Постанова

Іменем України

27 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 524/9608/15-ц

провадження № 61-47417св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М. (суддя-доповідач),

Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

представник позивача- ОСОБА_3,

відповідач - ОСОБА_4,

представник відповідача- ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 24 жовтня 2018 рокуу складі судді

ОСОБА_6,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 06 травня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 борг у розмірі 295 227,57 грн, інфляційні втрати за період з 26 жовтня 2014 року по 01 листопада 2015 року - 134 592,26 грн та штраф у розмірі трьох відсотків річних - 9 842,07 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_4 подав до апеляційного суду апеляційну скаргу, пропустивши строк для її подачі, який просив поновити, посилаючись на те, що копію оскаржуваного рішення він не отримував та про оскаржуване рішення дізнався лише 20 серпня 2018 року після того, як його представник ознайомився з матеріалами справи.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 24 жовтня 2018 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області

від 06 травня 2016 року, відмовлено.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, апеляційний суд виходив із того, що відповідно до вимог частини другої статті 358 ЦПК України незалежно від поважності пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов'язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Апеляційним судом було встановлено, що відповідач належним чином повідомлявся про час і місце розгляду вказаної справи, був обізнаний про дату та час судового розгляду даної справи, проте своєчасно не скористався правом на оскарження рішення в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, а тому у відповідності до вимог частини 2 статті 358 ЦПК України, відсутні передбачені законом підстави для задоволення клопотання заявника про поновлення строку на подання апеляційної скарги поза межами передбаченого законом строку в один рік з дня складання повного тексту рішення суду першої інстанції та відкриття апеляційного провадження.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У листопаді 2018 рокуОСОБА_4 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції, та передати справу на новий розгляд до апеляційного суду.

Касаційна скарга мотивована тим, що про рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 06 травня 2016 року він дізналася тільки 20 серпня 2018 року, тому в оскаржуваній ухвалі суд апеляційної інстанції не врахував поважні причини пропущення строку на апеляційне оскарження.

Також, посилався на те, що на момент ухвалення оскаржуваного рішення суду першої інстанції закон не передбачав обов'язку апеляційного суду відмовляти у відкритті апеляційного провадження незалежно від поважності пропуску строку на апеляційне оскарження у випадках подання апеляційної скарги після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, а пов'язував можливість відкриття апеляційного провадження з оцінкою судом поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У січні 2019 року ОСОБА_2 подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому зазначив, що судове рішення є законним і обґрунтованим.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що рішення Автозаводського районного суду

м. Кременчука Полтавської області від 06 травня 2016 року було постановлено без участі сторін.

ОСОБА_4 був належним чином повідомлений про розгляд справи, призначеної на 06 травня 2016 року, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення, що міститься в матеріалах справи.

20 серпня 2018 року представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 ознайомився з матеріалами даної цивільної справи та зробив фотокопії з неї.

19 вересня 2018 року ОСОБА_4 звернувся до Апеляційного суду Полтавської області з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції від 06 травня 2016 року, разом із клопотанням про поновлення строку.

Як на підставу поважності пропуску строку на апеляційне оскарження,

ОСОБА_4 посилався на те, що про рішення суду першої інстанції йому стало відомо лише 20 серпня 2018 року після ознайомлення його представником з матеріалами цивільної справи.

Згідно з пунктом 13 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Разом з тим, у пункті 9 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_4 була подана 19 вересня 2018 року, то апеляційний суд вірно керувався нормами ЦПК України у редакції, що діяла з

15 грудня 2017 року.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Обєднаної Палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 361/161/13-ц (провадження № 37352сво18).

Зазначене відповідає загальновизнаному положенню про дію цивільних процесуальних норм у часі, згідно з яким незалежно від часу відкриття провадження у справі, при здійсненні процесуальних дій застосовуються той процесуальний закон, який діє на момент здійснення таких дій (частина третя стаття 3 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов'язки; пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Згідно з частиною першою статті статтею 126 ЦПК України (у редакції, чинній на момент подання апеляційної скарги) право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями встановленні державами - членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Дія 97» проти України від 21 жовтня 2010 року).

Таким чином, встановивши відсутність визначених законом виключень, передбачених частиною другою статті 358 ЦПК України, враховуючи те, що заявник звернувся із апеляційною скаргою про оскарження рішення суду першої інстанції понад один рік, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Доводи касаційної скарги спростовуються матеріалами справи та встановленими судом апеляційної інстанції фактичними обставинами, а тому не є обґрунтованими.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а ухвалу апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палатиКасаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Полтавського апеляційного суду від 24 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасоване судове рішення апеляційного суду втрачає законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягаю.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

В. І.Журавель

В. М.Коротун

В. П.Курило