ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3200/19 Справа № 171/2124/18 Суддя у 1-й інстанції - Кодрян Л. І. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Зубакової В.П.,

суддів: Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання: Чубіна А.В.

сторони

позивач: ОСОБА_1,

відповідачі: Апостолівське районне управління праці та соціального захисту населення ОСОБА_2 районної державної адміністрації Дніпропетровської області, ОСОБА_3 соціальної політики України, Державна казначейська служба України,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадженняапеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на ухвалу Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 06 грудня 2018 року, яка ухвалена суддею Кодрян Л.І. о 10 годині 45 хвилин у місті Апостолове Дніпропетровської області та повний текст ухвали складено 07 грудня 2018 року, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, до ОСОБА_2 районного управління праці та соціального захисту населення ОСОБА_2 районної державної адміністрації Дніпропетровської області, ОСОБА_3 соціальної політики України, Державної казначейської служби України, третя особа ОСОБА_4, про визнання дій, бездіяльності протиправними щодо ненадання матеріальної допомоги та статусу малозабезпеченого, нездійснення персоніфікованого обліку громадян пільгових категорій, неналежного забезпечення процесу збільшення ступеня участі малолітньої дитини в соціумі, неналежне виконання реабілітаційних засад, визнання права матері в статусі малозабезпеченої, зобовязання вчинити дії по поверненню не нарахованих коштів, вжиття заходів щодо припинення протиправних дій та стягнення моральної шкоди.

Ухвалою Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2018 року відкрито загальне позовне провадження у даній справі та справу призначено до розгляду на 27 листопада 2018 року.

23.11.2018 року ОСОБА_2 районним управлінням праці та соціального захисту населення ОСОБА_2 районної державної адміністрації Дніпропетровської області подано клопотання про закриття провадження у даній справі, оскільки на думку відповідача справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Ухвалою Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 06 грудня 2018 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 районного управління праці та соціального захисту населення ОСОБА_2 районної державної адміністрації Дніпропетровської області, ОСОБА_3 соціальної політики України, Державної казначейської служби України, третя особа ОСОБА_4, про визнання дій, бездіяльності протиправними, зобовязання вчинити певні дії, визнання права та стягнення моральної шкоди закрито.

Розяснено позивачу його право звернутися з відповідним адміністративним позовом до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1, подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просивскасувати ухвалу суду та направити справу до суду першої інстанції на новий розгляд іншим складом суду. Вважає, що суд першої інстанції не сприяв повному, обєктивному та неупередженому розглядові справи. Зазначає, що оскільки однієї з вимог є відшкодування моральної шкоди та заподіяння матеріальної шкоди, а КАС України не містить правових підстав для можливості всебічного захисту порушеного права, то справу слід розглядати в порядку цивільного судочинства. Крім того, на думку позивача, якщо спір переважно про цивільне право, незважаючи на те, що у спорі бере участь субєкт публічного права, справу необхідно розглядати в порядку цивільного судочинства, оскільки критерієм для визначення підвідомчості спору є характер правовідносин, а не субєктний склад учасників справи.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_3 соціальної політики України вважає, що суд першої інстанції виніс ухвалу з дотриманням норм процесуального права, в звязку з чим просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_2 районної державної адміністрації Дніпропетровської області, вважає, що ухвала відповідає обставинам справи та діючому законодавству, в звязку з чим просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ОСОБА_2 районного управління праці та соціального захисту населення ОСОБА_2 районної державної адміністрації Дніпропетровської області ОСОБА_5, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, відзивів на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Закриваючи провадження по справі за позовом ОСОБА_1, суд першої інстанції керувався п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України та виходив з того, що у звязку з тим, що вказаний спір є спором публічно-правового характеру, подана позовна заява підлягає розгляду Дніпропетровським окружним адміністративним судом в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб'єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Згідно з приписами п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: у спорах фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір - у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг.

Суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 вказаного Кодексу).

Публічно-правовий характер спору визначається тим, що вказані суб'єкти наділені владно-управлінськими повноваженнями у сфері реалізації публічного інтересу.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов'язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов'язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Отже, до справ адміністративної юрисдикції віднесені публічно-правові спори, ознакою яких є не лише спеціальний суб'єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб'єктом владних повноважень публічно-владних управлінських функцій.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб'єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Відповідно до розяснень наданих судам у п.3 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 № 8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів», суди повинні звертати увагу на те, що спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 районного управління праці та соціального захисту населення ОСОБА_2 районної державної адміністрації Дніпропетровської області, ОСОБА_3 соціальної політики України, Державної казначейської служби України, третя особа ОСОБА_4, про визнання дій, бездіяльності протиправними, зобовязання вчинити певні дії, визнання права та стягнення моральної шкоди. ( а.с.1-11).

Закриваючи провадження по справі суд першої інстанції врахував положення пункту 1 частини першої статті 19 КАС України, згідно якої юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що зі змісту позовних вимог вбачається, що ОСОБА_1 фактично оскаржує саме дії, бездіяльність органу владних повноважень ОСОБА_2 районного управління праці та соціального захисту населення ОСОБА_2 районної державної адміністрації Дніпропетровської області з приводу ненадання матеріальної допомоги та статусу малозабезпеченого, нездійснення персоніфікованого обліку громадян пільгових категорій, неналежного забезпечення процесу збільшення ступеня участі малолітньої дитини в соціумі, неналежне виконання реабілітаційних засад, визнання права матері в статусі малозабезпеченої.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції правильно визначив наявність законних підстав для закриття провадження по справі.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ухвала є обґрунтованою, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є правильними у звязку з чим вона повинна бути залишена без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 06 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05 березня 2019 року.

Головуючий:

Судді: