Справа № 211/6129/18
Провадження № 2/211/581/19
Р і ш е н н я

і м е н е м У к р а ї н и

06 березня 2019 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Ткаченко С. В.

при секретарі Польчик Л.В.

за відсутності: сторін по справі

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради, третя особа, що не заявляє самостійних вимоги, ОСОБА_2 приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, в інтересах та від імені якого звернулась його представник адвокат ОСОБА_3, звернувся до суду з вищевказаним позовом, який в подальшому було уточнено. Позовні вимоги обґрунтовувано тим, що 13 грудня 2006 року померла мати позивача ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач є спадкоємцем першої черги за законом, оскільки померла заповіту не залишила. Інші спадкоємці відсутні.

З метою отримання свідоцтва про право на спадщину він звернувся із заявою до Приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_2, однак отримав офіційну відмову в звязку з пропуском встановленого законодавством шестимісячного строку для прийняття спадщини та відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно.

Згідно довідки № 166461, виданої 12.11.2018 року КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» 01.03.1999 року, ОСОБА_4, уклала на Товарній біржі «Нове століття» договір купівлі-продажу, відповідно до якого остання придбала однокімнатну квартиру, загальною площею 34,5 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Право власності на квартиру зареєстровано на ОСОБА_4 в Криворізькому міському бюро технічної інвентаризації, реєстраційний номер 1-96.

Позивач просить визнати дійсним договір купівлі-продажу, укладений ОСОБА_4 на Товарній біржі «Нове століття» 01 березня 1999 року, реєстраційний номер 1-96, зареєстрований в КП ДОР «Криворізьке БТІ» в реєстровій книзі 135П-70-70, відповідно до якого ОСОБА_4 придбала однокімнатну квартиру, загальною площею 34,5 кв.м., житловою площею 17,2 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3. Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, померлої 13 грудня 2006 року, на однокімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 34,5 кв.м.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не зявився, його представник адвокат ОСОБА_3 надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, на позовних вимогах наполягає в повному обсязі, просить суд їх задовольнити.

Представник виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради ОСОБА_5 звернулася до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, заперечень щодо вимог позивача не має у разі відсутності інших спадкоємців.

Приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_2 звернулась до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності у звязку з великою завантаженістю.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України судові рішення у підготовчому засіданні суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовну заяву слід задовольнити.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що 13.12.2006 року померла матір позивача ОСОБА_4 (а.с. 8, 9, 14-15 - копії свідоцтва про смерть, витягів з реєстрів).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина у вигляді однокімнатної квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4.

Вищевказана квартира належала на праві особистої приватної власності ОСОБА_4, а саме на підставі договору купівлі-продажу від 01.03.1999 року, реєстраційний номер 1-96. Даний договір купівлі-продажу було укладено на Товарній біржі «Нове століття» та на підставі ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» не підлягав нотаріальному посвідченню (а.с. 10, 11-13 - копія довідки БТІ, технічного паспорту).

Право власності на вищевказану квартиру було зареєстровано в Комунальному підприємстві Дніпропетровської обласної ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» за ОСОБА_4, номер в реєстровій книзі 135П-70-70 (а.с. 77 - повідомлення).

ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса ОСОБА_2 із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак 16.11.2018 року нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки позивач пропустив встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини та у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно(а.с. 16 копія постанови).

Відповідно до ст. ст. 1218, 1220, 1221, 1223 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно до ч. 1 ч. 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцю з моменту відкриття спадщини.

За змістом ч. 1 ст. 1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

У п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз'яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ст. 15 та ст. 16 ЦК України, зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права та інтересу та одним із способів захисту прав та інтересів є зокрема визнання права.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України зазначено, що до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно по договору, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Порядок проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно здійснюється у порядку, визначеному Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень».

Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що норми ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовуються до правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню і державній реєстрації. На цей час правочини, щодо купівлі-продажу нерухомості, підлягають державній реєстрації. Не зважаючи на це застереження, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки норми про державну реєстрацію правочинів, щодо відчуження нерухомості, введені тільки з введенням в дію ЦК України 2003 року. До цього часу, в тому числі і на час укладення спірної угоди норми щодо реєстрації правочинів не були чинними. На той час діяли норми, які передбачали тільки реєстрацію нерухомого майна. Як вбачається з матеріалів справи вимоги щодо реєстрації нерухомого майна позивачем на момент укладання спірної угоди виконано.

Отже, суд вважає встановленим, що договір купівлі-продажу квартири від 01.03.1999 р., який не був нотаріально посвідчений, але він був письмо зареєстрований Товарною біржою «Нове століття» та зареєстрований у Комунальному підприємстві Дніпропетровської обласної ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» мав місце. Обидві сторони умови договору виконали, однак нотаріально його не посвідчили, оскільки, оформляючи його на товарній біржі, були ознайомлені із застереженням у договорі про те, що нотаріальному посвідченню він не підлягає. Тому суд вважає, що є підстави для визнання його дійсним, та вважає можливим визнати, що за життя ОСОБА_4 належала вищевказана квартира. Так як приватним нотаріусом ОСОБА_2 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з двох причин, так як він пропустив встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини та у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно. Тому суд вважає за можливе відразу визнати за позивачем право власності на дану квартиру в порядку спадкування за законом без встановлення додаткового строку для прийняття спадщини.

На підставі вищевикладеного, ст. ст. 10, 12, 13, 76, 81, 89, 200, 247, 263-265, 315, 354-355 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу, укладений ОСОБА_4 на Товарній біржі «Нове століття» 01.03.1999 року, реєстраційний номер 1-96, зареєстрований у КП ДОР «Криворізьке БТІ» в реєстровій книзі за № 135П-70-70, відповідно до якого ОСОБА_4 придбала однокімнатну квартиру, загальною площею 34,5 кв.м., житловою площею 17,2 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, яка померла 13.12.2006 року, на однокімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 34,5 кв.м.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: ОСОБА_6