Номер провадження: 22-ц/813/4978/19
Номер справи місцевого суду: 505/1844/18
Головуючий у першій інстанції Гончар І. В.
Доповідач Черевко П. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.10.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Черевка П.М.,

суддів - Дрішлюка А.І., Громіка Р.Д.,

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Фрунзівського районного суду Одеської області від 15 січня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про визнання недійсним нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Котовського міського нотаріального округу Одеської області договору іпотеки від 12.03.2008 року, зареєстрованого в реєстрі за №807 та 34/2008р.,

встановив:

14.06.2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Державний ощадний банк України», третя особа ОСОБА_3 про визнання недійсним нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Котовського міського нотаріального округу Одеської області договору іпотеки від 12.03.2008 р., зареєстрованого в реєстрі за № 807 та 34/2008 р.

В обґрунтування заявлених вимог він зазначав, що 12.03.2008 р. між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 було укладеного договір іпотеки, яким було забезпечено зобов`язання ОСОБА_2 , що випливали з Договору відновлюваної кредитної лінії №08-11від 04.03.2008 року, укладеного між ВАТ «Ощадний банк України» та ОСОБА_2 .

Рішенням Котовського міськрайонного суду від 19.02.2013 року у цивільній справі № 1516/5174/2012 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ВАТ «Державний ощадний банк України» про визнання договору відновлюваної кредитної лінії №08-1 від 04.03.2008 р. недійсним, стягнення матеріальної і моральної шкоди було встановлено факт відсутності доказів укладення ОСОБА_2 з ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі Балтського відділення №2822 Договору відновлюваної кредитної лінії №08-1 від 04.03.2008 р., тому у даному позові було відмовлено, з мотивів того, що неіснуючий договір не може бути визнаний судом недійсним.

Позивач посилався на те, що Договір іпотеки від 12.03.2008 р. був підписаний ним у нотаріуса під впливом очевидного грубого обману з боку колишнього виконуючого обов`язки керуючого Балтським відділенням №2822 ПАТ «Ощадбанк» ОСОБА_4 , який ймовірно знав достовірно про стан закритого припинення реєстрації підрозділу - філії.

Посилаючись на ці обставини, ОСОБА_1 просив визнати недійсним договір іпотеки від 12.03.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Котовського міського нотаріального округу Одеської області Крисюн Л.В. та зареєстрований за №808 та 34/2008 р., як похідний від неіснуюючого основного зобов`язального договору, укладеного під впливом обману.

Рішенням Фрунзівського районного суду Одеської області від 15.01.2019 року в позові ОСОБА_1 до ПАТ «Державний ощадний банк України», співвідповідача ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 про визнання недійсним нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Котовського міського нотаріального округу Одеської області договору іпотеки від 12.03.2008 р., зареєстрованого в реєстрі за № 807 та 34/2008 р. відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просив скувати рішення суду першої інстанції від 15.01.2019 року і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Згідно зі ст.263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не довів, не підтвердив належними та допустимими доказами істотність значення обставин, щодо яких його було введено в оману.

Судова колегія, вважає, що такий висновок суду першої інстанції відповідає встановленим у справі обставинам та ґрунтується на законі.

Судом встановлено, що між ВАТ «Державний ощадний банк України», в особі виконуючого обов`язки філією - Балтське відділення №2822 ВАТ «Ощадбанк» ОСОБА_4 та ОСОБА_2 04.03.2008 року було укладено договір відновлюваної кредитної лінії № 08-1.

У якості забезпечення виконання зобов`язань по кредитному договору між Банком та ОСОБА_1 було укладеного договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Котовського міського нотаріального округу Одеської області Крисюн Л.В. та зареєстрований за №808 та 34/2008 р., згідно з яким Банку було передано в іпотеку нерухоме майно, а саме нежитлову будівлю у складі кам`яної будівлі площею 132,3 кв. м., - літери «А, А-1»; сарай «Г», огорожі, замощення, яка знаходиться в АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст.202 ч.1 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Цивільним кодексом України термін «обман» визначений у статті 230, яка регламентує, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Як роз`яснено у п.20 Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.2009р. правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Отже, для визнання правочину недійсним з підстав, передбачених ст.230 ЦК України, необхідним є наявність одночасно трьох підстав факту обману; істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману та наявність умислу в діях відповідача.

З наведених вимог закону видно, що підставою для визнання правочину недійсним відповідно до зазначеної норми є введення однією стороною іншої сторони правочину в оману щодо обставин, які мають істотне значення, зокрема, щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, властивостей і якості речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням; при цьому, законодавцем визначено, що обов`язковою умовою для визнання недійсним правочину, укладеного внаслідок обману, є істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Відповідно до ст.638 ч.1 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, а істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Отже, оцінюючі зібрані по справі докази в їх сукупності суд дійшов обґрунтованого висновку, що посилання у позові на обман ґрунтуються на припущеннях, що не може бути прийнято судом, як доведений факт.

Суд правильно зазначив, що позивач ОСОБА_1 при укладенні Договору про іпотеку діяв свідомо, оскільки під час судового розгляду було встановлено, що ОСОБА_1 притягувався до кримінальної відповідальності за підробку, а саме внесення недостовірних відомостей від імені ОСОБА_2 до договору відновлюваної кредитної лінії, укладеного між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 №08-1 від 04.03.2008 р., без відома та згоди ОСОБА_2 . Згідно з постановою Котовського міськрайонного суду Одеської області від 27.10.2011 р. ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності, а кримінальну справу за ч.1 ст.366, ч.1 ст.222 КК України припинено на підставі п. «е» ст.1, ст.6 ЗУ «Про амністію».

Отже, розглядаючи даний спір, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні вимог позивача за їх недоведеністю, з яким погоджується колегія суддів.

Доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.

При цьому, вирішуючи спір по суті, суд одночасно виходив з того, що позивач звернувся із позовом про визнання недійсним договору іпотеки з пропуском визначеного трирічного строку, а також з недоведеності вимог.

Між тим, положення про правові наслідки спливу позовної давності можуть застосовуватися лише у тих випадках, коли буде доведено існування самого суб`єктивного права і факт його порушення. Якщо ж при розгляді справи буде встановлено, що у позивача немає суб`єктивного права або законного інтересу, про захист якого він просить, або воно є не порушеним, суд повинен відмовити в позові не через пропущення позовної давності, а за безпідставністю матеріально-правової вимоги.

Як встановлено, суд першої інстанції під час розгляду спору, дійшов правильного висновку, що суб`єктивне право позивача не є порушеним, а тому помилково послався в мотивувальній частині рішення як на підставу відмови в позові на сплив позовної давності.

У ОСОБА_1 відсутнє суб`єктивне цивільне право вимагати визнання недійсним договору іпотеки, відтак, йтися про позовну давність та поважність/неповажність причин її пропущення не може. Правильним є відмова в позові за недоведеністю матеріально-правової вимоги.

У відповідності до ст.141 ч.13 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Разом з тим, ухвалою Одеського апеляційного суду від 10.04.2019 року було відстрочено до ухвалення рішення стягнення судового збору в розмірі 1057,20 гривень за подання позивачем апеляційної скарги.

Враховуючи, що апеляційну скаргу задоволено частково, рішення суду першої інстанції змінено, з ОСОБА_1 на користь держави із зарахуванням до спеціального фонду підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Фрунзівського районного суду Одеської області від 15 січня 2019 року змінити, виключити з мотивувальної частини рішення посилання на застосування строку позовної давності.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь держави із зарахуванням до спеціального фонду судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1057,20 грн. гривень за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11 листопада 2019 року.

Головуючий П.М. Черевко

Судді: А.І. Дрішлюк

Р.Д. Громік