ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова
Іменем України
23 грудня 2019 року
м. Харків
справа № 643/3116/18
провадження № 22-ц/818/6201/19
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого Піддубного Р.М. (суддя - доповідач),
суддів: Котелевець А.В., Тичкової О.Ю.,
розглянув у порядку наказного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за заявою Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованості з оплати послуг централізованого теплопостачання, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 22 жовтня 2019 року, постановлену у складі судді Сугачової О.О., -
установив:
У березні 2018 року Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» (КП «Харківські теплові мережі») звернулось до суду із заявою, в якій просило видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 заборгованість з оплати послуг централізованого теплопостачання у розмірі 38770 грн. 51 коп.
Судовим наказом Московського районного суду м. Харкова від 23 квітня 2018 року стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 заборгованість з оплати послуг централізованого теплопостачання у розмірі 38770 грн. 51 коп., а також по 58 грн. 73 коп. судового збору.
У жовтні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою, в якій просив поновити пропущений з поважних причин строк для подання заяви про скасування судового наказу Московського районного суду м. Харкова від 23 квітня 2018 року та скасувати його.
Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 22 жовтня 2019 року заяву ОСОБА_2 про скасування судового наказу повернуто на підставі ч. 2 ст. 171 ЦПК України.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив ухвалу скасувати, задовольнити його заяву про скасування судового наказу.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що копію судового наказу він не отримував, строк для подання заяви про його скасування пропущено ним з поважних причин, оскільки у період з 02 березня 2018 року по 01 вересня 2018 року, а також з 17 грудня 2018 року по 06 липня 2019 року він безпосередньо приймав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпечення її здійснення у с. Лоскутівка Луганської області.
Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія дійшла висновку про наявність підстав для її часткового задоволення.

Як вбачається з матеріалів справи, судовим наказом Московського районного суду м. Харкова від 23 квітня 2018 року стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 заборгованість з оплати послуг централізованого теплопостачання у розмірі 38770 грн. 51 коп., а також по 58 грн. 73 коп. судового збору.
16 жовтня 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про скасування вказаного судового наказу.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що процесуальний строк для подання боржником заяви про скасуванням судового наказу пропущений без поважних причин, процесуальними наслідками чого є повернення заяви.

Проте погодитись з таким висновком не можна.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 170 ЦПК України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу. До заяви про скасування судового наказу додаються: 1) документ, що підтверджує сплату судового збору; 2) документ, що підтверджує повноваження представника боржника, якщо заява подається таким представником; 3) клопотання про поновлення пропущеного строку, якщо заява подається після спливу строку, передбаченого частиною першою цієї статті.

Частиною 2 ст. 171 ЦПК України передбачено, що заява боржника про скасування судового наказу, подана після закінчення строку, встановленого ч.1 ст. 170 цього Кодексу, повертається, якщо суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку для подання цієї заяви.

Як убачається з довідки військової частини НОМЕР_1 від 10 липня 2019 року ОСОБА_2 у період з 02 березня 2018 року по 01 вересня 2018 року, а також з 17 грудня 2018 року по 06 липня 2019 року безпосередньо приймав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпечення її здійснення у с. Лоскутівка Луганської області.
Доказів отримання ОСОБА_2 копії судового наказу Московського районного суду м. Харкова від 23 квітня 2018 року матеріали справи не містять.
Відповідно до висновків, викладених у п.п. 53, 55 рішення ЄСПЛ від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (заява № 28249/95) «Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «цивільних прав та обов`язків», пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети, але в той час, коли Договірні держави мають можливість відхилення від дотримання вимог Конвенції щодо цього, остаточне рішення з дотримання вимог Конвенції залишається за Судом. Однак Суд мав переконатися в тому, що застосовані обмеження не зменшили для заявника можливості доступу до суду та не ускладнили йому цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права.

У цьому контексті Суд підкреслює, що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції вищенаведеного не врахував, не звернув уваги на відсутність у матеріалах справи належних доказів отримання ОСОБА_2 копії судового наказу, а тому дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для поновлення передбаченого ч. 1 ст. 170 ЦПК України строку для подання заяви про скасування судового наказу та відповідно її повернення.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню, з направленням справи до того ж суду для продовження розгляду.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 22 жовтня 2019 року скасувати, справу за заявою ОСОБА_2 про скасування судового наказу направити для продовження розгляду до того ж суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови складено 23 грудня 2019 року.

Головуючий Р.М. Піддубний

Судді А.В. Котелевець

О.Ю. Тичкова