Постанова

Іменем України

27 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 760/22810/15-ц

провадження № 61-2760св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М., Фаловської І. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Обслуговуючий гаражний кооператив «Комета»,

третя особа - Головне територіальне управління юстиції у місті Києві,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду міста Києва від 13 листопада 2017 року в складі колегії суддів: Лапчевської О. Ф., Мазурик О. Ф., Махлай Л. Д.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Обслуговуючого гаражного кооперативу «Комета» (далі - ОГК «Комета»), третя особа - Головне територіальне управління юстиції у місті Києві, про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_2, яка все належне майно заповіла своєму сину ОСОБА_1 Позивач у визначений законом строк звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва на спадщину, зокрема на гаражний бокс АДРЕСА_1 та розміщений на 1 поверсі у 3 ряду із підвалом. Проте нотаріус відмовив у видачі свідоцтва на спадщину, оскільки право власності на вказаний гаражний бокс за спадкодавцем не зареєстроване. Позивач вважає, що його матері спірний гаражний бокс № 2 належав на праві власності, що підтверджується довідкою, виданою відповідачем 29 жовтня 2008 року та технічним паспортом, виготовленим Комунальним підприємством «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» (далі - КП «Київське МЮТІ») 19 листопада 2008 року.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просив визнати за ним у порядку спадкування за заповітом право власності на гаражний бокс АДРЕСА_1 та розміщений на 1 поверсі у 3 ряду з підвалом.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 22 листопада 2016 року (в складі судді Кицюк В. С.) позов задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на гаражний бокс АДРЕСА_1 та розміщений на 1 поверсі у 3 ряду з підвалом. Стягнуто з ОГК «Комета» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 600 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідно до довідки Гаражного кооперативу «Комета» (далі - ГК «Комета») від 29 жовтня 2008 року ОСОБА_2 була власником спірного гаражного боксу, що свідчить і про те, що вона була членом даного кооперативу і повністю внесла пайові внески.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

У травні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що цим рішенням порушено її права та інтереси, оскільки саме вона є власником спірного гаражу. Так, ОСОБА_4 вийшов зі складу членів кооперативу з передачею свого права на членство в кооперативі та майнових прав щодо гаражного боксу НОМЕР_1 ОСОБА_3 У подальшому вона сплатила членський внесок та відповідно до довідки ОГК «Комета» стала власником цього гаражу, тому суд першої інстанції вирішив питання щодо майна, яке не належало спадкодавцю.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 13 листопада 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що ОСОБА_2 була лише користувачем спірного гаражного боксу на підставі виданої ОСОБА_4 довіреності. Разом з тим, ОСОБА_4 вийшов зі складу членів кооперативу з передачею свого права на членство в кооперативі та майнових прав щодо гаражного боксу НОМЕР_1 ОСОБА_3, що підтверджується його заявою та довідкою голови правління ОГК «Комета». Відповідно до листа ОГК «Комета» на адресу реєстраційної служби власником спірного боксу є ОСОБА_3, яка сплачувала вступний членський внесок, що підтверджується квитанцією. Членство ОСОБА_3 також затверджено протоколом загальних зборів ОГК «Комета». ОСОБА_2 не була членом гаражного кооперативу, а була користувачем спірного гаражного боксу без права розпорядження, тому висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_2 не встигла оформити належне їй право власності на гаражний бокс, є необґрунтованим.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 29 січня 2018 року відкрито касаційне провадження і витребувано цивільну справу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

23 лютого 2018 справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29 січня 2019 року справу призначено до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд безпідставно задовольнив апеляційну скаргу особи, яка не брала участі у справі, оскільки права ОСОБА_3 рішенням суду не порушені. Відповідач неодноразово подавав клопотання про відкладення розгляду справи з метою затягування судового процесу та не надав відповідь на адвокатський запит з метою встановлення фактичних обставин справи. Суд першої інстанції належим чином дослідив зібрані у справі докази та ухвалив законне рішення. Апеляційний суд безпідставно вважав належними та допустимими подані скаржником докази, оскільки вони не спростовують встановлені судом першої інстанції обставини. ОСОБА_3 не була членом ОГК «Комета», тому вона не є користувачем або власником спірного гаражного боксу.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що згідно зі свідоцтвом про народження батьками ОСОБА_1 є ОСОБА_4 та ОСОБА_2

ОСОБА_4 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 20 квітня 1977 року до 25 вересня 2007 року.

ОСОБА_2 заповіла все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати на день смерті, ОСОБА_1, що підтверджується заповітом від 12 вересня 2011 року.

03 березня 2015 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2 уклали договір про розподіл майна, предметом якого були квартира АДРЕСА_2 автомобіль Toyota Prado.

ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Встановлено, що 13 травня 2015 року ОСОБА_5 (колишній чоловік спадкодавця) звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Постановою від 30 вересня 2015 року державний нотаріус Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори відмовила ОСОБА_4 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом - на 1/2 частку у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу, яке складається з квартири АДРЕСА_2 після смерті його колишньої дружини ОСОБА_2

ОСОБА_1 (син спадкодавця) 08 жовтня 2015 року звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Постановою від 24 грудня 2015 року державний нотаріус Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом - на гаражний бокс АДРЕСА_1 після смерті матері ОСОБА_2

Відповідно до довідки ГК «Комета» від 29 жовтня 2008 року ОСОБА_2 є власником гаражного боксу АДРЕСА_1. Довідка видана для оформлення технічного паспорту.

Згідно з технічним паспортом на гаражний бокс АДРЕСА_1 власником цього гаража є ОСОБА_2

Разом з тим, відповідно до іншої довідки ГК «Комета» від 12 березня 2011 року ОСОБА_4 є власником гаражного боксу АДРЕСА_1. Довідка видана для оформлення права власності.

12 березня 2011 року ОСОБА_4 підписав довіреність на ім'я ОСОБА_2, відповідно до якої останній надано право користування гаражним боксом АДРЕСА_1 та розміщений на 1 поверсі у 3 ряду із підвалом, без права розпорядження ним.

Відповідно до заяви від 16 вересня 2015 року ОСОБА_4 вийшов зі складу членів кооперативу з передачею свого права на членство в кооперативі та майнових прав щодо спірного гаражного боксу НОМЕР_1 ОСОБА_3, що підтверджується також довідкою від 16 вересня 2015 року за підписом голови правління ОГК «Комета» ОСОБА_6

Згідно з листом ОГК «Комета» від 16 вересня 2015 року на адресу Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна ОСОБА_3 є власником гаражного боксу АДРЕСА_1».

Відповідно до квитанції про сплату членського вступного внеску від 21 вересня 2015 року ОСОБА_3 сплатила вступний членський внесок за участь у кооперативі у розмірі 2 200 грн.

Відповідно до інформаційної довідки КП «Київське МЮТІ» від 05 листопада 2015 року гаражний бокс АДРЕСА_1 на праві власності не зареєстрований.

Згідно з інформацією ОГК «Комета», наданою у листі від 03 грудня 2015 року на адвокатський запит від 01 грудня 2012 року у відповідача відсутні дані щодо ОСОБА_3 як учасника ГК «Комета».

Убачається з протоколу загальних зборів членів кооперативу від 21 квітня 2016 року, що новим членом ОГК «Комета» затверджено ОСОБА_3

Згідно з листом відповідача на запит суду від 25 квітня 2016 року на підставі статуту ОГК «Комета» жодного власника спірного гаражного боксу НОМЕР_1 немає. Користувачі цього гаражного боксу НОМЕР_1 не мали права власності на це майно, тому надати документи, що підтверджують право власності, можливості не має.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п'ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Порядок прийняття спадщини визначений Главою 87 ЦК України.

Згідно з нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов'язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті 1218 ЦК України).

Розглядаючи спори, пов'язані із спадкуванням частки майна, що у спільній сумісній власності, судам слід звертати увагу на те, що згідно з частиною третьою статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 11 Закону України «Про кооперацію» вступ до кооперативу здійснюється на підставі письмової заяви. Особа, яка подала заяву про вступ до кооперативу, вносить вступний внесок і пай у порядку та розмірах, визначених його статутом.

Пай кожного члена кооперативу формується за рахунок разового внеску або часток протягом певного періоду. Майнові внески оцінюються у грошовій формі. Розмір паю члена кооперативу залежить від фактичного його внеску до пайового фонду. Паї, в тому числі резервного і спеціального фондів, є персоніфікованими і у сумі визначають загальну частку кожного члена кооперативу у майні кооперативу (частина перша та друга статті 21 Закону України «Про кооперацію»).

Внесені подружжям в період шлюбу пайові внески, а після повного внесення паю - наданий у користування гараж є спільною сумісною власністю подружжя.

За загальним правилом частка у спільній сумісній власності того з подружжя, хто пережив спадкодавця, складає 1/2 майна, підлягає виділу та не входить до складу спадщини і не включається до спадкового майна після смерті іншого з подружжя.

Встановивши, що ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, суд першої інстанції зазначене вище не врахував. Визнавши за позивачем право власності на весь гараж, залишив поза увагою презумпцію спільного сумісного майна подружжя, визначену статтею 60 СК України, не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, не встановив, чи входить цей гараж до обсягу майна, що є спільним майном подружжя, чи сплачувались подружжям спільно, чи окремо пайові внески за спірний гараж у період перебування у шлюбі, не визначився зі складом осіб, які повинні брати участь у справі, тому передчасно вирішив спір.

Правовстановчих документів, які б підтверджували право власності на вказаний гараж, матеріали цивільної справи не містять. Доказів про сплату членських внесків суду не надано.

Апеляційний суд переоцінив наявні у справі докази, не встановив нових обставин, не дослідив належним чином нових доказів, дійшов протилежного висновку про відмову в задоволенні позову, разом з тим, не усунув протирічь (довідки кооперативу за 2008-2016 роки з протилежною інформацією про право власності спірного гаража), що містяться у долучених до матеріалів справи документах, не оцінив належності та допустимості кожного доказу, не звернув уваги, що ОСОБА_2 була дружиною ОСОБА_1, отже має право на половину спільного сумісного майна, набутого під час шлюбу.

Нормами цивільно-процесуального закону визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні спору. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Проте суди під час вирішення спору не встановили на підставі належних та допустимих доказів у їх сукупності обставин, що мають значення для справи, не надали належної правової оцінки усім доказам у сукупності, з яких виходили при вирішенні спору, та залишили поза увагою, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені, тому суд касаційної інстанції позбавлений можливості усунути вказані недоліки і перевірити доводи позивача та відповідачів, оскільки вони потребують встановлення обставин, які не були встановлені судом.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Отже, рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до вимог статті 411 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 22 листопада 2016 року та рішення Апеляційного суду міста Києва від 13 листопада 2017 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

В. М. Сімоненко

І. М. Фаловська