Справа № 368/775/19
Рішення

Іменем України

"08" листопада 2019 р. Кагарлицький районний суд Київської області

в складі:

головуючого: судді Закаблук О.В.

при секретарі Дерев`янко Я.С.

- розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кагарлик цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та дружини, суд, -

В С Т А Н О В И В :

24.06.2019 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської оласті надійшла позовна заява Тонковид (на час подання позовної заяви позивачці не було ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та дружини, ( а.с., 1 4), в якій позивачка просить суд винести рішення, на підставі якого:

1. Постановити рішення, згідно з яким щомісячно стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кагарлик Київської області аліменти на її користь:

- на утримання дитини, дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі прожиткового мінімуму встановленого для дітей відповідного віку, починаючи з дня подання заяви і до повноліття дитини;

- на її утримання в розмірі 500 гривень щомісячно, починаючи з дня подання заяви до досягнення дитиною трирічного віку.

2. Допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

3. Зобов`язати відповідача подати до суду довідки про його доходи, стан здоров`я та копію картки (довідки) про присвоєння ідентифікаційного номера.

4. Роз`яснити відповідачу його відповідальність за прострочення сплати аліментів.

5. Від сплати судового збору її звільнити на підставі п. З ч. 1 ст. 5 Закону України « Про судовий збір», поклавши судові витрати на відповідача.

Свої позовні вимоги позивачка ОСОБА_5 в мотивувальній частині позовної заяви обгрунтовувала наступними фактичними обставинами справи та нормами права.

20 вересня 2017 року вона уклала шлюб з відповідачем, який був зареєстрований Кагарлицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київської області, актовий запис № 144, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, копія якого додається.

Від спільного шлюбу мають малолітню дитину, дочку - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про її народження, копія якого додається.

На даний час шлюб з відповідачем не розірваний, проте вони проживають в різних населених пунктах району, шлюбних відносин не підтримують, спільного господарства та сімейного бюджету не ведуть, дитина проживає спільно з нею та перебуває на її утриманні, що підтверджується довідкою органу місцевого самоврядування, яка додається.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України з 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення е межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Проте, відповідач на даний час участі у вихованні та в утриманні дитини не приймає, матеріальної допомоги як їй так і позивачці не надає і позивачці приходиться утримувати дитину самій.

За станом здоров`я дитина, згідно медичного висновку, який додається, здорова.

Відповідно до ст. ст. 150,157 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні та утриманні.

Згідно частини 2 ст. 181 СК України, за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, у відповідності до частини 2 ст. 183 СК України, визначається судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

08 липня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 2037-VIII від 17 травня 2017 року, яким внесено зміни до ч. 2 ст. 182 СК України та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Згідно абзацу другого частини другої статті 182 СК України із змінами, внесеними згідно із Законом № 2475-VIII від 03.07.2018 року, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Законом України «Про Державний бюджет на 2019 рік» статтею 7 з 1 січня 2019 року для дітей віком до 6 років встановлено щомісячний прожитковий мінімум у 1626 гривень.

Таким чином, гарантований мінімальний розмір аліментів на дитину, на час звернення з даним позовом, не може бути меншим ніж 813,00 грн.

Про те, абзацом третім частини другої статті 182 СК України в редакції Закону України № 2475-УІІІ від 03.07.2018 року визначено, що мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Також, відповідно до частини 2 статті 84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка, - батька дитини, - до досягнення дитиною трьох років. Таке право на утримання дружина, з якою проживає дитина, відповідно до частини 4 вказаної статті, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Відповідач працездатний як за віком так і станом здоров`я, за наявною в неї інформацією працює та отримує заробітну плату, аліментними зобов`язаннями не обтяжений, на своєму утриманні других дітей, непрацездатних батьків чи інших осіб, не має, а відтак може фінансово утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а також дружину до досягнення дитиною трирічного віку.

Відповідно до вимог ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому порядку місцем її перебування. Враховуючи зареєстроване місце проживання відповідача, в м. Кагарлик Київської області, справа підсудна Кагарлицькому райсуду.

Пленум ВС України в п. 22 своєї постанови « Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ що до батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначив, що при розгляді справ про стягнення аліментів, суд відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, повинен роз`яснити сторонам їх відповідальність за прострочення сплати.

За подання позовів про стягнення аліментів позивачі, відповідно до п. 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674 - VI звільняються від сплати судового збору.

У відповідності до п. 10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України вона, позивач, підтверджує про те, що нею не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Враховуючи викладене, на підставі ст. ст. 80, 84, 150, 157, 180, 182 та 183 Сімейного кодексу України та згідно із ст. З, 13, 19, ч.І ст. 27, 30, 175-177,184,187 та 430 ЦПК України, - позивачка просить суд задовольнити її позовні вимоги, які викладені в прохальній частині позовної заяви.

24.06.2019 року автоматизованою системою документобігу суду на підставі п. 15.4) Перехідних Положень ЦПК України для слухання даної справи був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В., ( а.с., 14).

25.07.2019 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст.ст. 175, 177, 185, 187, 258, 260 ЦПК України винесено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 27.09.2019 року.

27.09.2019 року проведення підготовчого судового засідання відкладено на 12 год. 00 хв. 09.10.2019 року в зв`язку з неявкою відповідача ОСОБА_2 , ( а.с., 23).

Одночасно судом направлено повістку відповідачу ОСОБА_2 поштовим відправленням з повідомленням про вручення, та одночасно поміщено оголошення через офіційний портал «Судова влада України», веб сторінка Кагарлицького районного суду Київської області https://kg.ko.court.gov.ua/sudІ014, ( а.с., 25).

09.10.2019 року Кагарлицьким районним судом проведено підготовче судове засідання без участі відповідача ОСОБА_2 , який був повідомлений належним чином про день, час та місце слухання справи, що підтверджується матеріалами справи.

По результатах проведеного судового засідання судом на підставі п. 3 ч. 2 ст. 200 ЦПК України винесено процесуальну ухвалу (без видалення до нарадчої кімнати) про закриття підготовчого судового провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 10 год. 00 хв. 08.11.2019 року, ( а.с., 28).

Одночасно судом направлено повістку відповідачу ОСОБА_2 поштовим відправленням з повідомленням про вручення, та одночасно поміщено оголошення через офіційний портал «Судова влада України», веб сторінка Кагарлицького районного суду Київської області https://kg.ko.court.gov.ua/sudІ014, ( а.с., 31).

В судовому засіданні, яке відбулося 08.11.2019 року, позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі, обгрунтовувала свою позицію обставинами та нормами права, які вказані в мотивувальній частині її позовної заяви, та які счудом вказані вище.

В судове засідання, яке відбулося 08.11.2019 року, відповідач ОСОБА_2 не з`явився, хоча повідомлявся судом належним чином про день, час та місце слухання справи, проте, не надіслав на адресу Кагарлицького районного суду заяви про відкладення слухання справи, про слухання справи без його участі, відповідно, неявку відповідача суд визнав за неповажну, та провів судове засідання у відсутності відповідача.

Суд, вислухавши позивачку, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо адоволення позову, обгрунтовуючи своє рішення наступним.

Підсудність.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачене законом.

Проте, згідно ч. 1 ст. 28 ЦПК України позови про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Як вбачається з довідки, яка видана 01.07.2019 року відділом обліку та моніторингу інформаціх про реєстрацію місця прожитвання ЦМУ ДМС в м. Києві та Киїхвській області, ( а.с., 15, - зворотня сторона), відповідач по справі, - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 06.01.2014 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, з довідки № 704, яка видана 19.06.2019 року виконавчим комітетом Слобідської сільської ради Кагарлицького району Київської області, ( а.с. 9), позивачка ОСОБА_7 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Окрім того, згідно довідки № 705, яка видана 19.06.2019 року виконавчим комітетом Слобідської сільської ради Кагарлицького району Київської області, ( а.с., 10), на утриманні позивачки ОСОБА_8 перебуває малолітня дитина, - ОСОБА_9 , 2018 року народження.

Отже, враховуючи місце реєстрації (проживання) позивачки ОСОБА_8 , та те, що на її утриманні перебуває малолітня дитина, вразовуючи місце проживання відповідача ОСОБА_2 , дана справа підсудна Кагарлицькому районному суду Київської області як суду першої інстанції загальної юрисдикції на підставі як ч. 1 ст. 27 ЦПК України, так і на підставі ч. 1 ст. 28 ЦПК України (альтернативна підсудність).

Фактичні обставини справи, встановлені в судовому засіданні, та застосування до них норм матеріального та процесуального права.

Позивачкою по справі є громадянка України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженка с. Слобода Кагарлицького району Київської області, громадянка України, паспорт громадянки України НОМЕР_1 , виданий 30.01.2018 року органом 3231, РНОКПП: НОМЕР_2 , ( а.с., 5).

Відповідачем по справі є громадянин України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Горохуватка Кагарлицького району Київської області, громадянин України, паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 , виданий 30 грудня 2014 року Кагарлицьким РС Управління ДМС України в Київській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб платників податків НОМЕР_4 .

Спір між сторонами виник в галузі сімейних правовідносин, зокрема, в частині обов`язку матері, батька дитини утримувати дитину та його виконання, а також прав та обов`язків подружжя по утриманню, за наступних обставин.

20 вересня 2017 року позивачка ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з відповідачем по справі, - ОСОБА_2 .

Вищевказаний факт підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_5 , яке видане 20 вересня 2017 року, ( а.с., 7), в якому вказано, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець місто Кагарлик Кагарлицького району Київської області, Україна, громадянин України, та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка село Слобода Кагарлицького району Київської області, Україна, громадянка України, зареєстрували шлюб 20 вересня 2017 року, про що 20 вересня 2017 року складено відповідний актовий запис за № 144.

Прізвище після державної реєстрації шлюбу:

Чоловіка Тонковид.

ОСОБА_10 ОСОБА_11 .

Від спільного шлюбу сторони мають одну малолітню дитину, - ОСОБА_12 , 2018 року народження.

Даний факт підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_6 , яке видане 08 червня 2018 року, ( а.с., 8). Кагарлицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, в якому вказано, що ОСОБА_13 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 в місті Кагарлик Кагарлицького району Київської області, Україна, про що 08 червня 2018 року складено відповідний актовий запис за № 116.

В графі «батько» зазначений ОСОБА_2 , - відповідач по даній справі.

В графі «мати» зазначена ОСОБА_5 , - позивачка по даній справі.

Проте, спільне шлюбно сімейне життя у сторін не склалося, та сторони шлюб розірвали в судовому порядку.

Даний факт підтверджується рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 27 вересня 2019 року, згідно резолютивної частини якої:

Позов задоволено.

Шлюб між ОСОБА_5 ( АДРЕСА_2 ), та ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) зареєстрований 20 вересня 2017 року Кагарлицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Київській області, а.з. №144 - розірвати.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_5 відновити дошлюбне прізвище ОСОБА_14 .

Рішення суду набрало законної сили 29.10.2019 року.

Відповідно, станом на даний час позивачка ОСОБА_5 згідно рішення суду має дошлюбне прізвище, - ОСОБА_14 .

Отже, що стосується стягнення аліментів на малолітню дитину, то суд в обгрунтування своєї позиції щодо задоволення позову в цій частині зазначає наступне.

Відповідно, станом на даний час сторони проживають на різних житлових площах, в різних населених пунктах в межах району, малолітня дитина проживає спільно з матір`ю та перебуває на повному її утриманні.

Вищевказані факти підтверджуються:

- довідкою № 704 про реєстрацію та про склад сім`ї, яка видана 19.06.2019 року виконавчим комітетом Слобідської сільської ради Кагарлицького району Київської області, ( а.с., 9). В якій зазначено, що ОСОБА_5 зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , з нею зареєстрована дочка, - ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

За вищевказаною адресою не зареєстрований та не проживає чоловік позивачки, - ОСОБА_2 , - відповідач по даній справі.

- довідкою № 705, яка видана 19.06.2019 року виконавчим комітетом Слобідської сільської ради Кагарлицького району Київської області, ( а.с., 10), в якій зазначено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 має на утриманні дочку, - ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Як встановлено в судовому засіданні, відповідач ОСОБА_2 не надає позивачці ОСОБА_1 кошти на утримання спільної малолітньої дитини, в той же час позивачка по справі інших джерел доходів існування не має, єдиним джерелом на забезпечення малолітньої дитини є державна допомога, що підтверджується довідкою (ОР 409570 ЦБ/ПБ 50046/50046), ( а.с., 12), з якої вбачається, що позивачка отримує державну допомогу на дитину, причому така допомога становить 860 грн., щомісячно.

Отже, відповідач ОСОБА_2 , не надаючи матеріальної допомоги на утримання дитини та дружини, фактично самоусунувся від виконання подружніх обов`язків в частині утримання дитини та дружини, чим ставить позивачку ОСОБА_15 в скрутне матеріальне становище, що тягне за собою незадовільне забезпечення дитини.

Обгрунтування судом задоволення позову в частині стягнення аліментів на дитину.

Норми матеріального права, зокрема, норми СК України, які були застосовані судом при вирішенні спору щодо:

-стягнення аліментів на дитину:

Так, згідно з ст.. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Суд наголошує на тій обставині, що обов`язок батьків утримувати свою неповнолітню дитину належить до конституційних обов`язків і передбачений ч. 2 статті 51 Конституції України від 28 червня 1996 року, відповідно до якої батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Окрім того, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою ВРУ № 789 ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Таким чином, дитині, в усякому разі, повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Такий належний рівень у будь-якому разі не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум.

Суд зазначає, що в Україні прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу. Крім того, прожитковий мінімум визначається диференційовано залежно від вікового критерію або ж залежно від соціальної та демографічної групи особи: для дітей віком до 6 років; для дітей віком від 6 до 18 років; для працездатних осіб; для осіб, які втратили працездатність.

Такий поділ зумовлений особливостями людського організму, у його потребах в залежності від віку та фізичних можливостей.

Прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, за поданням Кабінету Міністрів України щорічно затверджується Верховною Радою України до початку розгляду Державного бюджету України і періодично переглядається відповідно до зростання індексу споживчих цін разом з уточненням показників Державного бюджету України та публікується в офіційних виданнях.

Починаючи з 2006 року, згідно зі змінами, внесеними до частини третьої статті 4 Закону України від 15.07.1999 № 966-XIV "Про прожитковий мінімум", прожитковий мінімум затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.

Прожитковий мінімум встановлюється Кабінетом Міністрів України після проведення науково-громадської експертизи сформованих набору продуктів харчування, набору непродовольчих товарів і набору послуг.

Набір продуктів харчування формується спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері охорони здоров`я з використанням нормативів фізіологічної потреби організму людини в продуктах харчування виходячи з їх хімічного складу та енергетичної цінності, з урахуванням рекомендацій Всесвітньої організації охорони здоров`я.

Набір непродовольчих товарів формується спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в сфері економіки з використанням нормативів забезпечення засобами гігієни, медикаментозними засобами, засобами захисту організму людини від впливу навколишнього середовища, а також засобами влаштування побуту.

08 липня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 2037-VIII від 17 травня 2017 року, яким внесено зміни до ч. 2 ст. 182 СК України та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Згідно абзацу другого частини другої статті 182 СК України із змінами, внесеними згідно із Законом № 2475-VIII від 03.07.2018 року, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Законом України «Про Державний бюджет на 2019 рік» статтею 7 з 1 липня 2019 року для дітей віком до 6 років встановлено щомісячний прожитковий мінімум у 1699 гривень.

Таким чином, гарантований мінімальний розмір аліментів на дитину, на час звернення з даним позовом, не може бути меншим ніж 849 грн. 50коп.

Проте, абзацом третім частини другої статті 182 СК України в редакції Закону України № 2475-VІІІ від 03.07.2018 року визначено, що мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Підставою для виникнення права неповнолітньої дитини на утримання від батьків є сукупність юридичних фактів:

- наявність споріднення. В даному випадку споріднення між дитиною та відповідачем доведено свідоцтвом про народження дитини І НОМЕР_7 № НОМЕР_8 , яке видане 08 червня 2018 року, ( а.с., 8). Кагарлицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, де в графі батько зазначений відповідач по справі, - ОСОБА_2 ;

- недосягнення дитиною, - ОСОБА_13 повноліття, тобто вісімнадцятирічного віку.

Враховуючи вищевикладене, відповідач по справі, - ОСОБА_2 зобов`язаний утримувати свою дитину, дочку, - ОСОБА_13 до досягнення 18 ти річного віку, тобто, до досягнення дочкою повноліття, - до 08.06.2036 року;

Що стосується розміру стягуваних аліментів, то суд зазначає наступне.

Згідно ст. 182 СК України:

1. При визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

2. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Отже, судом в судовому засіданні встановлено, що малолітня дитина, - ОСОБА_13 , 2018 року народження перебуває на повному утриманні матері, - позивачки по справі, - ОСОБА_16 , яка сама потребує матеріальної допомоги від свого чоловіка, - відповідача ОСОБА_17 , адже позивачка не має заробітної плати, пенсії, стипендії, доходів від використання того чи іншого майна, відсутні додаткові доходи (наприклад, від здавання в оренду нерухомого майна, авторських гонорарів, дивідендів, тощо), влаштуватися на роботу позивачка також на має змоги, що обумовлено малим віком дитини, - дитині всього лише повних два роки, відповідно, дитина потребує постійного догляду, (зокрема, годування груддю), який може забезпечити лише біологічна матір, - позивачка по справі.

Напроти, відповідач ОСОБА_2 працездатного віку, працездатний, фізично здоровий, в інших шлюбах не перебував, відповідно, іншими аліментними зобов`язаннями не обтяжений, інших осіб на своєму утриманні не має, інших об`єктивних обставин, з яких відповідач не може сплачувати аліменти, в судовому засіданні не встановлено.

Окрім того, як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_2 ігнорує судові засідання, свідомо уникає юридичної відповідальності у виді вирішення питання про сплату аліментів, чим, на думку суду ставить в тяжке, скрутне матеріальне становище, як позивачку, так і малолітню дитину, якій є лише повних 2 (два) роки.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку щодо стягнення аліментів з відповідача в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для дітей відповідного віку, починаючи з дня подання заяви і до повноліття дитини.

Згідно ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто, в даному випадку слід стягувати аліменти з 24.06.2019 року.

Що стосується задоволення позову в частині стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьохрічного віку, то суд зазначає наступне.

Слід зазначити, що даний спір лежить як в площині основного Закону України, - Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, так і в площині норм галузевого права, - норм СК України.

Отже, що стосується Конституції України, то в даному випадку суд застосовує наступні положення.

Перш за все слід зазначити, що Конституція України є основною національної правової системи, є юридичною базою для розвитку українського законодавства, правозастосовної діяльності, правосвідомості та правової культури.

Слід зазначити також, що преамбула Конституції України відіграє роль орієнтира у практичній діяльності державних органів і органів місцевого самоврядування, об`єднань громадян, посадових і службових осіб та громадян, визначає загальну лінію правотворчої діяльності, вказує стратегічний напрям конституційного і нормативно правового регулювання в цілому.

Згідно ч. 2 ст. 8 Конституції України норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Отже, пряма дія конституційних норм вимагає, що навіть за наявності і при застосуванні поточних конституційних законів та інших нормативно правових актів правозастосовний орган посилався не тільки на них, а спочатку на ту норму Конституції, на розвиток якої або ж на основі якої вони прийняті і діють.

Слід зазначити, що згідно ППВС України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» суди при розгляді конкретних справ повинні керуватися насамперед нормами Конституції України.

Що ж стосується гарантованості звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України, то це положення є втіленням прямої дії конституційних норм щодо судового захисту прав і свобод людини і громадянина, що знайшло свій вираз, зокрема в ч.ч. 1, 2 ст. 55 Конституції України.

Згідно ст. 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

Згідно ч. 2 ст. 22 Конституції України Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Згідно ч. 3 ст. 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно ч. 1 ст. 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Згідно ч. 3 ст. 24 Конституції України рівність прав жінки і чоловіка забезпечується: наданням жінкам рівних з чоловіками можливостей у громадсько-політичній і культурній діяльності, у здобутті освіти і професійній підготовці, у праці та винагороді за неї; спеціальними заходами щодо охорони праці і здоров`я жінок, встановленням пенсійних пільг; створенням умов, які дають жінкам можливість поєднувати працю з материнством; правовим захистом, матеріальною і моральною підтримкою Материнства і дитинства, включаючи надання оплачуваних відпусток та інших пільг вагітним жінкам і матерям.

Згідно ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права та обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Отже, ч. 1 ст. 51 Конституції України встановлює основні принципи регулювання сімейних відносин, які знаходять своє втілення в Сімейному кодексі України та інших нормативно- правових актах.

В даному випадку суд особливо наголошує на тому, що кожен з подружжя має рівні права й обов`язки в шлюбі й сім`ї.

Це положення знайшло своє закріплення в ч. 6 ст. 7 та інших статтях СК України.

Так, дружина та чоловік мають право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань (ст. 51 СК України); на фізичний та духовний розвиток, на здобуття освіти, прояв своїх здібностей, на створення умов для праці та відпочинку (ст. 52 СК України); на зміну прізвища (ст. 53 СК України); на свободу і особисту недоторканність (ст. 56 СК України).

Усі найважливіші питання життя сім`ї мають вирішуватися подружжям спільно, на засадах рівності. Таким чином, у сімейних відносинах подружжя немає переваг один перед одним, хоча в окремих випадках законом враховуються біологічні особливості жінки та чоловіка, які перебувають у шлюбі. Так, дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності (ч. 1 ст. 84 СК України).

Згідно ч. 1 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Отже, ст. 51 Конституції України визначає механізми захисту прав свобод людини і громадянина.

Наявність таких механізмів одна з обов`язкових ознак справді демократичної держави. Особлива роль у захисті прав і свобод належить суду.

Це обумовлено демократичністю і професіоналізмом судового розгляду, який базується на незалежності суду, гласності, змагальності, безпосередності, усності судового процесу, необхідності пред`явлення доказів тощо.

Зміст ст. 55 відповідає міжнародно-правовим стандартам щодо гарантованого захисту основних прав і свобод людини.

Стаття 8 Загальної декларації прав людини проголошує, що «кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом», а п. а ст. 3 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права в імперативній формі вимагає від кожної держави учасниці цього Пакту «забезпечити всякій особі, права і свободи якої, визнані в цьому Пакті, порушено, ефективний засіб правового захисту, навіть коли це порушення було вчинене особами, що діяли як особи офіційні; б) забезпечити, щоб право на правовий захист для будь-якої особи, яка потребує такого захисту, встановлювалось компетентними судовими, адміністративними чи законодавчими властями або будь-яким іншим компетентним органом, передбаченим правовою системою держави, і розвивати можливості судового захисту».

Право кожного на звернення до суду за захистом своїх прав і свобод закріплене в ч. 1 ст. 55 Конституції України універсальним юридичним засобом відстоювання людиною свого правового статусу в будь-якій конкретній життєвій ситуації.

Судовий захист прав і свобод людини здійснюється в процесуальних формах, передбачених чинним законодавством, а саме, - в порядку цивільного, кримінального, адміністративного, а також конституційного судочинства.

Найбільш місткою формою, пристосованою для безпосереднього захисту порушених прав, є цивільне судочинство.

В Цивільному процесуальному кодексі України межі права на звернення до суду в порядку цивільного судочинства визначені досить широко.

Стаття 4 ЦПК України передбачає, що кожна особа вправі в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Цивільний процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Конституційні правовідносини в цьому переліку не вказані. Але, зважаючи на статус Конституції України як нормативного акта прямої дії, видається, що до розробки спеціальних конституційно-процесуальних нормативних актів судовий захист прав і свобод, що випливають з конституційних правовідносин, може здійснюватися в порядку цивільно-процесуального судочинства із застосуванням аналогії права.

Згідно ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Відповідно до положень ст. 68 Конституції України встановлено суттєву заборону (яка має форму легального обов`язку) для кожної людини, яка, по своїй суті має вираз, - не посягати на права, свободи, честь і гідність інших людей.

Слід зазначити, що хоча вищевказане положення спрямоване на регулювання людських взаємин, держава покладає на себе певного режиму, стану цих взаємин, шляхом, зокрема, судового захисту законних прав та інтересів громадянина.

Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності. Даний припис тісно пов`язаний із положенням ч. 1 ст. 57 про гарантування кожному права знати свої права й обов`язки.

Ця норма, не перетворюючи згадане право на обов`язок, все ж зобов`язує людину зазнати юридичної відповідальності і «перетерпіти» певні позбавлення, обмеження в разі порушення нею законів - незалежно від того, чи був відомий громадянину їхній зміст, чи ні.

Юридична відповідальність - це закріплений у законодавстві та забезпечуваний державою юридичний обов`язок правопорушника зазнати примусового додаткового позбавлення певних цінностей, що йому належали.

Норми матеріального права, зокрема, галузевого права, - норми СК України, які були застосовані судом при вирішенні спору щодо стягнення аліментів на дружину на час вагітності.

Дане спірне питання врегульовано Главою 9 СК України, - Права та обов`язки подружжя по утриманню.

Згідно ч. 1 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Згідно ч. 2 ст. 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Отже, що стосується вищевказаних норм галузевого права, то суд зазначає наступне.

Перш за все, суд наголошує на тій обставині, що шлюб в Україні є добровільним союзом жінки та чоловіка.

Як судом зазначено вище, положеннями ст. 51 Конституції України передбачено, що шлюб грунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Права та обов`язки подружжя по утриманню тісно пов`язані з особистими немайновими правами та обов`язками подружжя, зокрема передбаченим ст. 55 Сімейного кодексу обов`язком дружини та чоловіка спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою на почуттях взаємної любові, поваги, взаємодопомоги.

Вступаючи в шлюб, подружжя добровільно бере на себе обов`язки, в тому числі й по матеріальній підтримці одне одного.

Законодавець закріпив даний обов`язок стосовно подружжя, тобто осіб, що перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб.

Сімейний кодекс вживає терміни «утримання» та «аліменти», чітко не розмежовуючи дані поняття, які фактично використовуються як синоніми.

У разі, якщо обов`язок по матеріальній підтримці не виконується, утримання (аліменти) можна отримати в судовому порядку, при цьому необхідно враховувати встановлені ст. 75 Сімейного кодексу підстави.

В даному випадку, суд вважає, що право на отримання аліментів позивачка ОСОБА_18 отримала в зв`язку з наступними обставинами, які є юридично значущі в даному випадку:

- право на утримання (аліменти) має той з подружжя, який потребує матеріальної допомоги.

В ч. 4 ст. 75 СК України перелічено випадки, коли особа є такою, що потребує матеріальної допомоги, - якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Як встановлено в судовому засіданні, позивачка ОСОБА_19 потребує матеріальної допомоги від свого чоловіка, - відповідача ОСОБА_2 , адже вона не має заробітної плати, пенсії, стипендії, доходів від використання того чи іншого майна, відсутні додаткових доходів (наприклад, від здавання в оренду нерухомого майна, авторських гонорарів, дивідендів, тощо).

Окрім того, як судом було вказано вище, позивачка ОСОБА_7 влаштуватися на роботу не має змоги, що обумовлено малим віком дитини, - дитині всього лише повних два роки, відповідно, дитина потребує постійного догляду, (зокрема, годування груддю), який може забезпечити лише біологічна матір, - позивачка по справі.

Вищевказані факти стороною відповідача не оспорювалися а тому приймаються судом на підставі ч. 1 ст. 82 ЦПК України, а тому не потребують додаткового доказування.

Суд вважає, що відповідач ОСОБА_2 міг оспорити дані факти, навіть не з`являючись в судове засілдання, а саме, - шляхом направлення на адресу суду відзвиу на позовну заяву, проте, відповідач таким правом не скористався, напроти, виявив повне ігнорування судового процесу, та байдужість до долі своєї дружини та своєї дитини.

- другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу, однак добровільно її не надає.

Так, в судовому засіданні встановлено, що відповідач по справі, - ОСОБА_2 працездатного віку, працездатний, фізично здоровий, в інших шлюбах не перебував, відповідно, іншими аліментними зобов`язаннями не обтяжений, інших осіб на своєму утриманні не має, інших об`єктивних обставин, з яких відповідач не може сплачувати аліменти, в судовому засіданні не встановлено.

Згідно ч. 1 ст. 77 СК України утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою.

Згідно ч. 2 ст. 77 СК України за рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, в грошовій формі.

Згідно ч. 1 ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.

Відповідно, враховуючи вищевказану норму права, аліменти з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_16 слід стягувати з часу подання позовної заяви, а саме, - з 24.06.2019 року.

Згідно ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій формі.

В даному випадку суд, зважаючи на позовні вимоги позивачки ОСОБА_16 , не бачить перепон щодо стягнення з відповідача ОСОБА_2 аліментів в частці, так як дана позовна вимога не суперечить положенню ч. 1 ст. 80 СК України.

Що ж стосується розміру аліментів, то слід зазначити, що при вирішення справ такої категорії, суду необхідно встановити всі обставини справи, що мають істотне значення: рівень доходів подружжя-відповідача, знаходження на його утриманні інших осіб (неповнолітніх, батьків тощо), працездатність, стан здоров`я, а також, чи після виплат у подружжя-відповідача залишиться засоби, необхідні для існування на тому ж рівні прожиткового мінімуму, в протилежному випадку така особа фактично стане такою, що потребує матеріальної допомоги.

Отже, враховуючи ті обставини, що відповідач по справі, - ОСОБА_17 працездатного віку, працездатний, фізично здоровий, в інших шлюбах не перебував, відповідно, іншими аліментними зобов`язаннями не обтяжений, інших осіб на своєму утриманні не має, інших об`єктивних обставин, з яких відповідач не може сплачувати аліменти на утримання своєї дружини, в судовому засіданні не встановлено, то суд приходить до висновку щодо стягнення з відповідача, - ОСОБА_17 , щомісячно, на користь позивачки ОСОБА_16 аліменти на її утримання в розмірі 500 (п`ятьсот) гривень, щомісячно, починаючи з дня подання заяви, - з 24.06.2019 року, і до досягнення малолітньою дитиною трирічного віку, - до 08.06.2021 року.

Згідно ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Згідно ч. 4 ст. 84 СК України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Отже, положення ст. 84 СК України передбачає спеціальні підстави виникнення права на утримання, при цьому право на утримання виникає незалежно від факту працездатності дружини.

Окрім того, при винесенні рішення по даній цивільній справі враховував судову практику як судів першої, так судів і апеляційної, касаційної інстанцій.

Проаналізувавши вищевказану практику судів різних рівнів, слід зазначити, що суди практично у всіх випадках задовольняють позови про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, коли відповідач добровільно матеріальної допомоги на її утримання не надає.

Також в даному випадку слід застосувати положення п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України.

Итак, згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання судових рішень про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою ВРУ № 789 ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, ч. 2 ст. 51 Конституції України, Постановою Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», ст.ст. 2, 3, 7, 15, 18, 21, 27, 75, 77, 79, 80, 84, 180, ч. 3 ст. 181, ст. 182, ч. 1 ст. 191 СК України, п. 2 ч. 1 ст. 258, 259, 263 265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та дружини, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця село Горохуватка Кагарлицького району Київської області, громадянина України, паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 , виданий 30 грудня 2014 року Кагарлицьким РС Управління ДМС України в Київській області, реєстраційний номер облікової картки планика податків з Державного реєстру фізичних осіб платників податків НОМЕР_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , аліменти на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженки с. Слобода Кагарлицького району Київської області, громадянки України, РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_4 , на утримання дитини, - ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки місто Кагарлик Київської області, свідоцтво про народження серії НОМЕР_6 , видане 08 червня 2018 року Кагарлицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, щомісячно, в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для дітей відповідного віку, який встановлюється Законом України «Про державний бюджет України» на відповідний вік, починаючи з дня подання позовної заяви, - з 24.06.2019 року, до повноліття дитини, - ОСОБА_13 , - до ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця село Горохуватка Кагарлицького району Київської області, громадянина України, паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 , виданий 30 грудня 2014 року Кагарлицьким РС Управління ДМС України в Київській області, реєстраційний номер облікової картки планика податків з Державного реєстру фізичних осіб платників податків НОМЕР_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , аліменти на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженки с. Слобода Кагарлицького району Київської області, громадянки України, РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_4 , на її утримання, щомісячно, в розмірі 500 (п`ятьсот) гривень, починаючи з дня подання позовної заяви, - з 24.06.2019 року, до досягнення дитиною, - ОСОБА_13 трьохрічного віку, - до 08 ІНФОРМАЦІЯ_5 .

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця село Горохуватка Кагарлицького району Київської області, громадянина України, паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 , виданий 30 грудня 2014 року Кагарлицьким РС Управління ДМС України в Київській області, реєстраційний номер облікової картки планика податків з Державного реєстру фізичних осіб платників податків НОМЕР_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , на користь держави кошти в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. судових витрат.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку на підставі ч. 1 ст. 352 ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду на підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Згідно ч. 1 ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Згідно п. 15.5) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються на надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У разі порушення порядку подання апеляційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з моменту проголошення до Київського Апеляційного суду через Кагарлицький районний суд Київської області, а учасниками процесу, які не були присутні під час проголошення рішення, - протягом тридцяти днів з моменту отримання копії рішення.

Суддя: Закаблук О.В.