Постанова

Іменем України

20 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 761/7054/13-ц

провадження № 61-43521св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1,

заінтересована особа - кредитна спілка «Тринадцята зарплата»,

розглянув у порядку письмового провадження без виклику сторін касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 03 серпня 2018 року у складі судді Кравець В. А.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ:

Короткий зміст позовних вимог:

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа у справі за позовом ОСОБА_1 до кредитної спілки «Тринадцята зарплата» (далі - КС «Тринадцята зарплата») про стягнення суми боргу.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій:

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 07 березня

2018 року заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано заявнику строк 10 днів з дня вручення копії ухвали для усунення недоліків заяви.

Заявнику необхідно було сплатити судовий збір за подання заяви в розмірі 48,00 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 20 квітня

2018 року заяву ОСОБА_1 про видачу дублікату виконавчого листа визнано неподаною та повернуто заявнику.

Роз?яснено, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала мотивована тим, що заявником недоліки, зазначені в ухвалі Шевченківського районного суду міста Києва від 07 березня 2018 року, усунуто не було, а тому відповідно до положень статті 185 ЦПК України заява вважаються неподаною та повертається заявнику.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі заявник зазначав, що звільнений від сплати судового збору з підстав, передбачених пунктом 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», як учасник бойових дій. На підтвердження вказаної обставини заявником долучено до апеляційної скарги ксерокопію посвідчення НОМЕР_1 виданого на ім?я ОСОБА_1.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 10 липня 2018 року поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 20 квітня 2018 року залишено без руху.

Надано заявнику строк до 10 серпня 2018 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали, для надіслання на адресу суду оригіналу квитанції про сплату судового збору в розмірі

352,40 грн.

При цьому суд апеляційної інстанції зазначив, що відповідно до норм Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору учасники бойових дій звільняються виключно у разі, коли беруть участь у справах, пов?язаних з порушенням їх прав як учасників бойових дій, а не в усіх справах взагалі.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 03 серпня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 20 квітня 2018 року визнано неподаною та повернуто заявнику.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що заявником станом на 03 серпня 2018 року недоліки апеляційної скарги не усунуто, зокрема не надано суду апеляційної інстанції оригіналу квитанції про сплату судового збору, тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга вважається не поданою та повертається заявнику .

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги:

29 серпня 2018 року ОСОБА_1 через засоби поштового зв?язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 03 серпня 2018 року та направити справу до суду апеляційної інстанції для вирішення питання щодо прийняття апеляційної скарги для розгляду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 відповідно до приписів пункту 13 частини першої статті 5 Закону України про судовий збір звільнений від сплати судового збору у даній справі.

Доводи інших учасників справи:

04 жовтня 2018 року КС «Тринадцята зарплата» через приймальню громадян подала до Верховного Суду відзив, у якому просить касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу Апеляційного суду міста Києва залишити без змін.

Відзив мотивовано тим, що у даній справі ОСОБА_1 є особою, яка захищає свої права як кредитор спілки, а не як учасник бойових дій, права якого до даної справи ніякого відношення не мають.

Рух касаційної скарги:

Ухвалою Верховного Суду від 04 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи

№ 761/7054/13-ц з Шевченківського районного суду міста Києва.

У вересні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ:

Колегія суддів приймає аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Залишаючи без руху та в подальшому визнаючи неподаною та повертаючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 20 квітня 2018 року, суд апеляційної інстанції виходив із того, що відповідно до норм Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору учасники бойових дій звільняються виключно у разі, коли беруть участь у справах, пов?язаних з порушенням їх прав як учасників бойових дій, а не в усіх справах взагалі.

Проте із таким висновком апеляційного суду погодитися неможливо.

Відповідно до статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечено судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 356 ЦПК України до апеляційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

За подання апеляційної скарги на ухвалу суду фізичною особою ставка судового збору становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (підпункт 9 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір»).

При цьому статтею 5 Закону України «Про судовий збір» передбачені пільги щодо сплати судового збору.

В матеріалах справи наявне посвідчення НОМЕР_1 від 10 липня 2015 року, видане ОСОБА_1, в якому зазначено, що його пред'явник має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.

Відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов'язаних з порушенням їхніх прав.

Зазначена норма статті даного Закону не містить посилань на те, що позов має бути заявлений лише з підстав порушення прав та законних інтересів позивача саме як учасника бойових дій, а також прямо та чітко не зазначає, що справа має стосуватись порушених прав саме позивача, що має статус учасника бойових дій, без уточнення характеру такого права та підстав його порушення.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Елементами верховенства права є принципи рівності і справедливості, правової визначеності ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування не включає необмеженості трактування у правозастосовній практиці.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справах «Кантоні проти Франції» від 11 листопада 1996 року («Cantoni v. France», заява № 17862/91, § 31-32), «Вєренцов проти України» від 11 квітня 2013 року («Vyerentsov v. Ukraine», заява № 20372/11, § 65)).

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права (частини перша статті 129 Конституції України).

Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю.

На думку Європейського суду з прав людини, поняття «якість закону» означає, що національне законодавство повинно бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справах «C. G. Та інші проти Болгарії» («C.G. and others v.Bulgaria», заява № 1365/07, 24 April 2008, § 39), «Олександр Волков проти України» («Oleksandr Volkov v. Ukraine», заява № 21722/11, § 170)).

Відсутність механізму чіткого трактування та розуміння дійсного змісту вказаної норми пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» в першу чергу пов'язане з недоліками законодавчої техніки, яка використовувалась законодавцем під час підготовки Закону України «Про судовий збір», проте це не повинно впливати на гарантовані державою пільги при сплаті судового збору, порушувати та обмежувати права учасників бойових дій при їх зверненні до суду, у зв'язку з порушенням будь-яких їх прав, незалежно від характеру, предмета та підстав таких позовів.

Висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду за результатом розгляду касаційної скарги:

На думку колегії суддів Верховного Суду, є необґрунтованим звужене тлумачення пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», а отже і є помилковою відмова суду апеляційної інстанції позивачу у задоволенні заяви про звільнення його, як учасника бойових дій, від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» з тих підстав, що дана справа не пов'язана з порушенням прав позивача, як учасника бойових дій.

Враховуючи викладене, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що в силу положень пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» ОСОБА_1 звільнено від сплати судового збору, зокрема, за подання апеляційної скарги при оскарженні ухвали суду першої інстанції.

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити, ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 03 серпня

2018 року скасувати та передати справу № 761/7054/13-ц до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Ураховуючи те, що ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору за подання касаційної скарги, судові витрати відповідно до статті 141 ЦПК України компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись статтями 400, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 03 серпня 2018 року скасувати.

Передати справу № 761/7054/13-ц до Київського апеляційного суду для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Судові витрати за розгляд Верховним Судом касаційної скарги ОСОБА_1 компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: Н. О. Антоненко
В. І. Журавель
В. М. Коротун
В. П. Курило