ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/8481/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"14" листопада 2019 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:
головуючої судді Комаревцевої Л.В.
з секретарем Гаврилюк О.В.
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом фізичної особи-підприємця « ОСОБА_1 » до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу,
У жовтні 2019 року в провадження судді Комаревцевої Л.В. надійшла позовна заява фізичної особи-підприємця « ОСОБА_1 » до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24.02.2018 о 18 год. 28 хв. в м. Києві на вулиці Лисківська, 5сталася дорожньо- транспортна пригода за участю транспортних засобів: автомобіля «Subaru Legacy» державний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , який не врахував дорожню обстановку не вибрав безпечної швидкості, виїхав на зустрічну смугу руху і допустив зіткнення з автомобілем «ТоуоtaRAV4» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , при ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.
Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 07.05.2018 по справі № 754/5386/18 водія ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124КУпАП. Згідно Постанови Апеляційного суду м. Києва від 22.06.2018 року Постанова Деснянського районного суду м. Києва від 07.05.2018 року змінена в частині викладення опису обставин події , в частині визнання винним ОСОБА_2 залишена без змін.
Оскільки, цивільно-правова відповідальність Відповідача як водія транспортного засобу «Subaru Legacy» державний номер НОМЕР_1 , була застрахована за Полісом № АМ 1356286 в ТДВ "СТ "ДОМІНАНТА", то позивачу було сплачено страховою компанією страхове відшкодування в сумі 100000,00 грн. Оскільки, умови полісу обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ 1356286 містило умови безумовної франшизи в сумі 500,00 грн., остання підлягає стягненню з відповідача.
Враховуючи вищевикладене, позивач просить задовольнити позов у повному обсязі та стягнути з відповідача завдані збитки в порядку регресу сумі 500 грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 768.40 грн., витрати на правову (правничу) допомогу в розмірі 5378,80 грн.
Ухвалою Дарницького районного суд м. Києва від 24.10.2019 у справі відкрито провадження для розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін.
Представник позивача надав до суду заяву про проведення розгляду справи в заочному порядку без участі відповідача.
Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, відзиву та будь яких заяв, клопотань від відповідача також не надходило. Відзив на позов не надано.
Відповідно до положень статей 280, 281 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, у порядку спрощеного позовного провадження з викликом у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про проведення заочного розгляду справи, за наданими доказами.
Судом встановлено, що 24.02.2018 о 18 год. 28 хв. в м. Києві на вулиці Лисківська, 5сталася дорожньо- транспортна пригода за участю транспортних засобів: автомобіля «Subaru Legacy» державний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , який не врахував дорожню обстановку не вибрав безпечної швидкості, виїхав на зустрічну смугу руху і допустив зіткнення з автомобілем «ТоуоtaRAV4» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , при ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.
Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 07.05.2018 по справі № 754/5386/18 водія ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124КУпАП. Згідно Постанови Апеляційного суду м. Києва від 22.06.2018 року Постанова Деснянського районного суду м. Києва від 07.05.2018 року змінена в частині викладення опису обставин події , в частині визнання винним ОСОБА_2 залишена без змін.
Згідно Постанови Деснянського районного суду м. Києва від 07.05.2018 по справі № 754/5386/18 Відповідач 24.02.2018 о 18год.28хв. керуючи автомобілем «Subaru Legacy» державний номер НОМЕР_1 , на вул. Лисківська, 5 в м. Києві не врахував дорожню обстановку не вибрав безпечної швидкості, виїхав на зустрічну смугу руху і допустив зіткнення з автомобілем «ТоуоtaRAV4» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , чим порушив п.1.3,11.4 ПДР України.
Як вбачається з матеріалів справи, транспортний засіб «ТоуоtaRAV4» державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 », був застрахований згідно договору добровільного страхування наземного транспорту № 3824145 від 23.11.2017року у ПрАТ «СК «ВУСО». Для встановлення вартості відновлюваного ремонту пошкодженого транспортного засобу «ТоуоtaRAV4» д.р.н. НОМЕР_2 , був організований огляд на СТО. Згідно рахунку на оплату по замовленню № 2321 від 16.03.2018 вартість запчастин та відновлювального ремонту транспортного засобу «ТоуоtaRAV4» д.р.н. « НОМЕР_2 », склала 292 484,20 грн.
Оскільки, цивільно-правова відповідальність Відповідача як водія транспортного засобу «Subaru Legacy» державний номер НОМЕР_1 , була застрахована за Полісом № АМ 1356286 в ТДВ "СТ "ДОМІНАНТА", то керуючись ст.ст. 6, 9, 22, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 993, ч.І ст. 1191 ЦК України, ст.27 Закону України «Про страхування», ПрАТ «СК «ВУСО» звернулося до ТДВ "СТ "ДОМІНАНТА", з вимогою про відшкодування збитків в порядку регресу на суму 100000,00 грн.
Згідно Договору (Полісу) № АМ 1356286 про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів передбачено, що ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну становить 100000,00 гривень, франшиза - 500,00 гривень. ТДВ "СТ "ДОМІНАНТА" здійснить виплату на користь ПрАТ «СК «ВУСО» страхового відшкодування в межах ліміту , який не перевищує 100000,00 гривень за мінусом франшизи. Оскільки, умови полісу обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ 1356286 містило умови безумовної франшизи в сумі 500,00 гривень . Розмір франшизи в сумі 500,00 грн. підтверджується витягом з Централізованої бази даних МТСБУ.
Враховуючи вищенаведене, загальний розмір фактично понесених витрат ПрАТ «СК «ВУСО» склало 500,00 грн., що становить різницю між фактичним розміром страхового відшкодування і відшкодуванням в порядку регресу .
Відповідно до ст. 9 ЗУ «Про страхування», франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно договору страхування. Страхове відшкодування за шкоду заподіяну потерпілим, завжди зменшується на суму франшизи. Тобто франшиза відшкодовується особою, яка завдала матеріальну шкоду.
Згідно з ч. 1ст. 16 ЗУ «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.
Дана норма кореспондується із ст. 979 ЦК України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Згідно п. 3 ст. 20 ЗУ "Про страхування", страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.
Відповідно до ст. 9 ЗУ «Про страхування» визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.
Положеннями ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Разом з тим згідно з ч.2 ст. 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
З огляду на вищезазначене, фактичний розмір збитків (вартість відновлювального ремонту) має бути сплачена Відповідачем.
Відповідно до п.3 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) підставою виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Згідно з ч. 1, 3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Відповідно до положень ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
Так, ст. 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.
У зазначеній нормі права, яка встановлює загальні підстави відшкодування шкоди в рамках деліктних (позадоговірних) зобов`язань, під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається в зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Шкода це не тільки обов`язкова умова, але й міра відповідальності, оскільки завдана шкода (реальна шкода) відшкодовується в повному обсязі.
Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювана шкоди.
Згідно ч. 1 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Як роз`яснено у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювана шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювана, г) вина.
Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.
З вищенаведеного вбачається те, що в розумінні статей Цивільного кодексу України, Закону України "Про страхування», Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у Відповідача виникло зобов`язання перед Позивачем відшкодувати завдані збитки в межах сплаченого Позивачем страхового відшкодування.
14.01.2019 між ПрАТ «СК «ВУСО» (Первісний кредитор) та Фізичною особою- підприємцем « ОСОБА_1 » (далі - ФОП ОСОБА_1 , Новий кредитор) укладено Договір № 14/01/2019 про відступлення права вимоги (далі - Договір), відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор (Позивач) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі, Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Договором добровільного страхування наземного транспорту № 3824145 від 23.11.2017.
Згідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, є договори та інші правочини.
Так, відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст.514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Таким чином, до Позивача перейшло право вимоги щодо стягнення з Відповідача вищевказаної суми боргу.
Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно зі ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
У п. 1.7 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.
Звертаючись з даним позовом до Дарницького районного суду м. Києва, позивач заявив до стягнення з відповідача 500 грн. в порядку регресу.
Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Системний аналіз цієї норми дає підстави для висновку, що для її застосування необхідні дві умови: право регресної вимоги до винної особи має третя особа після виконання нею зобов`язання перед потерпілим; регрес має місце після припиненні зобов`язання з відшкодування шкоди.
Правові відносини з відшкодування шкоди в порядку суброгації (перехід до страховика, який виплатив страхувальнику компенсацію за завдану шкоду, права вимоги до винної особи. При чому такий перехід права вимоги - заміна кредитора у зобов`язанні відбувається на підставі закону, а не договору) регулюються наступними правовими нормами.
Згідно зі ст. ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.
Таким законом, зокрема, є норми ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов`язанні.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника.
Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок із відшкодування шкоди не виконала.
Підсумовуючи викладене, можна зробити наступні висновки: страхувальник, який зазнав майнової шкоди в деліктному правовідношенні, набув право вимоги відшкодування до заподіювача й строк такої вимоги почав спливати з моменту заподіяння шкоди; у зв`язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика перейшло право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов`язанні є потерпілий) до заподіювача із залишком строку позовної давності.
Перехід права вимоги за наведеними нормами права (ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування») слід відрізняти від зворотної вимоги (регресу), яка регулюється положеннями ст. 1191 ЦК України.
Згідно договору про відступлення права вимоги № 16/07/2018 від 16.07.2018 «Страхова компанія «ВУСО», передає (відступає) фізичній особі-підприємцю ОСОБА_6 права вимоги ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» за укладеними Договорами страхування, ОСОБА_6 сплачує ПрАТ „«Страхова компанія «ВУСО», за відступлення права вимоги грошові кошти, що дорівнюють ціні договору, серед яких згідно додатку № 1 до вказаного договору є і право вимоги до ОСОБА_5 у розмірі 500 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відтак, згідно регресної вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 №3446-02 вбачається, що остання звернулася з такою до ОСОБА_5 про відшкодування завданої майнової шкоди у розмірі 500 грн. .
Однак, як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_5 у добровільному порядку затрати по виплаті страхового відшкодування не відшкодував.
Таким чином, суд приходить до висновків, що фізична особа-підприємець ОСОБА_6 має всі законні підстави для подання регресного позову до відповідача про стягнення страхового відшкодування.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.
На підставі ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, попередній (орієнтований) розрахунок судових витрат, які позивач поніс за подання відповідної позовної заяви складається з судового збору (768, 40 грн.) та витрат на професійну правничу допомогу (5378,80 грн.), що підтверджується квитанціями про сплату судового збору (а.с. 5), квитанцією про сплату послуг адвоката (а.с. 32-35).
Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 768, 40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у сумі 5378.80 грн.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-83, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263-265, 268, 280-283, 289, 354, 355 ЦПК України, суд -
Позов фізичної особи-підприємця « ОСОБА_1 » до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу- задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Фізичної особи - підприємця фізичної особи-підприємця « ОСОБА_1 » завдані збитки в порядку регресу в розмірі 500 грн. (п`ятсот гривень 00 копійок), витрати по сплаті судового збору в сумі 768.40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок), витрати на правову (правничу) допомогу в сумі 5378.80 грн. (п`ять тисяч триста сімдесят вісім гривень 80 копійок).
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подання скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.
Повний текст рішення виготовлено 14.11.2019
Суддя: Л.В. Комаревцева