Ухвала

14 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 466/2702/19

провадження № 61-16616ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Литвиненко І. В. розглянув касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на ухвалу Шевченківського районного суду міста Львова від 02 травня 2019 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 13 серпня 2019 року у справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до ОСОБА_1 про стягнення переплати пенсії,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області засобами поштового зв`язку звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Шевченківського районного суду міста Львова від 02 травня 2019 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 13 серпня 2019 року.

Ухвалою Верховного Суду від 16 вересня 2019 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, а саме: заявнику необхідно було сплатити судовий збір за подання касаційної скарги в розмірі 1 921 грн та роз`яснено заявнику про наслідки невиконання вимог ухвали суду.

У жовтні 2019 року Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області подано клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Ухвалою Верховного Суду від 24 жовтня 2019 року відмовлено Головному управлінню Пенсійного фонду України у Львівській області в задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги та продовжено Головному управлінню Пенсійного фонду України у Львівській області строк для усунення зазначених недоліків касаційної скарги - десять днів з дня отримання цієї ухвали. Роз`яснено наслідки не виконання ухвали.

У листопаді 2019 року до суду касаційної інстанції надійшли матеріали, надіслані на виконання вимог ухвали від 16 вересня 2019 року, з яких вбачається, що заявником недоліки касаційної скарги не усунуто в повному обсязі, зокрема не надано докази сплати судового збору.

Разом з тим, заявник повторно заявив клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги, яке обґрунтовано тим, що кошти Пенсійного фонду формуються переважно за рахунок страхових внесків та використовуються на: виплату пенсій, надання соціальних послуг; фінансування адміністративних витрат, пов`язаних з виконанням функцій, покладених на органи Пенсійного фонду; оплату послуг з виплати та доставки пенсій; формування резерву коштів Пенсійного фонду. Бюджетом Пенсійного фонду України на 2019 рік, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2019 року № 14, не перебачено витрати на сплату судового збору, а тому Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області немає можливості сплатити судовий збір у зв`язку із відсутністю коштів, призначених на цю мету.

Дослідивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, суд дійшов висновку, що відсутні підстави звільнення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від сплати судового збору, з огляду на таке.

Відповідно до пункту 8 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства, зокрема, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат (стаття 1 Закону України «Про судовий збір»).

Відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір» та статті 136 ЦПК України єдиною підставою для звільнення від сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно з частиною третьою статті 12 ЦПК України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд справи незалежним і безстороннім судом, який вирішить спір щодо його цивільних прав та обов`язків.

Недопустимість обмеження доступу до правосуддя підтверджується практикою Європейського Суду з прав людини. Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що судовий збір має бути таким, що, з урахуванням фінансового положення заявника може бути ним сплачено. В свою чергу розмір судового збору, який не враховує фінансове становище сторони розцінюється як такий, що обмежує право на доступ до правосуддя (справа «Георгел і Георгета Стоїческу проти Румунії»).

У рішенні від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» Європейський Суд з прав людини зазначив, що сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

Таким чином, Європейський суд з прав людини виходить з того, що судовий збір має бути «розумним», тобто таким, що, з урахуванням фінансового положення заявника, може бути ним сплачений.

Відмовляючи у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору, суд бере до уваги, що наведені заявником доводи не підтверджені належними доказами, які б свідчили про неможливість сплати судового збору у розмірі 1 921 грн.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, у тому числі й органів державної влади. У зв`язку з цим, обставини, пов`язані з фінансуванням установи чи організації з Державного бюджету України та відсутністю у них коштів, призначених для сплати судового збору, не можуть вважатись достатньою підставою для звільнення від сплати судового збору.

Наведені у касаційній скарзі підстави для звільнення від сплати судового збору не можна визнати такими, що унеможливлюють чи утруднюють його сплату, а тому враховуючи, що безпідставне звільнення від сплати судового збору є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливих судових процедур і рівності учасників судового процесу перед законом, клопотання задоволенню не підлягає.

Відповідно до положень частини другої статті 393 ЦПК України та статті 185 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу і заявник не усунув недоліки скарги у строк, встановлений судом, скарга вважається неподаною і повертається заявнику.

Оскільки у встановлений судом строк, станом на 14 листопада 2019 року недоліки касаційної скарги не усунуто в повному обсязі, відповідно до статті 185 ЦПК України касаційна скарга підлягає поверненню заявнику, що не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги відмовити.

Касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на ухвалу Шевченківського районного суду міста Львова від 02 травня 2019 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 13 серпня 2019 року у справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до ОСОБА_1 про стягнення переплати пенсії, вважати неподаною та повернути заявнику.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І. В. Литвиненко