КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/3931/17
Провадження № 2/552/374/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.02.2019 Київський районний суд м. Полтави в складі:

половуючого судді Васильєвої Л.М.

при секретарі Орламенко А.О.

за участю позивача ОСОБА_1»язка О.В., його представника адвоката ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1»язка ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення інфляційних витрат та 3-х відсотків річних за невиконання рішення суду,-

В С Т А Н О В И В:

23.06.2017 ОСОБА_1»язко О.В. звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_5 на його користь інфляційні витрати за період прострочення виконання рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 15.11.2011 у розмірі 72 112.95 грн, 3% річних у розмірі 10 690.63 грн, відсотків за користування коштами у розмірі 87 401.26 грн та витрат по справі. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 15.11.2011 стягнуто з відповідача на його користь 67 744.43 грн. Рішення набрало законної сили 30.12.2011. Відповідач виконав рішення тільки 16.02.2017, а тому за період невиконання рішення суду з 15.11.2011 по 16.02.2017 відповідач повинен сплатити інфляційні витрати, 3% річних і відсотки за користування коштами.

11.07.2017 відкрито провадження у вказаній справі.

17.10.2017 позивач збільшив позовні вимоги, просив стягнути на його користь інфляційні витрати у розмірі 131 591.24 грн, 19 507.92 грн 3% річних, 87 401.21 грн. відсотків, 6 000 грн. за правову допомогу, а також судовий збір і 120 грн за виклик відповідача у судове засідання через засоби масової інформації.

18.10.2017 ухвалене заочне рішення, яким позовні вимоги задоволені частково, стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1»язка О.В. 114 098.22 грн.

26.12.2018 ОСОБА_5 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення.

08.01.2019 заочне рішення скасоване, справа призначена до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

16.01.2019 ОСОБА_1»язко О.В. уточнив позовні вимоги, просив стягнути з ОСОБА_5 на його користь інфляційні витрати у розмірі 56 370.14 грн., 3% річних у розмірі 5 400 .99 грн, витрати по справі, які полягають у витратах пов»язаних з отриманням правничої допомоги, оголошення в засобах масової інформації та судового збору. Уточнені позовні вимоги обґрунтовані тим, що щодо аналогічних правовідносин є правова позиція ОСОБА_6 Верховного суду викладені у постанові від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15 ц, які є обов»язковими для застосування при вирішенні судом їхнього позову. та в якій зазначено, що невиконання рішення суду про стягнення коштів, є грошовим зобов"язанням, а отже до вказаних правовідносин застосвується ч. 2 ст. 625 ЦК України.

22.01.2019 до суду надійшов відзив відповідача, в якому він позовні вимоги не визнав,зазначав, що йому не було відомо про наявність рішення суду про стягнення з нього коштів, шо як тільки він взнав про рішення суду, то виконав його. Просив застосувати позовну давність до вказаних позовних вимог, та зазначав, що ч. 2 ст. 625 ЦК України не може бути застосована до вказаних правовідносин.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1»язко О.В. та його представник адвокат ОСОБА_2 підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити з підстав, що викладені ними в уточненій позовній заяві від 16.01.2019.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позовних вимог з тих підстав, що позивач пропустив строк позовної давності, що відповідач не був обізнаний з рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 15.11.2011 з поважних причин, так як він є моряком торгового флоту та постійно перебуває за межами України, а як тільки довідався про існування рішення суду невідкладно його виконав. Також посилався на судову практику, та зазначав, що постанова ОСОБА_6 Верховного Суду, на яку посилається позивач, як на правову підставу задоволення позовних вимог, не може бути взята до уваги при розгляді вказаної справи, оскільки вона стосується правовідносин, що виникли між банком і клієнтом у зв»язку з укладенням кредитного договору.

Заслухавши учасників судового розгляду справи, дослідивши матеріали справи суд керується наступним.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України входить до розділу I «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань.

У судовому засіданні встановлено, і вказана обставина не оспорюється сторонами по справі, що рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 15.11.2011 стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1»язка О.В. 67 744.43 грн.

Рішення набрало законної сили 30.12.2011.

Відповідач виконав рішення суду 16.02.2017.

Оскільки на підставі судового рішення про стягнення боргу між сторонами виникло грошове зобов'язання, то його невиконання зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України (постанова Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 459/3560/15-ц).

Грошові зобов»язання між сторонами, що виникли на підставі рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 15.11.2011 відповідач виконав 16.02.2017.

Отже на відповідача покладається обов»язок сплатити суму боргу за вищевказаним рішенням з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми з дня набрання законної сили рішенням суду , з 30.12.2011 по 16.02.2017.

Однак до вказаних правовідносин застосовується загальна позовна давність у три роки, яку позивач застосував ( враховуючи, що він звернувся до суду із вказаним позовом 23.06.2017) просив стягнути інфляційні витрати та три відсотки річних за період з липня 2014 по лютий 2017.

Отже заява відповідача та його представника про застосування до вказаних позовних вимог позовної давності не може бути застосована, бо позивач врахував позовну давність при нарахуванні до стягнення з відповідача на його користь інфляційних витрат та трьох відсотків річних.

Не заслуговують на увагу заперечення відповідача , що він не знав про існування рішення суду про стягнення з нього коштів , однак отримавши заочне рішення суду від 15.11.2011 відповідач погодився з ним, сплатив присуджені кошти, рішення не оскаржував.

Що стосується застосування до вказаних правовідносин ч. 2 ст. 625 ЦК України, то заперечення відповідача та його представника в цій частині суперечить правовим позиціям ОСОБА_6 Верховного Суду від 16.05.2018 (справа № 686/21962/16ц) , постанови Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 459/3560/15-ц та інших.

Суд перевірив правильність нарахування інфляційних витрат та трьох процентів річних, розрахунок є правильним.

Відповідачем не заперечувалась правильність нарахованих позивачем інфляційних витрат та трьох відсотків річних, а отже слід дійти до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача за несвоєчасне виконання рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 15.11.2011 року , за період з липня 2014 року по лютий 2017 року, інфляційні витрати у розмірі 56 370.14 грн , 3% річних у розмірі 5 400.99 грн.

Так як суд задовольняє позовні вимоги повністю, підлягають задоволенню вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати, пов»язані зі сплатою судового збору відповідально до розміру задоволених позовних вимог, витрати за оголошення про виклик відповідача через засоби масової інформації, витрати на правничу допомогу, які підтверджені належними доказами.

Керуючись ст. 141, 259, 263-265 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1»язка ОСОБА_4 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1»язка ОСОБА_4 за несвоєчасне виконання рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 15.11.2011 року . за період з липня 2014 року по лютий 2017 року, інфляційні витрати у розмірі 56 370.14 грн. , 3% річних у розмірі 5 400.99 грн, судові витрати у розмірі 13 248.40 грн., а всього 75 019.53 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду через Київський районний суд м.Полтави протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1»язко ОСОБА_4 прож. ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Відповідач ОСОБА_5 прож. ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2.

Повний текст рішення виготовлений 04.03.2019.

Суддя Л.М. Васильєва