Номер провадження 2/522/734/19
26 лютого 2019 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси, у складі :
головуючого - судді Науменко А.В.,
розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Крижанівської сільської ради про позбавлення батьківських прав,
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Крижанівської сільської ради про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те що сторони проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 2003 року по 2010 рік. 05.02.2007 року у позивача та відповідача народився син - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який після розірвання шлюбу залишився проживати разом з позивачкою. В позовній заяві позивач посилається на те, що батько дитини фактично 8 років ніякої уваги йому не приділяв, матеріально не допомагає, не виявляє бажання бачити дитини. Розвитком, вихованням та утриманням сина займається лише позивач.
Таким чином, вбачається, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків батька по вихованню, утриманню та розвитку сина, чим шкодить її правам та інтересам.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання з'явилася, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити, згодна на заочний розгляд справи.
Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома. Відзив до справи не наданий, заяв чи клопотань не надано.
Представник третьої особи Органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Крижанівської сільської ради в судове засідання не з'явився, до суду надійшов висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 у відношенні неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в якому вказано на погодження позбавлення батьківських прав ОСОБА_2
Суд вивчивши матеріали справи приходить до висновку про задоволення вказаних позовних вимог у зв'язку із наступним.
Судом встановлено, що сторони проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 2003 року по 2010 рік. 05.02.2007 року у позивача та відповідача народився син - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який після розірвання шлюбу залишився проживати разом з позивачем.
Відповідно до висновку від 05.06.2018 року Органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Крижанівської сільської ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до його малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 встановлено, що згідно довідки про склад сім'ї позивач ОСОБА_1 проживає за адресою - пров. Лісний, 32 у с. Крижанівка, Ліманського району, Одеській області у складі сім'ї - ОСОБА_3 (син), та ОСОБА_4 (син). Також згідно характеристики ОСОБА_3, як на учня ЗОШ № 44 У м. Одеси, вказується, що батько дитини в школі ніколи не з'являвся, а вихованням дитини займається його тільки мати. Зазначене підтверджується письмовими свідченнями ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, яки є сусідами ОСОБА_1.
Спеціалістами Органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Крижанівської сільської ради було проведено обстеження житло-побутових умов проживання неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за адресою: пров. Лісний, 32 у с. Крижанівка, Ліманського району, Одеській області, про що складено відповідний акт, згідно з яким встановлено, що матір'ю створені всі умови для проживання та всебічного розвитку дитини.
Таким чином вирішено, вважати доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
На підставі викладеного, судом встановлене, що відповідач не цікавиться долею сина, не займається його розвитком та вихованням, не приймає участь у його утриманні.
Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН згідно резолюції 1386 (ХІV) від 20 листопада 1959 року встановлено, що дитина потребує любові і розуміння та повинна зростати в умовах турботи, знаходитись під піклуванням і відповідальністю своїх батьків. Стаття 51 Конституції України та статті 150 і 180 Сімейного Кодексу України встановлюють для батьків обов'язок виховувати та утримувати своїх дітей до повноліття. Стаття 12 Закону України «Про охорону дитинства» зобов'язує батьків виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважити гідність дітей, готувати їх до самостійного життя, праці, розвивати їх особистість. Такий же обов'язок покладає і стаття 59 Закону України «Про освіту».
Аналізуючи вказані норми закону, суд приходить до висновку про те, що ухилення від виконання обов'язку по вихованню дитини завжди є актом свідомої винної поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій і не бажає цього робити.
Приписами ч. 1 статті 164 СК України регламентовано, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно п.2 ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.
Відповідно до роз'яснень пунктів 15,16,18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати, як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.
Але разом з тим суд приймає до уваги і положення п. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року із змінами, схваленими резолюцією Генеральної Асамблеї ООН 21 грудня 1995 року, згідно якого в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.
Таким чином, вбачається, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків батька по вихованню, утриманню та розвитку сина, чим шкодить його правам та інтересам, тому позбавлення його батьківських прав буде відповідати інтересам неповнолітньої дитини.
Суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці звертає увагу, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці. (справа "Хант проти України" від 07.12.2006 року). Суд зазначав, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага.
З врахуванням вищенаведеного суд приходить до висновку про доцільність позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав відносно його неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Одночасно суд роз'яснює положення ст. 169 СК України, згідно якого відповідач не позбавлений можливості у поновленні його батьківських прав.
Крім того, ч.5 ст. 265 ЦПК України передбачено, що у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.
Таким чином суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп.
На підставі викладеного, керуючись ст. 51 Конституції України, ст.ст. 150, 164, 165, 180 -184 СК України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст.ст. 76-81, 133, 141, 247, 265, 280-283 ЦПК України, -
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.. 1, 2, 5, 11, 76-81, 206, 241, 247, 258, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Крижанівської сільської ради про позбавлення батьківських прав - задовольнити.
Позбавити ОСОБА_2, (ІНФОРМАЦІЯ_4, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1) батьківських прав відносно неповнолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення виготовлений 01 березня 2019 року.
Суддя: Науменко А.В.