КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 листопада 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Гуля В.В., Сліпченка О.І.,

секретар судового засідання: Спеней О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 27 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Войнарска Ірина Анатоліївна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Козаєва Наталія Михайлівна про визнання договору дарування недійсним,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 (яка змінила прізвище на « ОСОБА_3 »), ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Войнарска І.А., просив суд визнати недійсним договір дарування квартири від 03 березня 2016р., укладений між відповідачами, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войнарскою І.А., зареєстрований в реєстрі за номером 141.

Свої позовні вимоги, позивач обґрунтовував тим, що відповідач ОСОБА_1 , перебуваючи з ним у зареєстрованому шлюбі, здійснила відчуження квартири АДРЕСА_1 , яка є спільною сумісною власністю подружжя, шляхом укладення договору дарування квартири на користь їх спільної доньки відповідачки ОСОБА_3 без згоди позивача, яка мала бути надана ним письмово та нотаріально посвідчена, відповідно до вимог ст. 65 СК України. Так, позивачем вказано, що 14 квітня 2009р. подружжям було придбано нежиле приміщення загальною площею 97,90 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом укладення між ОСОБА_1 та Управлінням з питань комунального майна, приватизації та підприємництва Шевченківської районної у м. Києві Ради договору купівлі-продажу нежилого приміщення, який було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шепелюком А.В., зареєстровано в реєстрі за № 430. Пізніше зазначене нежиле приміщення було переобладнане в квартиру, про що 20 лютого 2014р. на ім`я ОСОБА_1 було видане свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , а відтак, вказана квартира є спільною сумісною власністю подружжя. При цьому позивач зазначає, що квартира не є об`єктом безоплатної приватизації державного житлового фонду, оскільки придбавалася шляхом укладення відплатного договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, тому не є особистою приватною власністю ОСОБА_1 , при цьому оригінали правовстановлюючих документів на нерухоме майно знаходяться у позивача, відповідачкою для укладення договору дарування були використані їх копії.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 27 червня 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнанонедійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 , від 03 березня 2016р., укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войнарскою Іриною Анатоліївною, зареєстрований в реєстрі за номером 141.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, і неправильне застосування судом норм матеріального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказує, що стороною позивача були сфальшовані дослідження, які відображені у висновках експертів по проведенню почеркознавчого дослідження підпису на спірній заяві згоді від 02.03.2016 року. Крім того, зазначає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив представнику відповідачів у задоволенні клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, позбавивши відповідачів можливості захистити свої інтереси, житлові права та права власника.

ОСОБА_2 надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити у задоволенні клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, апеляційну скаргу залишити без задоволення та рішення суду першої інстанції залишити без змін. Вказує, що рішення суду першої інстанції винесено із дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає до задоволення.

Відповідач ОСОБА_3 та треті особи відзивів на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не надали.

Крім того, ОСОБА_1 просила суд апеляційної інстанції призначити по справі почеркознавчу експертизу.

Однак, вказане клопотання не було задоволене судом апеляційної інстанції, з огляду на наступне.

Як убачається з матеріалів справи, рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 12.10.2018 року у справі №761/21742/17 про визнання недійсною заяви про надання згоди подарувати, підписати та укласти договір дарування нерухомого майна, яке було залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 05.02.2019 року встановлено, що експертними висновками проведених почеркознавчих експертиз підтверджено, що підпис ОСОБА_2 виконаний не ОСОБА_2 у заяві від 02 березня 2016 року та позовні вимоги задоволені, визнано недійною заяву заяви про надання згоди подарувати, підписати та укласти договір дарування нерухомого майна.

Відтак, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення даного клопотання, оскільки обставини, які просить встановити відповідач, шляхом призначення почеркознавчої експертизи щодо дійсності підпису позивача в заяві про надання згоди подарувати, підписати та укласти договір дарування нерухомого майна, були предметом дослідження та встановлені рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2018 року, яке набрало законної сили.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, і задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що договір дарування квартири АДРЕСА_1 укладений відповідачками: ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войнарскою І.А. та зареєстрований в реєстрі за номером 141, є недійсним, оскільки під час його укладання було порушено ч. 3ст. 65 СК України, ч. 2 ст. 369 ЦК України та він укладений ОСОБА_1 без письмової нотаріально посвідченої згоди ОСОБА_2 та не відповідає волевиявленню позивача, як співвласника вказаної квартири.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статі 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Відповідно до ч. 3 ст. 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК Україниу разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно дост. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Співвласники мають право уповноважити одного з них на вчинення правочинів щодо розпорядження спільним майном.

Відповідно до ч. 4 ст. 369 ЦК України правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1-3, 6 ст. 203 ЦК України: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Разом з тим відсутність нотаріально посвідченої згоди іншого зі співвласників (другого з подружжя) на укладення договору дарування позбавляє співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень на укладення договору про розпорядження спільним майном. Укладення такого договору свідчить про порушення його форми і відповідно до ч. 4 ст. 369, ст. 215 ЦК України, ч. ч. 2, 3 ст. 65 СК України надає іншому зі співвласників (другому з подружжя) право оскаржити договір з підстав його недійсності.

При цьому закон не пов`язує наявність чи відсутність згоди усіх співвласників на укладення договору ні з добросовісністю того з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, ні третьої особи - контрагента за таким договором і не ставить питання оскарження договору в залежність від добросовісності сторін договору.

Аналогічні висновкивикладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018р. у справі №372/504/17-ц, постановах Верховного Суду: від 27 лютого 2019р. у справі №755/4757/16-ц, від 06 лютого 2018р. у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018р. у справі №404/1515/16-ц, від 24 травня 2017р. у справі №6-843цс17, що підлягає врахуванню під час ухвалення рішення у даній справі, згідно з положеннями ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

Судом встановлено, що 08 жовтня 1987 року по 31 жовтня 2016р. позивач ОСОБА_2 та відповідачка ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2016р. (а.с. 8, т.1; а.с. 248-249, т. 2).

Також встановлено, що спірна квартира була набута на підставі договору купівлі - продажу нежилого приміщення від 14 квітня 2009р. (а.с. 9, т.1), а тому в силу положень ст. 60 СК України є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Пізніше вищезазначене нежиле приміщення було переобладнано подружжям у квартиру, про що 20 лютого 2014р. на ім`я ОСОБА_1 було видано свідоцтво про право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 13, т.1).

03 березня 2016р. відповідачка ОСОБА_1 уклала з відповідачкою ОСОБА_3 , яка є спільною дочкою позивача і відповідачки, договір дарування квартири АДРЕСА_1 , який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войнарскою І.А., та зареєстровано за номером 141, відповідно до якого ОСОБА_1 (дарувальник) передала безоплатно у власність (подарувала), а інша сторона ОСОБА_3 (обдаровувана) прийняла у власність квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 3.2 вказаного договору дарування квартири, дарувальник діє за згодою свого чоловіка - ОСОБА_2 , справжність підпису якого на заяві про згоду засвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Козаєвою Н.М. 02 березня 2016р. та зареєстровано в реєстрі за № 660.

Із зазначеної заяви про згоду, засвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Козаєвою Н.М. 02 березня 2016р. та зареєстровано в реєстрі за № 660 вбачається, що ОСОБА_2 надав згоду своїй дружині ОСОБА_1 подарувати, підписати та укласти договори нерухомого майна, набутого в період зареєстрованого шлюбу, та яке є спільною сумісною власністю, серед якого зазначена квартира АДРЕСА_1 .

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2018 року у справі № 761/21742/17 позовну заяву ОСОБА_2 про визнання недійсною заяви про надання згоди подарувати, підписати та укласти договір дарування нерухомого майна - задоволено повністю. Визнано недійсною заяву ОСОБА_2 про надання згоди ОСОБА_1 подарувати, підписати та укласти договори дарування нерухомого майна, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Козаєвою Наталією Михайлівною 02.03.2016 року, зареєстровану в реєстрі нотаріальних дій за №660, (нотаріальний бланк НАТ 994037 ) (том 4 а.с. 215-221).

Вищезазначеним рішенням встановлено, що підпис ОСОБА_2 у заяві від 02 березня 2016р. виконаний не ОСОБА_2 , справжність якого засвідчена приватним нотаріусом Козаєвою Н.М., що зареєстрована в реєстрі за № 660, а іншою особою, надання такої згоди не відповідає, та станом на 02 березня 2016р. не відповідало внутрішній волі ОСОБА_2 , що є порушенням ч. 3 ст. 203 ЦК України та за правилами ст. 215 цього Кодексує підставою для визнання її недійсною. Крім того, зазначеним рішенням суду встановлено, що експертними висновками проведених почеркознавчих експертиз підтверджено, що підпис ОСОБА_2 виконаний не ОСОБА_2 у заяві від 02 березня 2016р., справжність якого засвідчена приватним нотаріусом Козаєвою Н.М., що зареєстрована в реєстрі за № 660, а іншою особою, і на спростування вказаних обставин відповідачем не представлено належних доказів. Так, не є спростованими матеріалами справи, у зв`язку з чим, не викликають сумнівів в розумінні положень ст. 102-103 ЦПК України наявні в матеріалах справи висновки експертиз, надані позивачем:

- висновок № 44/16 експертного почеркознавчого дослідження, складений 01.08.2016 року ТОВ «Центр судових експертиз «Альтернатива», виконаний за заявою представника позивача;

- висновок експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи № 17122/17123/16-32, складений 22 листопада 2016р. Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз на виконання постанови слідчого від 31.10.2016 року про призначення почеркознавчої експертизи за матеріалами кримінального провадження, внесеними до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000177 від 28 липня 2016р.;

- висновок експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 18 жовтня 2017р. № 3706/3707/17-32, виконаний Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз на виконання постанов слідчого від 20 лютого 2017р. про призначення почеркознавчої експертизи, від 14 березня 2017р. та від 05 травня 2017р. про уточнення запитань експерту, за матеріалами кримінального провадження № 0000177.

Згідно висновку судово-психологічної експертизи № 21228/17-61 від 10 листопада 2017р. психофізіологічні реакції ОСОБА_2 , отримані в ході психологічного дослідження із застосуванням комп`ютерного поліграфу свідчать про те, що ОСОБА_2 не причетний до підробки заяви від свого імені від 02 березня 2016р. про надання згоди своїй дружині ОСОБА_1 подарувати, підписати та укласти договори дарування на користь дочки ОСОБА_3 ; ОСОБА_2 не підписував заяву від свого імені від 02 березня 2016р. про надання згоди своїй дружині ОСОБА_1 подарувати, підписати та укласти договори дарування на користь дочки ОСОБА_3 .

За фактом підробки підпису ОСОБА_2 в заяві від 02 березня 2016р. (серія НАТ № 994937, що була посвідчена приватним нотаріусом Козаєвою Н.М.) Дарницьким управлінням поліції до ЄДР 28 липня 2016р. внесено відомості про кримінальне провадження № 20000177 за ч. 3 ст. 365-2 КК України, щодо вчинення приватним нотаріусом Козаєвою Н.М. за попередньою змовою з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 кримінального правопорушення.

Постановою Київського апеляційного суду від 05 лютого 2019 року залишено без змін рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2018 року (том 4 а.с. 222-229).

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог та вірно застосував до правовідносин що виникли між сторонами положення ст. 65 СК України, ст.ст. 203, 369 ЦК України.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що оспорюваний договір дарування квартири є недійсним, оскільки під час його укладання було порушено ч. 3 ст. 65 СК України, ч. 2 ст. 369 ЦК України, а саме те , що він укладений ОСОБА_1 без письмової нотаріально посвідченої згоди ОСОБА_2 ..

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив представнику відповідачів у задоволенні клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, позбавивши відповідачів можливості захистити свої інтереси, житлові права та права власника, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки дані обставини встановлені у рішенні Шевченківського районного суду від 12.10.2018 року у справі №761/21742/17, а саме, що підпис ОСОБА_2 у заяві від 02.03.2016 року виконаний не ОСОБА_2 ..

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що стороною позивача були сфальшовані дослідження відображені у висновках експертів по проведенню почеркознавчого дослідження підпису на спірній заяві згоді від 02.03.2016 року, є безпідставними, оскільки зазначені обставини могли бути предметом перегляду в апеляційній та касаційній інстанціях рішення Шевченківського районного суду від 12.10.2018 року, яке набрало законної сили, на час розгляду справи.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції, викладених у рішенні, не спростовують.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що майнові права позивача були порушені відповідачами.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, рішення суду ухвалене з додержанням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 27 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «13» листопада 2019 року.

Головуючий суддяСушко Л.П.
СуддіГуль В.В. Сліпченко О.І.