П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„26" лютого 2019 року місто Маріуполь Донецької області

Єдиний унікальний номер 242/5987/18

Номер провадження 22-ц/804/497/19

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого: Зайцевої С.А.

суддів: Пономарьової О.М., Попової С.А.

за участю секретаря: Єфремової О.В

учасники справи :

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ПАТ «Українська залізниця»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в місті Маріуполі Донецької області в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційні скарги ОСОБА_1 та публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 03 грудня 2018 року головуючого судді Черкова В.Г. із складанням повного тексту судового рішення 11 грудня 2018 року по цивільній справі про стягнення заборгованості по заробітній платі, грошової винагороди та середнього заробітку за час затримки розрахунку,-

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» ( далі -ПАТ «Українська залізниця») мотивуючи вимоги тим, що він працював на ДП «Донецька залізниця» на посаді заступника начальника депо. Згідно з наказом правління ПАТ «Українська залізниця» № 303 від 15 квітня 2016 року локомотивне депо «Ясинувата-Західне» ДП «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у виробничий підрозділ «Ясинуватське локомотивне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця». З 31 грудня 2013 року, згідно з наказом № 346/ОС від 31 грудня 2013 року, у зв'язку з реорганізацією ДП «Донецька залізниця», йому подовжено дію безстрокового трудового договору на посаді заступника начальника депо. 19 травня 2017 року його було звільнено за угодою сторін. В день звільнення було видано трудову книжку, але не виплачено заборгованість по заробітній платі, а саме: за березень 2017 року в сумі 5046 грн., за квітень 2017 року в сумі 3503,47 грн., за травень 2017 року в сумі 11073,93 грн. Також вказував, що відповідно до наказу № Ц-2-25/1666-17 від 11 липня 2017 року ПАТ «Українська залізниця» зобов'язалась виплатити працівникам регіональних філій винагороду за підсумком роботи за 2016 рік у відсотках до посадового окладу. Винагорода за підсумком роботи за 2016 рік, яка також належить до виплати складає 3852 грн. (7704 х 50 %), такі відомості опубліковані в мережі інтернет на сайті Профспілки та транспортних будівельників України. Тому, просив стягнути з відповідача нараховану, але не виплачену заборгованість по заробітній платі в сумі 19 623,40 грн. та середній заробіток за час затримки її виплати в сумі 140 759,85 грн., а також нараховану, але не виплачену винагороду за підсумком роботи за 2016 рік в розмірі 50 % від окладу в сумі 3852 грн.

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 03 грудня 2018 року позов ОСОБА_1 - задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 суму заборгованості по заробітній платі за період: березень 2017 року, квітень 2017 року, травень 2017 року в загальній сумі 19 623,40 грн. В решті вимог - відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та ухвалити нове, яким позов у відповідній частині задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування доводів скарги зазначає, що відповідачем не надано до суду жодних належних та допустимих доказів, того що затримка розрахунку сталася не з вини відповідача, а внаслідок випадку або непереборної сили. Зазначає, що відповідно до ст. 117 КЗпП України підприємство повинно сплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку або на момент розгляду справи. Також, зауважує, що Науково-Правовий висновок Торгово-промислової палати України, на який посилається суд не замінює сертифікат про настання обставин непереборної сили, який стосується лише справляння та сплати податків. Наявність науково-правового висновку не спростовує обов'язків відповідача щодо проведення розрахунку належних до виплат сум при звільненні. Вимоги про відповідальність за затримку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача. Крім того, вказує, що юридична адреса відповідача - місто Київ, відокремлений підрозділ в місті Лиман Донецької області - саме це спростовує висновок суду про перебування відповідача на тимчасово непідконтрольній території та неможливість виконання ним своїх зобов'язань відповідно до КЗпП України. Зауважує, що відповідач знайшов можливість видати йому трудову книжку при звільненні та мав можливість своєчасно розрахуватися з ним, але незаконно, саме з вини відповідача не розрахувався та не розраховується по теперішній час.

В апеляційній скарзі представник ПАТ «Українська залізниця» ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалите нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального права та неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи. В обґрунтування доводів скарги зазначає, що ПАТ «Українська залізниця», як нова юридична особа, утворене згідно із Законом України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування та постанови Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 року № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».У спірних правовідносинах Закон України від 02 вересня 2014 року № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» є спеціальним законом.Через захоплення невідомими особами адміністративної будівлі та виробничих об'єктів відповідача, зокрема у м. Донецьк, Ясинувата, у відповідача з 20 березня 2017 року відсутній доступ до документації підприємства (кадрової, первинної, технічної, договірної, податкової, архівної та іншої), до комп'ютерних баз та втрачено контроль над господарською діяльністю, у зв'язку із чим порушено кримінальне провадження. Вказане позбавляє можливості доступу відповідача до документів з первинного обліку праці та заробітної плати, на підставі яких можливо нарахувати заробітну плату та інші виплати. Відповідач не мав об'єктивної можливості перевірити факт виконання позивачем своїх професійних обов'язків та виконати своїх зобов'язань за трудовим договором через настання форс-мажорних обставин, наявність яких підтверджується Науково-правовим висновком щодо унеможливлення виконання обов'язків № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року, на що суд не звернув уваги. Відсутність вини відповідача у нездійсненні виплат на користь позивача, оскільки це є наслідком злочинних дій третіх осіб, у тому числі і після 20 березня 2017 року внаслідок обставин непереборної сили, унеможливлюють виконання ПАТ «Українська залізниця» своїх обов'язків по виплаті заробітку при звільненні.

Відзив ОСОБА_1 та його представника адвоката Авдєєвої Н.М. на апеляційну скаргу відповідача мотивований законністю та обґрунтованістю судового рішення в частині стягнення на його користь заборгованості по заробітній платі,а у частині відмови у стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку рішення вважає необґрунтованим. Суд дослідив належні та допустимі письмові докази:розрахунки заробітної плати,простою,табеля обліку використування робочого часу ,які підписані відповідними особами за складання вказаних документів.Найголовнішим доказом є те,що надані ним розрахунки по заробітній платі за спірний період збігаються з сумою заробітку,вказаною в індивідуальних відомостях про застраховану особу ПФУ . Відповідач у строк визначений судом,на спростування нарахування заробітної плати ,суми та розміру заборгованості , жодного доказу не надав.Останній запис про звільнення в трудові книжці зроблений відповідачем,тому судом першої інстанції зроблено правильний висновок про його право на отримання заборгованості по заробітній платі,що було порушено відповідачем та підлягає захисту судом шляхом стягнення загальної заборгованості по заробітній платі за період з березня -травень 2017 року у розмірі 19 623,40 грн. ПАТ « Українська залізниця» крім викладених доводів в апеляційній скарзі не надала суду жодного доказу про відсутність його вини у затримки розрахунку. Враховуючи те,що відповідач тривалий час здійснює електронне провадження документів і те,що саме в цей час він нараховував всім працівникам заробітну плату,компенсацію за невикористану відпустку та перераховував кошти на особисті картки, свідчить про те,що відповідач мав можливість перерахувати заробітну плату на відкриту карту,по відомому відповідачу розрахунковому номеру.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та його представник адвокат Авдєєва Н.М підтримали доводи апеляційної скарги позивача,просили залишити без задоволення апеляційну скаргу відповідача.

У судове засідання апеляційного суду представник ПАТ «Українська залізниця» не з*явився,належним чином були повідомлені про дату,час і місце розгляду справи (а.с.93-94). Представником ПАТ « Українська залізниця» ОСОБА_2 електронної поштою надана заява про можливість розгляду справи без участі представника (а.с.125).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судове рішення відповідає.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/«правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності.

ЄСПЛ неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу №1 Конвенції є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. ст. 115, 116 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно правового висновку, який викладено у постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі № 6-2912цс16, всі суми (заробітна плата, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать.

Судом першої інстанції встановлені наступні неоспорені обставини того,що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ДП «Донецька залізниця», а після реорганізації 14 липня 2016 року - з ПАТ «Українська залізниця». Звільнений за угодою сторін 19 травня 2017 року (а.с.12-16, 26).

Відповідно до Закону України від 23.02.2012 року № 4442-IV«Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» та постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 року № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства Українська залізниця» ДП "Донецька залізниця" було реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця».

На підставі наказу ПАТ « Укрзалізниця « від 15 квітня 2016 року локомотивне депо «Ясинувата-Західне» ДП «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у виробничий підрозділ «Ясинуватське локомотивне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

Також Кабінет Міністрів України своєю постановою від 02 вересня 2015 року № 735 затвердив статут ПАТ «Українська залізниця», відповідно до якого товариство є правонаступником усіх прав та обов'язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту.

Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань ПАТ «Українська залізниця» внесена в реєстр 21 жовтня 2015 року. ДП «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у ПАТ «Українська залізниця» та є регіональною філією даного товариства.

Повно та всебічно встановивши обставини справи, давши їм належну правову оцінку, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що ПАТ «Українська залізниця « є належним відповідачем по справі.

Під час роботи, ОСОБА_1 була нарахована,з утримання з цих сум передбачених законом податків та обов*язкових платежів , однак, не сплачена заробітна плата за березень 2017 року в сумі 5046 грн., за квітень 2017 року в сумі 3503,47 грн., за травень 2017 року ( в тому числі компенсація за невикористану відпустку за 29 днів ) в сумі 11073,93 грн. (а.с.20-22).

На підтвердження своїх доводів про належний розрахунок суми заборгованості, позивачем надано письмові розрахункові листи ВП ТЧ Ясинувата СП «ДДЗП» філії «Дон.зал.» ПАТ УЗ ( ) за період - березень-травень 2017р.,табелі обліку використання робочого часу,розрахункові листи про нарахування оплати за час простоїв,розрахунок оплати відпустки ,наказ № 477/ДН-ос від 18.05.2017 року про припинення трудового договору,наказ дирекції № 236/ДНД від 17.03.2017 року про встановлення простою з 20 березня 2017 року (а.с.17-27).

Доказів, що заборгованість була в іншій сумі чи погашена, відповідачем ПАТ «Українська залізниця» суду не надано.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем порушені законні інтереси позивача, який припинив трудові відносини з підприємством і мав право на час звільнення отримати від відповідача всі належні йому виплати із заробітної плати.

При вирішенні справи, суд посилався на ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 43 Конституції України, ст.ст. 94, 97,115, 116 КЗпП України, норми Закону України «Про оплату праці», що регулюють спірні правовідносини.

Такий висновок суду є вірним та ґрунтується на вимогах діючого законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, суд правильно встановив правовідносини, які виникли між сторонами, дав їм належну оцінку і обґрунтовано задовольнив позов в частині стягнення заборгованості по заробітній платі .

Рішення суду щодо відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення невиплаченої винагороди за підсумки роботи за 2016 рік в розмірі 50% від окладу в сумі 3852 грн. сторонами не оскаржується, а тому судове рішення в цій частині апеляційним судом не переглядається.

Апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 113 КЗпП України, час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу), про що й зазначено у наказах відповідача про встановлення простою з 20 березня 2017 року для всіх працівників виробничих підрозділів дирекції, а апарату управління структурних підрозділів «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» - з 16 березня 2017 року.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За частинами 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За частиною 1 статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Проте, відповідачем будь-якими іншими належними та допустимими доказами висновок суду першої інстанції не спростовано.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на відсутність первинної документації, як на підставу для відмови у виплаті позивачу заробітної плати, є хибним з огляду на положення частини першої статті 76 ЦПК України, відповідно до якої доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» від 25 червня 2014 року № 200, прийнятої у відповідності до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», вирішено утворити Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, у тому числі, на базі Державного підприємства «Донецька залізниця», згідно додатку № 1.

21 жовтня 2015 року в Єдиному державному реєстрі проведено державну реєстрацію ПАТ «Українська залізниця».

Державне підприємство «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», та є регіональною філією даного товариства.

Апеляційний суд відхиляє доводи скаржника на відсутність первинної документації, як підставу для відмови у виплаті позивачу заробітної плати, з огляду на те, що підприємство не має можливості перевірити нарахування та виплату позивачу заробітної плати та усіх належних при звільненні платежів, оскільки обов'язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік тощо лежить на працедавцеві, а не на працівникові. Відповідно до норм ст. ст.115, 116 КЗпП України, відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець.

Доводи апеляційної скарги про те, що Науково-правовий висновок Торгово-промислової палати є підставою для звільнення від виплати заборгованості по заробітній платі, не ґрунтуються на законі. Крім того,суд зазначає,що втрата підприємством первинних документів не позбавляє його обов'язку здійснювати нарахування та виплату заробітної плати. Відповідач не спростував належними та допустимими доказами відомості, наведені у документах, наданих позивачем, та не надав доказів, що відомості, які відображені в них, є недостовірними.

Право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП, Законам України «Про оплату праці», а позивач знаходився з відповідачем в трудових відносинах до 19 травня 2017 року, при звільненні не отримав всі належні йому платежі, вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського Суду.

Законом України від 02.09.2014 року №1669-VII "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" особливостей щодо строків розрахунку при звільненні, встановлених ст.116 КЗпП України, не передбачено.

Згідно ч. 2 ст. 233 КЗпПУ, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

ПАТ «Українська залізниця» надано Науково-правовий висновок №126/2/21-10.2 щодо унеможливлення виконання обов'язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) , з якого виходить, що відсутня вина ПАТ «Українська залізниця» в невиплаті належних працівникові сум при звільненні.

В той же час за змістом правових позицій, які викладені в постановах Верховного Суду України від 23 березня 2016 року по справам №6-364цс16; №6-365цс16 висновки Верховного Суду України зводяться до того, що форс-мажорні обставини свідчать про відсутність вини підприємства в затримці виплати належних сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, як підстави для звільнення підприємства від відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України.

Але жодним нормативним актом про працю не передбачено підстав для звільнення від виплати заборгованості по заробітній платі.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості по заробітній платі (з урахуванням компенсації за невикористані дні відпустки ).

Наведені апелянтом Укази Президента України, Рішення ради національної безпеки і оборони України жодним чином не перешкоджали відповідачу проводити виплати заробітної плати позивачу та не містять в собі положень, які б вказували на звільнення відповідача від обов'язку виконувати трудове законодавство по проведенню повного розрахунку при звільненні.

Отже, доводи апеляційної скарги ПАТ « Українська залізниця» не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції врахував Науково-правовий висновок Торгово-Промислової палати від 16 січня 2018 року , в якому засвідчено факт настання для роботодавця форс-мажорних обставин, які унеможливили стягнення податків і зборів , а також і виплата заборгованості зарплати позивачу , що виключає вину роботодавця.

З таким висновком суду погоджується й суд апеляційної інстанції виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Отже, для задоволення вимог про виплату середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні слід встановити, що невиплата заробітної плати відбулася з вини роботодавця.

Як вбачається зі справи, відповідач посилався на об'єктивні причини, за наявності яких підприємство не мало можливості своєчасно провести розрахунок з ОСОБА_1 по заробітній платі і, зокрема, проведення антитерористичної операції в країні, знаходження виробничої одиниці ПАТ «Українська залізниця» на території, де проводиться антитерористична операція.

Так, статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія.

Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов'язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків.

Згідно зі статтею 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб'єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб'єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»).

Стаття 12 ЦПК України визначає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною 1 статті 76 ЦПК України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як вбачається із частини 2 вказаної вище статті, ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Так, на підтвердження своїх заперечень , відповідачем надано Науково-правовий висновок Торгово-Промислової палати України щодо унеможливлення виконання обов'язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2.

Відповідно до постанов Верховної Ради України від 17 березня 2015 року № 254-VIII «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» та № 252-VIII «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування» місто Донецьк Донецької області визнано тимчасово окупованою територією України.

Як вбачається із пункту 7 розділу У1 вказаного вище Науково-правового висновку, втрата контролю і доступу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» ідентифікаційний код юридичної особи: 40075815, Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», ідентифікаційний код філії: 40150216, до виробничих потужностей та іншого майна, що знаходиться за адресою: Донецька область, місто Донецьк, вул. Артема, 68 та Луганська область, місто Луганськ, вул. Кірова, буд. 44, у тому числі до: трудових книжок працівників; оригіналів наказів; особових справ працівників; посадових інструкцій; табелів обліку робочого часу; примірників звітів, що подавалися до контролюючих органів, комп'ютерної техніки із встановленим програмним забезпеченням трудових відносин з працівниками, починаючи з 20 березня 2017 року щодо структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» та з 12 квітня 2017 року щодо структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень», коли фактично вийшло з під контролю управління вищевказаними виробничими потужностями позбавило можливості Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» ідентифікаційний код юридичної особи: 40075815, Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», ідентифікаційний код філії: 40150216, виконати зобов'язання перед вивільненими працівниками згідно з ст. ст. 47, 83, 115 і 116 КЗпП України, а саме кожному звільненому працівнику структурних підрозділів «Донецька дирекція залізничних перевезень» і «Луганська дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» видати належно оформлену трудову книжку і провести розрахунок.

Це свідчить про відсутність вини ПАТ «Українська залізниця», ідентифікаційний код юридичної особи: 40075815, Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», ідентифікаційний код філії: 40150216, у невиконанні своїх обов'язків.

Пунктом 10 розділу У1 вказаного вище Науково-правового висновку передбачено, що унеможливлення виконання Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» обов'язків, передбачених законодавством України про працю, а саме: ст.ст. 47, 83, 115 і 116 КЗпП України спричинено впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме: актами тероризму на територіях міста Донецька Донецької області та міста Луганська Луганської області, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, які на поточну дату продовжують діяти і дату закінчення їх дії встановити неможливо.

Ці форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є надзвичайними, непередбаченими і мають неминучий характер, їх дії не можна уникнути за звичайних обставин при всій обачливості зобов'язальної сторони за трудовим договором, якою за цим висновком є Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця».

Апеляційний суд приймає, як доказ відсутності вини ПАТ «Українська залізниця» у несвоєчасній виплаті заробітної плати, Науково-правовий висновок, оскільки ним підтверджено, що починаючи з 17 березня 2017 року вини підприємства у несвоєчасному розрахунку з робітниками немає.

В цій частині апеляційний суд враховує позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 19 вересня 2018 року у справі № 408/5985/17-ц провадження № 61-36747св18.

Згідно з ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Відповідно до пункту 3.3 Регламенту засвідчення Торгівельно - промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням Президії ТПП України від 18 грудня 2014 р. № 44(5) ( із змінами та доповненнями, внесеними рішенням Президії ТПП України від 26 квітня 2016 № 11 (6)) сертифікат (у певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (далі сертифікат) документ, затвердженої Президією ТПП України форми, який засвідчує настання форс - мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом.

Пунктом 6.12 вказаного Регламенту визначено, що сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), після його внесення до Реєстру сертифікатів і підготовки тексту, роздруковується на бланку Торгівельно - промислової палати України / регіональної ТПП, що проводить засвідчення форс-мажорних обставин, і підписується уповноваженою особою, яка прийняла рішення про засвідчення форс-мажорних обставин, і відповідно першим віце-президентом або віце-президентом ТПП України / президентом, першим віце-президентом або віце-президентом регіональної ТПП. На сертифікаті ставиться печатка ТПП України / регіональної ТПП.

Враховуючи, що зазначений висновок виконано на офіційному бланку Торгово-промислової палати України, засвідчено виконуючими фахівцями та першим віце-президентом, містить по суті структуру «сертифікату», засвідчений відповідною печаткою Торгівельно-промислової палатою, тому відсутність у вказаному висновку назви сертифікат не свідчить про те, що цей доказ є неналежним. Апеляційний суд приймає, як доказ відсутності вини ПАТ «Українська залізниця» у несвоєчасній виплаті заробітної плати при звільненні у розумінні ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні».

У зв'язку з цим, підстави для застосування вимог ст. 117 КЗпП України у справі відсутні, тому доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 судом апеляційної інстанції відхиляються .

25 лютого 2019 року електронною поштою на адресу суду апеляційної інстанції надіслана заява ОСОБА_1 про стягнення з ПАТ « Українська залізниця» витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 600 грн. з детальним описом робіт(наданих послуг),виконаних адвокатом Авдєєвою Н.М. на підставі договору про надання правової допомоги (юридичних послуг) від 11.12.2018 року ,в тому числі по складанню апеляційної скарги,відзиву та інше,участі в одному судовому засіданні (а.с.102-111).

Проте,враховуючи вимоги ст.ст.133,141 ЦПК України ,залишення апеляційної скарги ОСОБА_1 без задоволення,апеляційний суд не вбачає підстав розподілу судових витрат,понесених у зв*язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції та стягнення з відповідача вказаних витрат.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, то апеляційний суд вважає, що відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України , апеляційні скарги ОСОБА_1 та відповідача ПАТ « Українська залізниця» слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» - залишити без задоволення.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 03 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 28 лютого 2019 року .

Судді: