ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 644/3617/15-ц

Провадження № 22-ц/818/1201/19

21 лютого 2019 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: судді Тичкової О.Ю.,

суддів: Котелевець А.В., Піддубного Р.М.,

за участю секретаря судового засідання Гуржій І.В.,

сторони справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк»,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 17 червня 2015 року, ухвалене у складі судді Горчакової О.І.,

УСТАНОВИВ:

У квітні 2015 року Публічне акціонерне товариство (ПАТ) «Універсал Банк» звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № BL 9597 від 26.09.2008 у розмірі 194 924 грн. 24 коп. та судовий збір.

В обґрунтування посилалося на те, що 26 вересня 2008 року між відкритим акціонерним товариством (ВАТ) «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № BL 9597, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 72 000 грн. під 31,95% відсотків річних (надалі Договір). Позичальник взятих на себе за Договором зобов'язання не виконує, платежів в рахунок погашення кредиту не здійснює, у зв'язку з чим станом на 8 вересня 2014 року у неї утворилася заборгованість у розмірі 194 924 грн. 24 коп., з яких: заборгованості за кредитом - 63 706 грн. 85 коп.; заборгованості за процентами - 18 870 грн. 86 коп.; заборгованості за підвищеними процентами - 112 346 грн. 53 коп.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 17 червня 2015 року позовну заяву ПАТ «Універсал Банк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість у розмірі заборгованість у розмірі 194 924 грн. 24 коп., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 63 706 грн. 85 коп.; заборгованість за відсотками - 18 870 грн. 86 коп.; заборгованість за підвищеними відсотками - 112 346 грн. 53 коп. Також стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» 1 949 грн. 24 коп. судового збору.

Суд першої інстанції при ухваленні рішення вважав доведеним факт невиконання ОСОБА_2 своїх зобов'язань за Договором. У зв'язку із цим у неї утворилась заборгованість у розмірі 194 924 грн. 24 коп., яку відповідач добровільно не погашає, тому борг підлягає стягненню в судовому порядку.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 12 серпня 2016 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення, в якій було також заявлено про застосування наслідків спливу строків позовної давності, було залишено без задоволення.

В поданій 22.08.2016 апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати заочне рішення суду, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушенням норм матеріального і процесуального права.

Вказує, що районний суд безпідставно відмовив їй у скасуванні заочного рішення, не зважив на необхідність розгляду її заяви про застосування наслідків пропуску строків позовної давності, який сплив 02 вересня 2013 року, а також те, що відповідач не була належним чином повідомлена про судовий розгляд справи, оскільки за місцем її проживання відсутня поштова скринька, а працівники пошти про наявність судових повісток не повідомляли. Внаслідок цього відповідач була позбавлена процесуальної можливості надати свої заперечення проти позову, який був заявлений поза межами загального трирічного строку позовної давності, а позивачем не було надано належних та допустимих доказів на обґрунтування суми заборгованості. Застосування банком підвищених відсотків відповідно до Договору є видом відповідальності за прострочення сплати кредиту, проте відповідно до вимог ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» положення договору про надання споживчого кредиту, що передбачають сплату компенсації за користування кредитом в розмірі більшому, ніж 50% від тіла кредиту, є несправедливими та недійсними. Крім того, про підвищення нарахування відсотків на порушення п.п. 5.2, 5.2.3 Договору ПАТ «Універсал Банк» її не повідомляв, заявка про отримання кредиту всупереч заборони, викладеної у ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», містить дрібний текст, який вона не змогла прочитати при її підписанні.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 16 листопада 2016 року заочне рішення від 17 червня 2015 року було скасовано, ухвалено нове рішення про відмову у позові.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що позивач пропустив установлений законом трирічний строк звернення до суду. Відповідач заявила про застосування наслідків спливу строків позовної давності, подаючи заяву про перегляд заочного рішення, яку судом першої інстанції залишено без задоволення, незважаючи на наявність правових підстав для скасування судового рішення і розгляду справи у загальному порядку.

Постановою Верховного Суду від 18 липня 2018 року було частково задоволено касаційну скаргу ПАТ «Універсал Банк», рішення суду апеляційної інстанції від 16 листопада 2016 року скасовано, а справу передано на новий судовий розгляд до апеляційного суду.

В постанові Верховний Суд зазначив, що висновок суду апеляційної інстанції про відмову в задоволенні позову Банку у зв'язку зі спливом строку позовної давності є передчасним. Апеляційний суд не звернув уваги на умови Договору, укладеного між сторонами, а саме, що підвищені проценти за користування кредитними коштами нараховуються понад строк кредитування. Суд не перевірив дотримання позивачем трирічного строку звернення до суду з вимогами про їх стягнення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.

Відповідно до п.п. 1,4 ч.1, ч.2 ст. 376 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, 26 вересня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_1 був укладений Договір, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 72 000 грн. під 31,95% відсотків річних (а.с. 10-12).

Відповідно до п. 1.2.2 Договору позичальник зобов`язалась повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені Графіком погашення кредиту згідно Додатку № 1 до Договору, але в будь-якому випадку не пізніше 01 вересня 2010 року. При цьому сторони погодили, що терміном погашення кожного щомісячного ануїтетного платежу за Графіком погашення кредиту вважається останній робочий день, що передує 01 числу кожного календарного місяця строку кредитування, протягом якого позичальник зобов`язаний сплатити ануїтетний платіж.

При цьому згідно графіку погашення заборгованості кредит мав погашатися кожного місяця ануїтетним платежом у розмірі 4 024 грн. 51 коп. (а.с. 13).

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною другою статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за Договором, ОСОБА_1 обов`язку повернення кредитних коштів у строки та в розмірах, встановлених Договором, не виконала. Останній платіж по поверненню тіла кредиту та відсотків за користування ним було здійснено у період з 01.01.2009 по 31.01.2009 (а.с. 8).

Відповідно до частини першої статті 256 ЦК України позовною давністю є строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з частиною першою статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Стаття 261 ЦК України передбачає, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення рішення. (стаття 267 ЦК України).

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Створення учасникам справи рівних можливостей у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, складовими яких є закріплені у цивільному процесуальному законодавстві принципи рівності і змагальності сторін.

Відповідач, який не був у відповідності до вимог процесуального законодавства належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей для подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень.

Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належним чином відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення.

У разі відмови судом першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції.

Та обставина, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у судовому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.

Зазначений правовий висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року № 14-59цс18, згідно з яким Велика Палата Верховного Суду відступила від раніше висловлених Верховним Судом України висновків щодо неможливості вирішення апеляційним судом заяви про застосування позовної давності, яка подана особою, що не брала участі у розгляді справи у суді першої інстанції.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що ОСОБА_1 не була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи в суді першої інстанції (а.с. 62, 64, 65). У справі було ухвалене заочне рішення (а.с. 66-67), у заяві про перегляд заочного рішення відповідач просила застосувати наслідки спливу строку позовної давності (а.с. 80-83).

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 12 серпня 2016 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення було залишено без задоволення (а.с. 98-99).

Тому заявлене в апеляційній скарзі клопотання ОСОБА_1 про застосування наслідків спливу строків позовної давності підлягає врахуванню при розгляді справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята цієї статті).

Оскільки договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо

Отже, оскільки за умовами Договору відповідач мала виконувати зобов'язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів не пізніше останнього робочого дня, що передує 01 числу кожного календарного місяця строку кредитування, протягом строку кредитування, перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. А тому встановлення строку кредитування у договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів.

Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення.

Зазначений висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, що відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України має враховуватися судами нижчих інстанцій.

ПАТ «Універсал Банк» звернулося до суду з позовом 01 квітня 2015 року, а останній платіж за тілом та процентами по кредиту було здійснено ОСОБА_1 з 01.01.2009 по 31.01.2009 року. Тобто Банком пропущено строк позовної давності при зверненні до суду із вимогою про стягнення з відповідача заборгованості за тілом та процентами по кредиту, тому у задоволенні позовних вимог ПАТ «Універсал Банк» у цій частині належить відмовити.

Разом з тим, відповідно до п. 1.3.2 Договору за користування кредитним коштами понад строк кредитування (або терміни погашення за графіком погашення кредиту), встановлений цим Договором, процентна ставка встановлюється у розмірі 63,9 % річних (надалі «підвищена процентна ставка»).

Розмір такої процентної ставки застосовується до всієї простроченої суми основного боргу позичальника. Нарахування та облік таких процентів Банк здійснює відповідно до умов цього Договору та вимог чинного законодавства України, зокрема нормативних актів НБУ.

Підвищена процентна ставка не застосовується (а застосовується процентна ставка 0,0001% річних), якщо погашення суми простроченої заборгованості за цим Договором відбулося до: а) п'ятого числа місяця (включно), за умови, що таке п'яте число припадає на робочий день; або б) останнього робочого дня (включно), який передує п'ятому числу місяця, за умови, що таке п'яте число припадає на вихідний, святковий день.

Якщо сплата суми простроченої заборгованості не була здійснена протягом перших п'яти календарних днів місяця, то на суму простроченої заборгованості нараховується підвищена процентна ставка, починаючи з першого дня виникнення прострочення.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі не заперечує, що обов'язку повернути позичені в Банку гроші в повному обсязі вона не виконала. Згідно наданого Банком розрахунку нарахування підвищеної процентної ставки відбувалося з 01.01.2009 по 22.08.2012 роки і її загальний розмір склав 112 346 грн. 53 коп.

Після закінчення строку кредитування і до звернення до суду нарахований розмір підвищеної процентної ставки залишався незмінним.

Аналізуючи укладений між сторонами Договір передбачене кредитним договором підвищення процентної ставки відбувається внаслідок порушення зобов'язань, зокрема користування кредитом понад встановлений строк, тобто збільшення процентної ставки сторони пов'язали з певною подією - неповерненням кредитних коштів у встановлений у договорі строк.

Таке підвищення процентної ставки є саме реакцією на порушення зобов'язань за Договором і не може вважатися таким, що зумовлене збільшенням кредитного ризику, оскільки підвищення кредитного ризику - це ймовірна можливість виникнення ускладнень при виконанні договору, а в даному випадку йдеться про збільшення процентів внаслідок порушення договору.

Отже, нарахування підвищеної процентної ставки є мірою відповідальності за прострочення виконання кредитного зобов'язання, що застосовується до боржника до виконання ним обов'язку по поверненню кредиту в межах загального строку позовної давності.

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до розрахунку заборгованості (а.с. 8 - 9) розмір підвищених відсотків за Договором розрахований за період з 01.01.2009 по 22.08.2012 і дорівнює 112 346 грн. 53 коп. Банк звернувся з позовною заявою про стягнення зазначеної суми 01.04.2015 року (а.с. 31), тобто у межах строку позовної давності. Отже, ця сума підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк».

За таких обставин, апеляційна скарга ОСОБА_1 є обґрунтованою частково, рішення суду першої інстанції належить змінити. Позовні вимоги ПАТ «Універсал Банк» підлягають задоволенню частково в частині стягнення заборгованості за підвищеними відсотками. В іншій частині у задоволенні позовних вимог банку належить відмовити.

При цьому згідно з усталеною практикою Європейського суду, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи часткову обґрунтованість апеляційної скарги та пропорційність задоволених позовних вимог Банку, рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат підлягає зміні. Розмір судового збору, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк», належить зменшити до 1 123 грн. 54 коп.

При цьому з ПАТ «Універсал Банк» на користь ОСОБА_1 належить стягнути 906 грн. 98 коп., сплачених при подачі апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, ч.2, 381-384 ЦПК України, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 17 червня 2015 року змінити, скасувавши в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованості за тілом кредиту та відсотками.

У задоволенні позову в цій частині відмовити.

Зменшити розмір судового збору, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», до 1 123 (однієї тисячі ста двадцяти трьох) гривень 54 (п'ятдесяти чотирьох) копійок.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» на користь ОСОБА_1 906 (дев'ятсот шість) гривень 98 (дев'яносто вісім) копійок судового збору, сплаченого при подачі апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 лютого 2019 року.

Головуючий - О.Ю. Тичкова

Судді: А.В. Котелевець

Р.М. Піддубний