Справа № 214/1507/19
2-н/214/331/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про відмову у видачі судового наказу

05 березня 2019 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Гриня Н.Г., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з боржника ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітньої дитини,-

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою 25.02.2019 року, в якій просить суд видати наказ за вимогою про стягнення з боржника ОСОБА_2 на її користь аліментів на утримання їх малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/6 частини від заробітку (доходу) боржника, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня предявлення заяви до суду та до досягнення дитиною повноліття.

05.03.2019 року на адресу суду в порядку ч.5 ст.165 ЦПК України надійшла відповідь з адресно-довідкового органу про зареєстроване місце проживання боржника ОСОБА_2 за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Співдружності 45/48.

Дослідивши матеріали справи, зміст та вимоги заяви про видачу судового наказу, суд прийшов до висновку про необхідність відмови у видачі судового наказу з наступних підстав.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених законом випадках.

Як визначено ст.19 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших відносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими ЦПК України, в порядку наказного, позовного (загального або спрощеного) та окремого провадження.

Згідно з ч.1 ст.160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст.161 цього Кодексу.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо, зокрема, заявлено вимогу про стягнення аліментів на одну дитину 1/4, на двох дітей 1/3, на трьох і більше дітей 1/2 заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не повязана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб; заявлено вимогу про стягнення аліментів на одну дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не повязана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства), необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Аналізом процесуальних норм діючого цивільного процесуального законодавства в їх взаємозвязку суд приходить до висновку про можливість предявлення в наказному провадженні вимоги про стягнення аліментів на утримання однієї дитини лише в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів або в твердій грошовій сумі у співвідношенні із розміром прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Вказані норми не містять приписів щодо можливості відступлення від зафіксованого в них розміру аліментів при вирішенні вимог в наказному провадженні.

Дослідивши зміст та вимоги заяви про видачу судового наказу, судом встановлено, що ОСОБА_1 заявлено вимогу про стягнення аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 в меншому розмірі, аніж це передбачено в наказному провадженні.

До того ж боржник має неповнолітнього сина від іншого шлюбу ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, на утримання якого з нього присуджено стягнення аліментів за рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09.09.2011 року, які також підлягають врахуванню при вирішенні питання про стягнення з нього аліментів на утримання доньки ОСОБА_3

Суд зауважує, що наказне провадження є спрощеним видом цивільного судочинства, яке призначене для розгляду справ, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо. При цьому в рамках даної справи суд явно вбачає між сторонами наявність спору, який підлягає вирішенню в рамках позовного провадження.

Приписами п.3 ч.1 ст.165 ЦПК України передбачено, що суд відмовляє у видачі судового наказу у разі, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам ст.161 ЦПК України.

Оскільки положеннями ст.161 ЦПК України визначено виключний перелік вимог, які особа вправі заявляти в наказному провадженні, в той час як вимога про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини в заявленому ОСОБА_1 розмірі не відповідає вимозі, передбаченій ст.161 ЦПК України, тому суд приходить до висновку про необхідність відмови у видачі судового наказу на підставі п.3 ч.1 ст.165 ЦПК України.

Позаяк, суд звертає увагу заявника, що відповідно до ч.2 ст.166 ЦПК України, відмова у видачі судового наказу з підстави, передбаченої п.3 ч.1 ст.165 ЦПК України, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою, що, в свою чергу, не позбавляє її права на звернення до суду з аналогічною вимогою про стягнення аліментів на утримання малолітньої доньки в порядку позовного (спрощеного) провадження.

Керуючись ст.ст.13, 19, 160, 161, 165, 166, 352, 353, п.15 Перехідних положень ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у видачі судового наказу за вимогою про стягнення з боржника ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітньої дитини.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 15 днів з дня її підписання суддею.

Суддя Гринь Н.Г.