Справа № 462/7322/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2019 року Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючої-судді ОСОБА_1

при секретарі Рущак Т.О.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору СВ Буського ВП Кам'янко-Буського ВП ГУ НП у Львівській області, про відшкодування моральної шкоди,-

встановив:

Позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить стягнути на його користь з держави Україна через Державну казначейську службу України за рахунок Державного бюджету України, шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку моральну шкоду в розмірі 25 000 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що слідчим СВ Буського ВП Кам'янко-Буського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 проводиться досудове розслідування, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000730 від 12.12.2013 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.358 КК України. Уже п'ять років триває бездіяльність у даному кримінальному провадженні слідчих СВ Буського ВП Кам'янко-Буського ВП ГУ НП у Львівській області. 08.12.2017 р. слідчим Кость Х.І. було винесено постанову про закриття кримінального провадження №0000730 від 12.12.2013 р., яка у подальшому скасована ухвалою слідчого судді Буського районного суду Львівської області від 18.11.2018 р. Вбачає в діях слідчого Кость Х.І. ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст.364 КК України і вважає, що протиправними діями слідчого Кость Х.І. йому було завдано моральну шкоду, яка полягає у нервових стресах, переживаннях, порушення режиму сну, через повну бездіяльність слідчого, його умисел на закриття кримінального провадження за ніби то відсутністю ознак кримінального правопорушення, систематичне, умисне невизнання його потерпілим, що негативно вплинуло на звичний ритм його життя, яку оцінює в розмірі 25000 грн. Просить позов задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою судді Залізничного районного суду м.Львова від 21.11.2018 року відкрито провадження у справі та вирішено розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження. Визначено відповідачу пятнадцятиденний строк з для вручення даної ухвали для відзиву на позовну заяву. Встановлено позивачу пятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу пятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. Також розяснено сторонам, що відповідно до ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами справи, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше (а.с. 7).

Ухвалу про відкриття провадження сторонами отримано, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

17.12.2018 року відповідач, Державна казначейська служба України подав суду відзив, у якому виклав заперечення проти позову, копію якого надіслав іншому учаснику, одночасно з надісланням відзиву до суду. У відзиві представник відповідача покликається на те, що обовязковою умовою для відшкодування державою шкоди, завданої посадовою чи службовою особою державного органу, є визнання дій (бездіяльності) такої особи незаконними, тобто необхідна наявність процесуального документа (рішення суду, постанова вищестоящого органу тощо), який набрав законної сили та визначає такі дії саме незаконними. Оскільки на даний час дії (бездіяльність) посадових осіб не визнано незаконними, тому відсутні будь-які правові підстави для відшкодування шкоди. Крім того, представник відповідача ОСОБА_4 зазначає, що ухвала слідчого судді про задоволення скарги позивача ОСОБА_2 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження свідчить про реалізацію ним передбаченого КПК України права на оскарження процесуальних рішень слідчого не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності. Вважає, що відсутні достатні та допустимі докази на підтвердження заподіяння моральної шкоди. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (11-12).

Позивач ОСОБА_2 подав до суду відповідь на відзив, у якому просив не брати до уваги відзив Державної казначейської служби України та проводити розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с. 15-16).

Крім того, 26.12.2018 р. та 11.01.2019 р. позивач ОСОБА_2 подав клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору орган заподіяння йому шкоди.

Ухвалою судді від 14.01.2019 року залучено до участі в даній справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - СВ Буського ВП Кам'янко-Буського ВП ГУ НП у Львівській області (а.с. 20).

Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною першою статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом. Незалежно від вини особи відшкодовується шкода, завдана посадовою або службовою особою органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду (ст.ст.1174, 1176 ЦК України).

Відповідно до статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду (окрім незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт), відшкодовується на загальних підставах.

Відповідно до розяснень, наданих у пунктах 2, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: - коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; - у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 ЦК та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; - при порушенні зобовязань, які підпадають під дію Закону «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобовязання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі зясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Буського районного суду Львівської області від 08.11.2018 р. скаргу ОСОБА_2 на постанову слідчого Буського ВП Кам'янка-Буського ВП ГУ НП у Львівській області про закриття кримінального провадження №0000730 від 12.12.2013 р. задоволено, скасовано постанову слідчого Буського ВП Кам'янка-Буського ВП ГУ НП у Львівській області від 08.12.2017 року про закриття кримінального провадження №0000730 від 12.12.2013 р., а матеріали вказаного кримінального провадження повернуто начальнику СВ Буського ВП Кам'янка-Буського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_5 для проведення досудового розслідування. Скасовуючи постанову слідчого Буського ВП Кам'янка-Буського ВП ГУ НП у Львівській області від 08.12.2017 року про закриття кримінального провадження, слідчий суддя своє рішення мотивував тим, що не вичерпані можливості для отримання достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді (а.с. 3).

Таким чином, суд не бере до уваги покликання позивача на незаконність дій (бездіяльності) слідчого Буського ВП Кам'янка-Буського ВП ГУ НП у Львівській області, обгрунтовуючи їх значною тривалістю строку здійснення ним досудового розслідування та наявністю ухвали слідчого судді про скасування постанови слідчого Буського ВП Кам'янка-Буського ВП ГУ НП у Львівській області від 08.12.2017 року про закриття кримінального провадження №0000730 від 12.12.2013 р., оскільки наведені обставини не є безумовною підставою для визнання позовних вимог обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Так, позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження того, що бездіяльність слідчого, яка на його думку виразилась у тривалому розслідуванні, визнана незаконною.

Крім того, процесуальне рішення, на яке посилався позивач, розцінене ним як незаконна дія є предметом оскарження відповідно до правил статті 303 КПК України, тобто є механізмом реалізації прав особи на контроль в порядку кримінального судочинства за діяльністю осіб, уповноважених на здійснення функцій органу досудового розслідування.

В той же час, реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінальних проваджень не є підставою для відшкодування моральної шкоди в розумінні ст. 1176 ЦК України, оскільки не підтверджує порушення прав позивача.

Такі висновки узгоджуються з позицією Верховного суду, яка викладена в постанові від 04 липня 2018 року у справі № 641/2328/17, що відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судами при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Разом з тим, позивач не надав достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів про заподіяння йому моральної шкоди, яка згідно з частиною другою статті 23 ЦК України полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що позивач не довів обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог та не надав належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтверджували факт завдання йому моральної шкоди діями відповідача. За таких обставин в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі за безпідставністю позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, на підставі ст.ст. 15, 16, 22, 23, 1167, 1173, 1174, 1176 ЦК України, суд,-

ухвалив:

В позові ОСОБА_2 до Держави Україна в особ Державної казначейської служби, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору СВ Буського ВП Кам'янко-Буського ВП ГУ НП у Львівській області, про відшкодування моральної шкоди повністю.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено 01 березня 2019 року.

Суддя: (підпис) ОСОБА_1

З оригіналом згідно.

Суддя: Б.М.Гедз