УХВАЛА

7 березня 2019 року м. Мукачево Справа № 303/1512/19

2/303/915/19

Суддя Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області

ОСОБА_1 розглянувши матеріали

за позовом ОСОБА_2 (89600 м. Мукачево, вул.Росвигівська,20/66)

до відповідача (1) ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» (01011 м. Київ, вул. Велика Васильківська, 39);

до відповідача (2) Управління державного казначейства в Печерському районі м. Київ (01133 м. Київ, вул. Леоніда Первомайського, 9-А);

до відповідача (3) Печерського районного відділу Державної виконавчої служби м. Київ ГТУЮ у м. Київ (01011? м. Київ, вул. Різницька, 11-Б)

третя особа: ОСОБА_3 (89600, м. Мукачево, вул.Руська,2/20)

про стягнення матеріальної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення матеріальної шкоди.

При вирішенні питання щодо можливості відкриття провадження у справі суд виходить з того, що за загальним правилом позови до юридичних осіб предявляються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (ст. 27 Цивільного процесуального кодексу України).

В свою чергу, за приписами ст. 28 (п. 15) Цивільного процесуального кодексу України, яка регулює питання альтернативної підсудності, позови до кількох відповідачів, які проживають або знаходяться в різних місцях, предявляються за місцем проживання або місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача.

У переданому на розгляд суду позові, фактичне місцезнаходження відповідачів знаходиться поза межами юрисдикційних повноважень Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області, а вимоги за предметом позову стосуються виключно стягнення сум грошових коштів, які повязані з несвоєчасним та неналежним виконанням відповідачами рішення суду про стягнення шкоди завданої злочином.

Питання про відшкодування шкоди завданої злочином було вирішено за наслідками судового розгляду справи №303/2147/14-ц (рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.05.2014, ухвала Апеляційного суду Закарпатської області від 11.09.2014), а у даному позові мова йде про стягнення сум коштів за наслідками неналежного виконання (за доводами позивача) рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 травня 2014 року по справі №303/2147/14-ц, з посиланням на винні дії відповідачів, тобто заявлені до стягнення суми коштів за предметом позовних вимог по справі №303/1512/19 не випливають із предявленого ОСОБА_3 обвинувачення та не вважаються шкодою завданою позивачу внаслідок винних дій вказаної перед цим особи.

В свою чергу, місцем завдання шкоди, внаслідок несвоєчасного та неналежного виконання судового рішення від 27.05.2014 є територія м. Києва.

Також переданий на розгляд суду позов не повязаний із захистом прав споживачів.

Так, відповідно до частини пятої статті 28 Цивільного процесуального кодексу України позови про захист прав споживачів можуть предявлятися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Системний аналіз положень Закону України «Про захист прав споживачів» свідчить про те, що для обґрунтування підстав застосування частини пятої ст. 28 Цивільного процесуального кодексу України щодо альтернативної підсудності позов повинен містити предмет та обставини, які вказують на порушення прав позивача як споживача послуг. Тобто предмет та підстави позову повинні вказувати на те, що такий позов пов'язаний з порушенням права споживача, з зазначенням такого права та способу захисту відповідно до положень, передбачених Законом України «Про захист прав споживачів».

Пунктом 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини, які виникають між споживачами і виробниками, виконавцями, продавцями під час продажу товарів (виконанні робіт, наданні послуг), встановлює права споживачів на придбання товарів (робіт, послуг) належної якості та безпечних для життя і здоров'я, а також визначає механізм захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

В пунктах 2, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» від 12 квітня 1996 року № 5 роз'яснено, що оскільки Закон не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів купівлі-продажу, майнового найму (в тому числі найму (оренди) жилого приміщення - в частині відносин, між наймачем (орендарем) і наймодавцем (орендодавцем), який одночасно є виконавцем комунальних послуг і послуг по ремонту житлового фонду та інженерного обладнання), побутового прокату, безоплатного користування майном, підряду (в тому числі побутового замовлення чи абонементного обслуговування), доручення, перевезення громадян та їх вантажу, комісії, схову, страхування, із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття і ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг).

Фактичний аналіз змісту позовних вимог свідчить про те, що такі повязані із вимогою про стягнення матеріальної шкоди, завданої неналежним та несвоєчасним виконанням рішення суду про стягнення шкоди завданої злочином та не повязані із захистом прав споживачів, оскільки ОСОБА_2 не є споживачем послуг, які надаються відповідачами.

У звязку з цим, Закон України «Про захист прав споживачів» до спірних по справі правовідносин застосуванню не підлягає, тому правила альтернативної підсудності до розгляду даного позову застосовуватися не можуть, а справа має розглядатися за загальними правилами підсудності, тобто за місцезнаходженням одного з відповідачів.

При цьому, жодних інших правових моментів, які б свідчили про наявність процесуальної можливості розглядати даний спір саме Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області, позовні матеріали не містять.

Навпаки, положення п. 15 ст. 28 Цивільного процесуального кодексу України у контексті з фактичними даними по справі (характером спірних правовідносин, субєктивним складом учасників процесу) свідчать про необхідність надіслання справи до суду, юрисдикція якого поширюється на територію, на якій зареєстровані відповідачі.

Враховуючи те, що відповідачі (2) та (3) зареєстровані та здійснюють діяльність на території Печерського району м. Києва, тому дану справу слід передати до Печерського районного суду м. Києва, територіальна юрисдикція якого поширюється на вказаний район.

У відповідності до п. 1 частини першої ст. 31 Цивільного процесуального кодексу України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 27, 28, 31, 260, 353, 354 Цивільного процесуального кодексу України

ПОСТАНОВИВ:

1. Справу №303/1512/19 за позовом ОСОБА_2 до ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК», Управління державного казначейства в Печерському районі м. Київ, Печерського районного відділу Державної виконавчої служби м. Київ ГТУЮ у м.Київ, третя особа: ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди передати на розгляд до Печерського районного суду міста Києва (01601, м. Київ, вул. Хрещатик, 42-А).

2. Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя В.В. Кость