою територій між провулком Прудним та вул. Покровською працівниками підприємства виявлено гідроспоруду на витоку з проточного ставка на річці Крошенка, що розташована по провулку Прудному, 5а в м. Житомирі. Позивач вказав, що оскільки технічний стан гідроспоруди був аварійним та існувала загроза підтоплення сусідніх будинків, тому він звернувся до Житомирської міської ради щодо необхідності здійснення капітального ремонту. Міська рада надала згоду здійснити ремонтні роботи за рахунок ПП «КВЖРЕП №4» із подальшою передачею гідроспоруди на баланс КП «Експлуатація штучних споруд» Житомирської міської ради. Позивач провів ремонтні роботи, проте КП «Експлуатація штучних споруд» Житомирської міської ради відмовилось поставити гідроспоруду на свій баланс, а тому ПП «КВЖРЕП №4» прийняло дамбу із гідроспорудами на свій тимчасовий баланс, про що довело до відома Житомирську міську раду. Проте з червня 2016 року відповідач ОСОБА_1 заявляє свої вимоги щодо права власності на спірну гідроспоруду, мотивуючи тим, що вона є її власником в порядку спадкування, проте документів на підтвердження вказаних обставин не надає та чинить перешкоди у користуванні та догляді за будівлею працівникам позивача. Посилаючись на те, що підприємство провело капітальний ремонт за власні кошти і утримує гідроспоруду з 2016 року по теперішній час, Житомирська міська рада та підпорядковані їй комунальні підприємства не бажають брати на баланс та утримувати вказану нерухомість та з урахуванням претензій відповідачки на майно, позивач просив визнати за ПП «КВЖРЕП №4» право власності на гідроспоруду на річці Крошенка по провулку Прудному, 5а в м. Житомирі.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 16 січня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ПП «КВЖРЕП №4», посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі. Зазначає, що суд першої інстанції не залучив подані докази на підтвердження факту оформлення права користування земельною ділянкою, на якій знаходиться спірна гідроспоруда. Вказує, що поза увагою суду залишились факти, які підтверджують понесені позивачем значні витрати по капітальному ремонту спірної гідроспоруди, тривалий час її догляду та утримання за рахунок ПП «КВЖРЕП №4» (з 2016 року), перебування цього обєкту на балансі позивача з 01 квітня 2017 року, відсутність інших володільців та користувачів цього обєкту.

Станом на час розгляду справи відзивів на апеляційну скаргу не надходило.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи спірна гідроспоруда розташована на річці Крошенка в районі провулку Прудного та вулиці Покровської.

У звязку із аварійним станом вказаного обєкту ПП «КВЖРЕП №4» з дозволу Житомирської міської ради здійснило його ремонт із обумовленням подальшої передачі гідроспоруди на баланс КП «Експлуатація штучних споруд» Житомирської міської ради (а.с. 8, 9, 23-24).

З матеріалів справи вбачається, що у звязку із відмовою поставити на баланс КП «Експлуатація штучних споруд» Житомирської міської ради спірну гідроспоруду та відсутністю інших балансоутримувачів із відома Житомирської міської ради, наказом ПП «КВЖРЕП №4» від 30.03.2017 №26-В гідроспоруду на річці Крошенка по пров. Прудному у м. Житомирі поставлено на облік (з прийняттям на баланс) ПП «КВЖРЕП №4» з 01.04.2017 (а.с. 10, 14, 17).

Звертаючись до суду з позовом, ПП «КВЖРЕП №4» просило визнати за ним право власності на гідроспоруду на річці Крошенка по провулку Прудному, 5а в м. Житомирі та зазначило відповідачем ОСОБА_1, посилаючись на те, що відповідач претендує на спірне майно.

Відмовляючи у задоволенні позову ПП «КВЖРЕП №4», суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено, що спірна гідроспоруда є новоствореним майном, а здійснення ремонту, догляду та утримання в належному технічному стані спірної гідроспоруди не є підставою, передбаченою законом, для визнання за позивачем права власності на неї. Також вказав, що матеріали справи не містять жодних доказів відношення до спірної споруди відповідача ОСОБА_1, а спір фактично виник між позивачем та Житомирською міською радою, проте позовних вимог до останньої не заявлено.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

За нормами ЦПК України «відповідач» - це особа, яка має безпосередній зв'язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред'явленими вимогами.

Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред'явленим позовом за наявності даних про те, що обов'язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Відповідно до ч. 2, 3, 4 ст. 51 ЦПК України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

Як вбачається зі змісту статей 51 та 175 ЦПК України на позивача покладено обов'язок визначати відповідача у справі. При цьому суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред'явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов'язується вирішити справу за тим позовом, що пред'явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд відмовляє у задоволенні позову (п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»).

Із матеріалів справи вбачається, що під час розгляду справи у суді першої інстанції на запитання суду у судовому засіданні щодо позиції представника позивача щодо заявленого позову останній пояснив, що позовні вимоги підтримує, уточнень не має, залучати до участі у розгляді справи інших осіб необхідності немає, інших заяв немає (а.с. 61).

Водночас, судом першої інстанції встановлено, що у матеріалах справи відсутні докази будь-якого майнового права на спірну гідроспоруду у відповідача ОСОБА_1

Слід зазначити, що намір відповідача оформити право власності на нерухоме майно в майбутньому не свідчить про фактичне існування у неї будь-якого права на нерухоме майно, а відтак не створює ніяких юридичних наслідків в межах заявленого позову.

Водночас, в матеріалах справи містяться докази існування майнового звязку спірної гідроспоруди у Житомирської міської ради, проте остання залучена до участі у розгляді справи як третя особа, правовий статус якої не створює юридичних прав та обовязків.

Отже, позов про визнання права власності на гідроспоруду предявлено до особи яка є неналежним відповідачем у справі, а тому підстав для його задоволення немає.

Виходячи із наведеного, колегія суддів не входить в обговорення предмету заявленого позову, оскільки він предявлений до неналежного відповідача.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-384, 390-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №4» залишити без задоволення.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 16 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07.03.2019.

Головуючий Судді