Справа № 340/466/18
Провадження № 22-ц/4808/376/19
Головуючий у 1 інстанції Бучинський А. Б.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого Бойчука І.В.,

суддів Девляшевського В.А., Фединяка В.Д.,

секретаря Капущак С.В.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 27 грудня 2018 року під головуванням судді Бучинського А.Б. в смт. Верховина,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком, що знаходиться за адресою с. Черетів присілок Параджино, Верховинського району, Івано-Франківської області.

Позов мотивував тим, що він зареєстрований та постійно проживав в даному житловому будинку, який ним отримано в порядку спадкування після смерті баби, що померла. Відповідач ОСОБА_2 є його колишньою дружиною, яка до розірвання шлюбу, а саме до 16 вересня 2009 року та після розірвання шлюбу, проживала разом з ним в спірному житловому будинку з його згоди.

В 2011 році позивач отримав травму голови, через що часто знаходиться на лікуванні. В період з 22 травня 2018 року по 29 травня 2018 року він перебував на лікуванні. Відповідач, скориставшись його хворобливим станом, закрила вхідні двері на ключ та позбавила його можливості потрапити в власний житловий будинок, чим порушила його право на безперешкодне користування та розпорядження належним йому будинком.

Просив позов задовольнити та зобовязати ОСОБА_2 не чинити йому перешкод в користуванні житловим будинком.

Рішенням Верховинського районного суду від 27 грудня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відмовлено за недоведеністю вимог.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення ухвалено з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального права.

ОСОБА_1 вважає, що суд безпідставно та необґрунтовано відхилив його докази на підтвердження того, що відповідач не допускає його до власного житла. А також, безпідставно взяв до уваги, нічим не підтверджене, запевнення відповідача, викладене у заяві, що вона не чинить перешкод у користуванні будинком.

Вважає беззаперечним той факт, що у його користуванні знаходиться вказаний житловий будинок, в якому він зареєстрований з народження та який є фактично успадкованим після смерті бабусі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд з формальних підстав відмовив у задоволенні позову. До матеріалів справи долучено довідку виконкому сільської ради, в якій вказано, що місце його проживання зареєстровано у спірному будинку та акт обстеження матеріально-побутових умов, в якому вказано, що ОСОБА_2 не впускає ОСОБА_1 до будинку. Проте, апелянт вважає, що судом дані докази не були взяті до уваги.

Вказав, що є інвалідом другої групи, змушений ночувати в сусідів, оскільки відповідач продовжує чинити перешкоди у користуванні будинком.

Просить рішення суду скасувати і постановити нове, яким задовольнити позов, зобовязавши відповідача не чинити йому перешкод у користуванні житловим будинком, шляхом відкриття вхідних дверей та безперешкодного допуску ОСОБА_1 всередину будинку.

Сторони в засідання апеляційного суду не зявилися без поважних причин, хоча належним чином повідомлені про час і місце слухання справи.

Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні ним житловим будинком у с. Черетів присілок Параджино, Верховинського району, Івано-Франківської області. Зазначив, що відповідач чинить йому перешкоди у користуванні цим житлом, не впускає у житловий будинок, закриває його на ключ, тому просив зобовязати її не чинити будь-яких перешкод, щоб він міг вільно користуватися будинком на рівні з відповідачем.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні зазначив, що позивачем не доведено факту перебування спірного будинку у його власності, як і факту вчинення відповідачем йому перешкод у користуванні цим житловим будинком.

Проте, до такого висновку суд першої інстанції прийшов передчасно, без належного дослідження дійсних обставин справи та з порушенням норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права.

Із довідки Буковецької сільської ради про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб від 27.07.2018 вбачається, що в житловому будинку у с. Черетів присілок Параджино, Верховинського району, Івано-Франківської області, загальною площею 120 м.кв., житловою 72 м.кв зареєстровані позивач ОСОБА_1 та його син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8).

Позивач у суді ствердив, що будинок належав його бабі, спадщину після смерті якої він прийняв, проживаючи у спірному будинку після смерті спадкодавця, але право власності на спадкове майно не оформив та не виготовив правовстановлюючі документи на це майно.

Відповідно до частини 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно з ч. 1 cт. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 47 Конституції України гарантує, що кожен має право на житло і ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно вимог ст. 9 Житлового кодексу України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Відповідно до вищезазначених правових норм, захисту підлягає не тільки право власності на належне особі майно, але і право користування цим майном. Як на підставу, яка стверджує вимоги позивача, ним надано суду акт обстеження матеріально-побутових умов від 01 серпня 2018 року (а.с. 9), складений комісією у складі трьох осіб, відповідно до якого у спірному будинку проживає колишня дружина ОСОБА_2 з дочкою, забрала ключі від хати і не повертає більше двох місяців. Крім того, позивач надав суду апеляційної інстанції ще додатково акт обстеження матеріально-побутових умов від 22 січня 2019 року (а.с. 55), з якого вбачається, що ОСОБА_2 забрала ключі від вхідних дверей і чинить ОСОБА_1 перешкоди у користуванні будинком. Дані акти затверджені сільським головою с. Буковець Верховинського району. Тобто відповідач тривалий час продовжує не впускати позивача у спірне житлове приміщення та перешкоджає йому у користуванні житловим будинком, у якому відповідач належно зареєстрований і тривалий час проживав та ним користувався на законних підставах, не маючи іншого житла. З огляду на вищенаведене, у суду першої інстанції не було підстав вважати, що у позові ОСОБА_1 слід відмовити за недоведеністю вимог. Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Апеляційний суд приходить до переконання, що судом першої інстанції постановлено рішення з порушенням норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, тому воно не може залишатися в силі і підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову з вищенаведених підстав. Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 27 грудня 2018 року скасувати. Ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити. Зобовязати ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкоди у користуванні житловим будинком у с. Черетів, присілок Параджино Верховинського району Івано-Франківської області.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 04 березня 2019 року.

Судді: І.В. Бойчук

ОСОБА_4

ОСОБА_5