ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3414/19 Справа № 200/8502/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Женеску Е. В. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2019 року м. Дніпро

колегія суддів судової палати у з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.

за участю секретаря - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства Конкорд-Фінанс, третя особа Дніпровська міська рада про визнання проекту договору незаконним,

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що вона з 1970 року проживає в гуртожитку колишнього Дніпропетровського авторемонтного заводу №2 по вул. Героїв Сталінграда, 1 в м. Дніпропетровську. Власником жилої частини будівлі є відповідач. 08 грудня 2015 року відповідач надав позивачу проект договору найму житлового приміщення в гуртожитку, а саме кімнати №19. До проекту договору додано супровідний лист, яким позивача попереджено, що в гуртожиток з 21 грудня 2015 року будуть допускатися лише особи, які уклали договір найму. Позивач вважає, що наданий проект договору є частково неприйнятним, оскільки не відповідає вимогам ч.1 ст. 203 ЦК України.

Так, строк дії договору в 6 місяців є неприйнятним і не відповідає вимогам Закону України Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків. Не відповідає вимогам закону п. 4.2 проекту договору, за яким наймодавець може в односторонньому порядку розірвати договір у разу невнесення плати більше ніж за один місяць, не прийнятне застереження в п. 4.3 договору щодо можливості розірвати договір у разі, коли приміщення перестає бути придатним для проживання, оскільки власник повинен утримувати будівлю гуртожитку, а не прискорювати руйнування. Неприйнятним є розмір плати за наймане приміщення 20 грн. за один квадратний метр, оскільки вартість явно завищена та не погоджена з Дніпропетровською міською радою відповідно до вимог ст. 18 Закону України Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків. Не відповідає вимогам Закону України Про виконавче провадження викладене в п. 4.6 право наймодавця після розірвання договору за відмови наймача покинути займане приміщення, заблокувати прохід до приміщення або демонтувати двері. Відповідач не бажає вирішити розбіжності, що виникли між сторонами.

У зв'язку з чим, ОСОБА_1 просила суд визнати проект договору найму кімнати №19 в будинку 1 по вул. Героїв Сталінграда, між ПрАТ Конкорд-Фінанс з ОСОБА_1 таким, що не відповідає вимогам закону.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги про визнання проекту договору незаконним.

В своїй апеляційній скарзі, позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та на неправильне застосування норм матеріального права, а також на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

ПрАТ Конкорд-Фінанс відповідно до ст. 360 ЦПК України подав відзив, в якому просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська залишити без змін.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що за адресою вул. Героїв Сталінграда, 1 у м. Дніпропетровську розташований гуртожиток, власником якого є ПрАТ Конкорд-Фінанс.

ОСОБА_1 мешкає в кімнаті №19 зазначеного гуртожитку.

В грудні 2015 року ПрАТ Конкорд-Фінанс надав ОСОБА_1 проект договору найму житлового приміщення, з умовами якого вона не погодилась, в звязку з чим звернулась до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 641 ЦК України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття.

Відповідно до ст. 649 ЦК України розбіжності, що виникли між сторонами при укладенні договору на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування та в інших випадках, встановлених законом, вирішуються судом.

Розбіжності, що виникли між сторонами при укладенні договору не на підставі правового акту органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, можуть бути вирішені судом у випадках, встановлених за домовленістю сторін або законом.

Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Положеннями ст. ст. 12, 13, 16 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив із того, що позивачем обрано невірний спосіб захисту права, та взагалі не доведено в судовому засіданні, що його право на момент звернення з позовом до суду та на день розгляду справи в суді є порушеним, в звязку з чим позовні вимоги є необґрунтованими.

В своїй апеляційній скарзі, ОСОБА_1 посилається на те, що дії відповідача постійно спрямовані на чинення перешкод мешканцям гуртожитку щодо проживання в ньому, шляхом зобов'язання укладення строкового договору терміном на 6 місяців, умови якого в подальшому можуть призвести до втрати позивачем постійного місця проживання, яке в неї є за законом.

Однак, колегія суддів відхиляє такі доводи апелянта, оскільки на момент звернення до суду першої інстанції із даним позовом ОСОБА_1 в розумінні положень ст. ст. 76, 81 ЦПК України не надано належних, допустимих та достовірних доказів щодо наявності будь-яких укладених між сторонами договорів, як і не надано доказів щодо надсилання відповідачу своїх пропозицій до майбутнього договору, які б свідчили про розбіжності між сторонами при укладенні договору.

Також, слід звернути увагу, що запропонований ПрАТ Конкорд-Фінанс проект договору станом на сьогодні ніяким чином не вплинув на права апелянта, тобто вона продовжує користуватись житлом: проживає в ньому, отримує інші послуги відповідача.

На сьогоднішній день будь-яких негативних наслідків для позивача в звязку з не укладенням ним договору найму житлового приміщення не настало.

Тож, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно ж до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

ОСОБА_2