Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач -Карташов О.Ю
Справа № 425/63/18
Провадження № 22-ц/810/128/18
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2019 року місто Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя Карташов О.Ю.

судді Дронська І.О., Яресько А.В.

за участю секретарясудового засідання ОСОБА_2

учасники справи:

позивачГонтар ОСОБА_3

представник позивача ОСОБА_4

відповідач ОСОБА_5

представник відповідачДмітрієв ОСОБА_6

треті особи - ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного судув м. Сєвєродонецьку

апеляційну скаргу

ОСОБА_10

на рішення

Рубіжанського міського суду Луганської області від 06 червня 2018 року, ухваленого у складі судді Москаленко В.В.в залі судових засідань Рубіжанського міського суду Луганської області ум. Рубіжне

у справі за позовом

ОСОБА_10 до ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_9 про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності на 1/2 частку квартири, визнання заповіту недійсним

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року ОСОБА_10 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_9 про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності на 1/2 частку квартири, визнання заповіту недійсним.

Позовна заява мотивована тим, що вона у період з 12.01.1980 р. по 28.08.2008 р. знаходилася в офіційному шлюбі з ОСОБА_11 Після розірвання шлюбу, до 04.09.2016 року,дня смерті ОСОБА_11, вони продовжували проживати однією родиною, як чоловік та дружина, вели спільне господарство, мали взаємні права та обов'язки.

Під час перебування у шлюбі ОСОБА_11на сім'ю з трьох осіб за рішенням виконавчого комітету від 08.01.1986 року № 607 був виданий ордер на заселення кооперативної квартири АДРЕСА_1 (колишня Леніна) м. Рубіжного, житлово-будівельного кооперативу «Перемога».

Позивач зазначала, що пайовий внесок за квартиру був повністю сплачений за рахунок коштів подружжя у 1996 році.Додатково, внаслідок інфляції у 90-х роках та помилкою бухгалтерії, нею та ОСОБА_10Л.у 2015 році здійснена доплата за квартирув розмірі136 грн. 44 коп.

У зв'язку з тим, що ОСОБА_11 був пайщиком кооперативу «Перемога», то спірна квартира була оформлена на нього.

13.07.2016 року ОСОБА_11 заповів вказану квартиру своїй сестрі ОСОБА_5

Посилаючись на те, що квартира АДРЕСА_1 (колишня Леніна) м. Рубіжногоє спільною власністю подружжя, позивач просила встановити факт її проживання з ОСОБА_11 однією сімєю без реєстрації шлюбу з 08 серпня 2008 року по 04 вересня 2016 року; визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2; визнати частково недійсним заповіт від 13.07.2016 складений ОСОБА_11 на користь ОСОБА_5 в частині, що ОСОБА_11 не мав право заповідати ОСОБА_5 цілу квартиру АДРЕСА_2, а мав право робити заповіт (заповідати) лише 1/2 частину зазначеної квартири.

Рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 06 червня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_10 до ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності на 1/2 частку квартири, визнання заповіту недійсним відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, щопозивач, на підтвердження факту її проживання з ОСОБА_11 в період з 08 серпня 2008 року по 04 вересня 2016 року, не надала доказів прояву подружніх відносин між нею та ОСОБА_11,які полягають в веденні спільного господарства, взаємній матеріальній та моральній підтримці, тощо.

Суд вважав, що вимоги про визнання частково недійсним заповіту та визнання права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 задоволенню не підлягають, так як є похідними від вимоги про встановлення факту проживання позивача з померлим ОСОБА_11 однією сімєю без реєстрації шлюбу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_10 ставиться питання про скасування рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 06 червня 2018 рокуз підстав неправильного застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд залишив поза увагою та не перевірив її доводи, що підтверджують факт її проживання з ОСОБА_11 однією сімєю без реєстрації шлюбу з 08 серпня 2008 року по 04 вересня 2016 року та те, що фактично пай за спірну квартиру був сплачений у 1996 році.

Крім того, позивач зазначила, що спірна квартира є основним місцем її проживання, іншого житла вона не має.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_10 та її представник ОСОБА_4 просили апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_5 та її представник ОСОБА_12 доводи апеляційної скарги не визнали, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіряючи юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин справи та їх повноту, апеляційний суд, заслухавши суддю доповідача, перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, щоГонтар О.М. перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_11, який було розірвано у 2008 році, що підтверджується копією виписки з рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 04.08.2008 та копією повторного свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-ЕД № 148322.

У шлюбі народились діти: ОСОБА_8, ОСОБА_7

Після розірвання шлюбу позивач та ОСОБА_11 в будь-яких інших шлюбах не перебували.

Рішенням виконавчого комітету Рубіжанської міської ради народних депутатів від 8січня 1986 року № 607 на сім'ю, яка складається з чотирьох осіб,ОСОБА_11 був виданий ордер на заселення кооперативної квартири № 100 житловою площею 36,83кв. м в будинку № 45-в по вулиці Леніна (Володимирська) міста Рубіжне Луганської області.

ОСОБА_11 був членом кооперативу «Перемога» з 1986 року і сплатив в кооператив «Перемога» пайові внески в розмірі 100% вартості квартири № 100 по вулиці Володимирська (колишня вулиця Леніна) будинок № 45-в у сумі 38589,53 грн.

Згідно з довідкою ПК «ЖЕК-1» № 130 від 02.06.2015 р. та копією листа Рубіжанської міської ради Луганської області остаточна сплата внесків ОСОБА_11 відбулася в 2015 році.

Відповідно до копії свідоцтва про право власності № 39984060, виданого 02.07.2015 р. та копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02.07.2015 р., квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, належить на праві приватної власності ОСОБА_11

13.07.2016 року ОСОБА_11 склав заповіт, який був посвідчений приватним нотаріусом Рубіжанського міського нотаріального округу ОСОБА_13 за реєстром № 629 та згідно якого ОСОБА_11, розуміючи значення своїх дій, добровільно, без будь-якого насильства, примусу, як фізичного, так і морального, на випадок своєї смерті зробив розпорядження та належну йому квартиру № 100 по вулиці Володимирській(колишня вулиця Леніна), будинок 45-в в місті Рубіжне заповідав ОСОБА_5.

04.09.2016 року ОСОБА_11 помер у місті Рубіжне, що підтверджується копією повторного свідоцтва про смерть від 08.09.2016 року.

Згідно копії довідки Центру надання адміністративних послуг загального відділу Рубіжанської міської ради № 201615937 від 15.09.2016 р., ОСОБА_11, який помер 04.09.2016 був зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_1 (колишня вулиця Леніна)АДРЕСА_4, разом з ОСОБА_10 та знятий з реєстрації за даною адресою в звязку зі смертю.

Оцінюючи аргументи учасників справи та висновки суду першої інстанції, апеляційний суд зазначає наступне.

Так, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови ОСОБА_10 у встановлені фактуїї проживанняз ОСОБА_11 однією сімєю без реєстрації шлюбу з 08 серпня 2008 року по 04 вересня 2016 року. Надані докази свідчать лише про періодичність такого проживання колишнім подружжям.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду про відмову у задоволені позовних вимог про визнання частково недійсним заповіту ОСОБА_11 від 13.07.2016 року.

Згідно зі ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження особи на випадок її смерті.

Відповідно до ст. 202 ЦК України заповіт є одностороннім правочином, тобто дією особи, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Підставами визнання недійсним заповіту є:

1). Складання заповіту особою, яка не мала на це права, тобто недієздатною особою.

2). Складання заповіту з порушенням вимог щодо його оформлення та посвідчення.

3) При складанні заповіту волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Проте ОСОБА_10не наведено таких підстав для визнання заповіту недійсним.

Разом з цим, колегія суддів не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимогГонтар О.М.провизнання права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2.

Відповідно до положень пункту 4прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Цивільний кодекс Українизастосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинностіЦивільним кодексом України, положення цьогоКодексузастосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Відповідно достатті 112 ЦК УРСР(що діяла на час набуття прав на спірну квартиру)майно може належати на праві спільної власності двом або кільком громадянам.

Відповідно достатті 368 ЦК Україниспільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першоїстатті 15 Закону України від 07 лютого1991 року № 697-ХІ1 «Про власність», (який діяв на момент проведення сплати подружжям пайового внеску) член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними в пп. 6, 6-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 вересня 1987 року № 9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи», при розгляді спорів про поділ квартири між подружжям, яке розлучилося, судові слід керуватисястаттею 146 ЖК України, статті 15Закону України «Про власність», пункту 43 Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженогопостановою Ради Міністрів УРСР від 30 квітня 1985 року №186, і статтями22,24,28,29 КпШС України, ураховуючи таке:

а) пай, внесений подружжям в ЖБК у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а також за рахунок коштів, подарованих подружжю або одержаних ним у позичку, та після повної сплати пайового внеску - квартира, є їх спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах;

и) до повної сплати пайового внеску за квартиру суд вирішує питання про право власності на частку в паєнагромадженні, а після завершення сплати - про право на частку в праві власності на квартиру залежно від належної особі частки у паєнагромадженні.

Статтями 22, 28, 29 Кодексу про шлюб та сім'ю України (діяв на час набуття прав на спірну квартиру) передбачено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування та розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядав за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Згідно зістаттею 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною другою статті 370 ЦК Україниу разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Частиною першоюстатті 70 СК Українивстановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно копії позичкової книги пайові внески за кооперативну квартиру здійснювалися ОСОБА_11 з 1986 року по 1996 рік.

Рішенням Рубіжанської міської ради від 27.12.2006 № 13/125 припинена діяльність групи комунальних підприємств Рубіжанської міської ради, в тому числі й житлово- експлуатаційного підприємства, яке займалося обслуговуванням житлово-будівельних кооперативів, правонаступником ліквідованих підприємств є КП «ЖЕК № 1».

Згідно квитанції ПК «ЖЕК-1» ОСОБА_10Л.у 2015 році була сплачена грошова сума 136, 44 грн.

Відтак колегія суддів, враховуючи період сплати суми 136, 44 грн., відсутність будь яких грошових вимог до ОСОБА_11зі сторони ЖБК «Перемога» та КП «ЖЕК № 1» на протязі з 1996 року по 2015 рік, вважаєщо пайовий внесок за кооперативну квартиру було повністю сплачено у 1996 році, зазначена сума 136, 44 грн. є індексацією, а тому спірна квартира відповідно до положень частини першоїстатті 15 Закону України від 07 лютого 1991 року «Про власність»(який діяв на момент проведення повної сплати подружжям пайового внеску) є спільною власністю ОСОБА_10та ОСОБА_11 та відповідно достатті 370 ЦК України, статті 70 СК Україниїх частки є рівними.

Відповідно до п. 3 ч. 1ст. 309 ЦПК України, підставамидля скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, а відповідно до п. 4 ч. 1ст. 309 ЦПК Українипорушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 06 червня 2018 року скасувати в частині відмови у задоволені позовної вимоги провизнання права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_10 про визнання права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_5 областізадовольнити.

В іншій частині рішення суду необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_10 задовольнити частково.

РішенняРубіжанського міського суду Луганської області від 06 червня 2018 рокузмінити, скасувати в частині відмови у задоволені позовних вимог про визнання права власності на 1/2 частку квартири, постановити в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_10 до ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_9 про визнання права власності на 1/2 частку квартири задовольнити.

Визнати право власності ОСОБА_10 на 1/2 частку квартири АДРЕСА_6.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 06 березня 2019 року.

Головуючий

Судді: