КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/259/2019 Головуючий у 1 інстанції - Поліщук А.С.
Унікальний номер справи № 371/324/18 Доповідач - Андрієнко А.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2019 року Київський апеляційний суд в складі:

Судді - доповідача: Андрієнко А.М.

Суддів: Соколової В.В.

ПоліщукН.В.

При секретарі Дроздовій Ж.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Прокуратури Київської області Грабець І. на рішення Миронівського районного суду Київської області від 26 вересня 2018 року у цивільній справі за позовом заступника керівника Кагарлицької місцевої прокуратури в інтересах держави до ОСОБА_2, Головного управління Держгеокадастру у Київській області про визнання недійсними наказів та договорів оренди землі,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2018 року позивач заступник керівника Кагарлицької місцевої прокуратури в інтересах держави звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2, Головного управління Держгеокадастру у Київській області про визнання недійсними наказів та договорів оренди землі.

На обґрунтування позовних вимог вказував, що в порушення вимог законодавства України, Головне управління Держземагентства в Київській області прийняло вищезазначені накази та уклало договір оренди земельної ділянки з громадянином ОСОБА_2, які порушують права держави, а тому на підставі ст. ст. 4,10, 155, 203, 215 Цивільного кодексу України вони підлягають визнанню недійсним та скасуванню.

Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 26 вересня 2018 року в задоволенні позову заступника керівника Кагарлицької місцевої прокуратури в інтересах держави до ОСОБА_2, Головного управління Держгеокадастру у Київській області про визнання недійсними наказів та договорів оренди землі - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, перший заступник прокурора Прокуратури Київської області Грабець І. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, мотивуючи тим, що рішення було постановлено з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з'ясуванням обставин справи.

На обґрунтування апеляційної скарги вказує, що ОСОБА_2 25.01.1993 року здійснено реєстрацію юридичної особи - Селянське (фермерське) господарство «Панчук», керівником якого є ОСОБА_2, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, та вже отримував із земель державної та комунальної власності як громадянин без земельних торгів земельну ділянку площею 44,1 га, розташовану на території Тулинської сільської ради Миронівського району Київської області, для ведення фермерського господарства на підставі державного акту на право постійного користування землею. Таким чином ОСОБА_2 реалізував свій намір займатися фермерським господарством шляхом безкоштовного отримання земельної ділянки для створення фермерського господарства ще у 1995 році.

Проте, будучи керівником фермерського господарства, ОСОБА_2, з метою уникнення набуття земельних ділянок на конкурентних засадах, звернувся у 2014 році як фізична особа із заявами про отримання земельних ділянок площею понад 70 га для ведення фермерського господарства.

При цьому, ФГ «Панчук» є єдиним зареєстрованим фермерським господарством ОСОБА_2 та з моменту отримання в оренду земельних ділянок для ведення фермерського господарства у 2015 році до подання даної позовної заяви останнім нові господарства не створювалися, а тому прокуратура вважає, що накази та договори оренди є недійсними, так як земельні ділянки виділені відповідачу ОСОБА_2 повторно для ведення фермерського господарства не на конкурсних засадах.

Представник позивача в суді апеляційної інстанції підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

ОСОБА_2 та його представник, представник Головного управління Держгеокадастру у Київській області просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволеннюз наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із недоведеності прокурором порушень вимог земельного законодавства під час вирішення питання про надання ОСОБА_2 земельних ділянок в оренду для ведення фермерського господарства.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів повністю погодитися не може, виходячи з наступного.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Судом встановлено, що заступник керівника Кагарлицької місцевої прокуратури Київської області звернувся із позовом в інтересах держави та просив суд:

- визнати недійсними накази Головного управління Держземагентства у Київській області про надання дозволів: №10-8210/15-14-сг від 20 жовтня 2014 року, №10-6346/15-14-сг від 02 жовтня 2014 року, №10-6345/15-14-сг від 02 жовтня 2014 року та №10-6344/15-14-сг від 02 жовтня 2014 року щодо відведення в оренду земельної ділянки, розташованої на території Тулинської сільської ради Миронівського району;

- визнати недійсними накази Головного управління Держземагентства у Київській області № 10-9348/15-14-сг від 05 листопада 2014 року, №10-7636/15-14-сг від 17 жовтня 2014 року, № 10-7635/15-14-сг від 17 жовтня 2014 року, № 10-7634/15-14-сг від 17 жовтня 2014 року якими затверджено проекти із землеустрою щодо відведення ОСОБА_2 земельних ділянок в оренду строком на 49 років, які знаходяться на території Тулинської сільської ради Миронівського району загальною площею 70,4455 га, розташованих за межами населеного пункту с. Тулинці, на території Тулинської сільської ради Миронівського району Київської області, що мають наступні кадастрові номери: НОМЕР_1; НОМЕР_2; НОМЕР_3; НОМЕР_4;

- визнати недійсним договір оренди землі від 25 березня 2015 року № 1136, укладений між головним управлінням Держземагентства у Київській області та ОСОБА_2 про оренду земельної ділянки площею 11,4729 га, яка знаходиться на території Тулинської сільської ради Миронівського району Київської області, кадастровий номер НОМЕР_3, для ведення фермерського господарства;

- визнати недійсним договір оренди землі від 25 березня 2015 року №1138, укладений між Головним управлінням Держземагентства у Київській області та ОСОБА_2 про оренду земельної ділянки площею 10,3001 га, яка знаходиться на території Тулинської сільської ради Миронівського району Київської області, кадастровий номер НОМЕР_1, для ведення фермерського господарства;

- визнати недійсним договір оренди землі від 25 березня 2015 року №1140, укладений між головним управлінням Держземагентства у Київській області та ОСОБА_2 про оренду земельної ділянки площею 15,725 га, яка знаходиться на території Тулинської сільської ради Миронівського району Київської області, кадастровий номер НОМЕР_4, для ведення фермерського господарства;

- визнати недійсним договір оренди землі від 25 березня 2015 року №1133, укладений між головним управлінням Держземагентства у Київській області та ОСОБА_2 про оренду земельної ділянки площею 33,0000 га, яка знаходиться на території Тулинської сільської ради Миронівського району Київської області, кадастровий номер НОМЕР_2, для ведення фермерського господарства.

Відносини, пов'язані з орендою землі для ведення фермерського господарства регулюються відповідними нормами ЦК України, ЗК України, законами України «Про фермерське господарство», «;Про оренду землі» та іншими нормативно - правовими актами.

З огляду на положення ст. 22, 31, 93, 124 ЗК України землі сільськогосподарського призначення можуть надаватися громадянам для ведення фермерського господарства та використовуватися цим господарством, зокрема, на умовах оренди. За правилом ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними ст. 122 цього Кодексу, чи договору купівлі - продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Частинами 2 та 3 ст. 134 ЗК України визначені випадки, коли земельні торги не проводяться, а передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється в порядку, встановленому ст. 123 цього Кодексу. Зокрема, земельні торги не проводяться при передачі громадянам земельних ділянок для ведення фермерського господарства.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЗК України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, в якому зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Органам, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною 3 ст. 123 ЗК України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно - правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко - економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно - територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, ст. 123 ЗК України врегульовує загальний порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування в тих випадках, коли згідно із законом земельні торги не проводяться; визначає вимоги до змісту клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; забороняє компетентним органам вимагати інших, крім установлених цією статтею, матеріалів і документів; установлює загальні підстави для відмови в наданні такого дозволу.

Разом з тим відносини, пов'язані зі створенням, діяльністю та припиненням діяльності фермерських господарств, регулюються, крім ЗК України, Законом «Про фермерське господарство» та іншими нормативно - правовими актами України.

Відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.1 Закону України «Про фермерське господарство» фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян зі створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону. Фермерське господарство може бути створене одним громадянином України або кількома громадянами України, які є родичами або членами сім'ї, відповідно до закону.

Можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов'язана з наданням (передачею) йому земельних ділянок для ведення фермерського господарства, що є обов'язковою умовою для державної реєстрації фермерського господарства (ст. 8 Закону).

Порядок надання (передачі) земельних ділянок для ведення фермерського господарства передбачений вказаним спеціальним Законом.

Згідно правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-2903цс15 при вирішенні позовних вимог щодо законності рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства застосуванню підлягає порядок надання (передачі) земельних ділянок для ведення фермерського господарства, визначений ст. 7 Закону № 973-IV як спеціального щодо до статті 123 ЗК України.

Таким чином, за змістом ст.ст. 1, 7, 8 Закону України «Про фермерське господарство» № 973-IV заява громадянина про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства повинна відповідати вимогам, передбаченим ч. 1 ст. 7 цього Закону. У свою чергу, розглядаючи заяву громадянина по суті, орган виконавчої влади чи місцевого самоврядування (а в разі переданого на судовий розгляд спору суд) повинен дати оцінку зазначеним у заяві обставинам і фактам, перевірити доводи заявника, наведені на обґрунтування розміру земельної ділянки з урахуванням перспектив розвитку фермерського господарства, в тому числі щодо наявності трудових і матеріальних ресурсів.

За наслідками зазначеної перевірки орган державної виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування повинен пересвідчитися в дійсності волевиявлення заявника, наявності в нього бажання створити фермерське господарство та спроможності вести господарство такого виду, виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих для ведення фермерського господарства.

Під час розгляду справи місцевим судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 в 2014 році звернувся до Головного управління Держземагенства у Київській області із клопотаннями (заявами) про надання йому дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення чотирьох земельних ділянок в оренду строком на 49 років, орієнтовною загальною площею 70,4454 га., які розміщені за межами населеного пункту с. Тулинці, на території Тулинської сільської ради Миронівського району Київської області для ведення фермерського господарства (а.с. 23 том 1).

Зі змісту вказаних клопотань (заяв) убачається, що відповідач ОСОБА_2 звертаючись до Головного управління Держземагенства у Київській області, як уповноваженого органу державної влади з питань прийняття рішення про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо земель сільськогосподарського призначення, зазначив у клопотаннях бажані розміри земельних ділянок, їх місце розташування, цільове призначення, надав обґрунтування розмірів земельних ділянок (в довільній формі), як того вимагають положення ч. 2 ст. 123 Земельного кодексу України та ч. 1 ст. 7 Закону України «Про фермерське господарство».

До наданих клопотань ОСОБА_2 також долучив копію диплома Української Ордена Трудового Червоного Прапора сільськогосподарської академії (а.с. 21 том 1), яка засвідчує наявність у нього освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі, копію трудової книжки (а.с. 20-21), яка підтверджує наявність у нього багаторічного досвіду роботи у сільському господарстві, а також графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельних ділянок (а.с. 25, 28, 31, 34 том 1), як того вимагають ч. 2 ст. 123 Земельного кодексу України та ч. 1 ст. 7 Закону України «Про фермерське господарство».

Головним управлінням Держземагенства у Київській області за результатами розгляду вказаних клопотань, наказами №10-8210/15-14-сг від 20 жовтня 2014 року, №10-6346/15-14-сг від 02 жовтня 2014 року, №10-6345/15-14-сг від 02 жовтня 2014 року та №10-6344/15-14-сг від 02 жовтня 2014 року було прийнято рішення, якими відповідачу було надано дозвіл на розробку документації із землеустрою щодо відведення в оренду 4-ох земельних ділянок, загальною орієнтовною площею 70,4454 га, розташованих за межами населеного пункту с. Тулинці, на території Тулинської сільської ради, Миронівського району Київської області, цільове призначення яких - для ведення фермерського господарства, із земель сільськогосподарського призначення державної власності (а.с. 37-40 том 1).

Із матеріалів справи убачається, що відповідачем ОСОБА_2, на виконання наказів Головного управління Держземагенства у Київській області було розроблено документацію із землеустрою щодо відведення в оренду 4-ох земельних ділянки, загальною площею 70,4454 га, розташованих за межами населеного пункту с. Тулинці, на території Тулинської сільської ради, Миронівського району Київської області, цільове призначення яких - для ведення фермерського господарства, із земель сільськогосподарського призначення державної власності (а.с. 23, 32, 36, 41-44).

Вказану документацію відповідач надав Головному управлінню Держземагенства у Київській області, як органу державної влади, який відповідно до ст. ст. 122, 123 Земельного кодексу України уповноважений на затвердження документації із землеустрою та передачу в оренду земельних ділянок спірної категорії.

За результатами розгляду вказаних документів, Головним управлінням Держземагенства у Київській області винесено накази № 10-9348/15-14-сг від 05 листопада 2014 року, №10-7636/15-14-сг від 17 жовтня 2014 року, № 10-7635/15-14-сг від 17 жовтня 2014 року, № 10-7634/15-14-сг від 17 жовтня 2014 року (а.с. 41-44 том 1), якими прийнято рішення про затвердження документації із землеустрою про відведення ОСОБА_2 в оренду 4-ох земельних ділянок, загальною площею 70,4455 га, розташованих за межами населеного пункту с. Тулинці, на території Тулинської сільської ради Миронівського району Київської області, з цільовим призначенням - ведення фермерського господарства, із земель сільськогосподарського призначення державної власності, з кадастровими номерами: НОМЕР_1;НОМЕР_2;НОМЕР_3;НОМЕР_4.

Як убачається із матеріалів справи, 25 березня 2015 року між Головним управлінням Держземагенства у Київській області та ОСОБА_2 укладені чотири договори оренди земельних ділянок державної власності, строком на 49 років, загальною площею 70,4454 га., які розміщені за межами населеного пункту с. Тулинці, на території Тулинської сільської ради Миронівського району Київської області для ведення фермерського господарства, які посвідчені нотаріусом, та зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с. 45-52 том 1).

Як встановлено місцевим судом під час розгляду справи, Головне управління Держземагенства у Київській області видаючи накази про надання ОСОБА_2 дозволу на розроблення документації із землеустрою та її затвердження, діяло з урахуванням норм ст. ст. 122, 123 Земельного кодексу України та ст. ст. 7, 8 Закону України «Про фермерське господарство».

Зі змісту пунктів 2 та 3 вищезазначених наказів, убачається, що Головним управлінням Держземагенства у Київській області було прийнято рішення про передачу ОСОБА_2 зазначених земельних ділянок в оренду строком на 49 років, на умовах зазначених в договорі оренди, який укладається після затвердження нормативної грошової оцінки.

Згідно з положеннями ст. 10 Земельного кодексу України до повноважень районних рад у галузі земельних відносин на території району належить організація землеустрою та затвердження землевпорядних проектів.

Як убачається із протоколу пленарного засідання Миронівської районної ради Київської області від 27 лютого 2015 року № 40 відповідачем ОСОБА_2 подано до Миронівської районної ради Київської області технічну документацію з нормативної грошової оцінки вказаних земельних ділянок, що надаються в оренду для ведення фермерського господарства, розташованих на території Тулинської сільської ради Миронівського району Київської області, які рішенням Миронівської районної ради Київської області було затверджено (а.с. 15-35 том 2).

25 березня 2015 року між Головним управлінням Держземагенства у Київській області та ОСОБА_2 укладено чотири договори оренди земельних ділянок державної власності, строком на 49 років, загальною площею 70,4454 га., які розміщені за межами населеного пункту с. Тулинці, на території Тулинської сільської ради Миронівського району Київської області для ведення фермерського господарства, які посвідчені приватним нотаріусом Миронівського районного нотаріального округу Київської області Шепітко В.В., та зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с. 45-52 том 1).

За таких обставин, згідно з пунктом 6 частини першої статті 12 ГПК України господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів.

Відтак, розмежування компетенції судів з розгляду земельних спорів відбувається залежно від їхнього предмета та суб'єктного складу їх учасників. Крім спорів, зокрема, щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень при реалізації ними управлінських функцій у сфері земельних правовідносин, вирішення яких віднесено до компетенції адміністративних судів, земельні спори, сторонами в яких є юридичні особи та фізичні особи-підприємці, розглядаються господарськими судами, а інші - за правилами цивільного судочинства.

Прокурор звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати незаконним і скасувати накази , визнати недійсними укладені відповідачами договори оренди земельних ділянок. Позовні вимоги мотивував, зокрема, тим, що ОСОБА_2 на час отримання земельної ділянки вже був керівником ФГ « Панчук» і займався фермерським господарством.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про фермерське господарство» (далі також - Закон) у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян зі створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону.

Згідно з частиною першою статті 7 Закону у зазначеній редакції для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації.

Після одержання засновником державного акта на право власності на земельну ділянку або укладення договору оренди земельної ділянки та його державної реєстрації фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб (стаття 8 Закону у вказаній редакції).

Отже, можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов'язана з одержанням ним державного акта на право власності на земельну ділянку або укладення договору оренди земельної ділянки для ведення фермерського господарства, що є передумовою для державної реєстрації останнього.

Судом встановлено , що на момент видання наказів і укладення з ОСОБА_2 договору оренди земельних ділянок ОСОБА_2 вже був засновником ФГ «Панчук» і вже набув статус юридичної особи, земельні ділянки правомірність набуття яких оспорюється прокурором також були виділені відповідачу для ведення фермерського господарства.

За змістом статей 1, 5, 7, 8 і 12 Закону після укладення договору оренди земельної ділянки для ведення фермерського господарства та проведення державної реєстрації такого господарства обов'язки орендаря цієї земельної ділянки виконує фермерське господарство, а не громадянин, якому вона надавалась.

З огляду на це Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 20.06.2018 року за № 14-157 цс18 прийшла до висновку , що спір у такій справі є пов'язаним з наданням без проведення земельних торгів в оренду земельної ділянки існуючому фермерському господарству шляхом надання в оренду додаткової земельної ділянки для ведення фермерського господарства його засновнику і подальшого передання цієї ділянки у користування фермерському господарству.

Спори юридичних осіб, зокрема органів державної влади та місцевого самоврядування, із зареєстрованими в установленому порядку фермерськими господарствами мають розглядатися за правилами господарського судочинства.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах сформульовано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі № 348/992/16-ц.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до частини другої статті 377 ч.2 ЦПК України порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього кодексу, є обов'язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів скарги.

Отже, рішення Миронівського районного суду Київської області від 26 вересня 2018 року слід скасувати, а провадження у справі - закрити.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Прокуратури Київської області Грабець І. задовольнити частково.

Рішення Миронівського районного суду Київської області від 26 вересня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким провадження по справі за позовом заступника керівника Кагарлицької місцевої прокуратури в інтересах держави до ОСОБА_2, Головного управління Держгеокадастру у Київській області про визнання недійсними наказів та договорів оренди землі закрити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 4 березня 2019 року.

Суддя - доповідач:

Судді: