Баранівський районний суд Житомирської області
Справа № 273/1833/18
Провадження № 2/273/35/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повне)

20 лютого 2019 року Баранівський районний суд Житомирської області в складі: головуючої судді Бєлкіної Д. С., секретаря судових засідань ОСОБА_1, представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Баранівка справу за позовом ОСОБА_6 міської ради Житомирської області до ОСОБА_7, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача ОСОБА_8, ОСОБА_5 про демонтаж самовільно встановленої огорожі, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2018 року ОСОБА_6 міська рада Житомирської області звернулася до суду з позовом до ОСОБА_7, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача ОСОБА_8, ОСОБА_5, просила ухвалити рішення, яким зобов'язати відповідача ОСОБА_7 демонтувати самовільно встановлену огорожу на прибудинковій території за адресою: м. Баранівка, вул. Шевченка, 20-а, та стягнути судові витрати понесені по сплаті судового збору в сумі 1 762,00 грн. (а.с.30-33)

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що ОСОБА_6 міська рада Баранівського району Житомирської області 09.07.2018 року отримала звернення від третьої особи - ОСОБА_5, жителя ІНФОРМАЦІЯ_1, про те, що відповідач ОСОБА_7, житель ІНФОРМАЦІЯ_2, облаштував прибудинкову територію, загального користування парканом, чим перешкоджає вільному доступу та проходу власникам даного будинку до свого майна. Комісією ОСОБА_6 міської ради Баранівського району Житомирської області 16.07.2018 року здійснено обстеження земель земельного користування по вул. Шевченка,20-а в м. Баранівка Баранівського району Житомирської області та було встановлено, що на землі загального користування встановлено паркан, самочинно збудовано прибудову до будинку, гараж, піднавіс. Комісія роз'яснила відповідачу порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки.

16.07.2018 року ОСОБА_6 міська рада Баранівського району Житомирської області звернулась із листом до Головного управління кадастру у Житомирській області з проханням провести перевірку та можливості притягнення до адміністративної відповідальності гр. ОСОБА_9 Також позивач звернувся до Управління державної архітектурної-будівельної інспекції у Житомирській області з проханням направити інспектора для перевірки незаконного будівництва на землі загального користування за адресою: м. Баранівка, вул. Шевченка, 20-а.

18.07.2018 року, 13.08.2018 року до ОСОБА_6 міської ради Баранівського району Житомирської області надійшла заява, від жительки м. Баранівка, вул. Шевченка, 20-а Баранівського району Житомирської області, ОСОБА_8, з проханням вирішити, щодо незаконного встановлення паркану ОСОБА_7

13.08.2018 року проведено повторне комісійне обстеження, встановлено, що попередні рекомендації відповідач ОСОБА_7 не виконав, демонтаж не проведено. Акти обстеження ОСОБА_7 не отримав, рекомендовані листи повернулись без вручення. Задля належного повідомлення про результати обстеження розміщено оголошення в газеті «ОСОБА_6 факти» від 04.10.2018 року, розміщено на офіційному веб-сайті позивача.

14.08.2018 року ОСОБА_6 міська рада Баранівського району Житомирської області отримала колективне звернення жителів будинку 20-а по вул. Шевченка м. Баранівки щодо самочинного будівництва ОСОБА_7

На засіданні чергової 23 сесії 8 скликання ОСОБА_6 міської ради Баранівського району Житомирської області від 16.08.2018 року розглянуто питання Про звернення жителів будинку 20-а по вул. Шевченка, м. Баранівка щодо самовільного будівництва на прибудинковій території. Вирішено дане питання винести на розгляд чергового засідання виконавчого комітету ОСОБА_6 міської ради Баранівського району Житомирської області.

21.08.2018 року ОСОБА_6 міська рада отримала відповідь Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області щодо розгляду звернення, в якій повідомлено, що проведено позапланову перевірку, встановлено порушення вимог містобудівного законодавства у гр. ОСОБА_7 за адресою м. Баранівка, вул. Шевченка, 20 а, надано припис та притягнуто до адміністративної відповідальності.

30.08.2018 року виконавчий комітет ОСОБА_6 міської ради вирішив рекомендувати ОСОБА_7 демонтувати самовільно встановлену огорожу біля багатоквартирного житлового будинку за адресою вул. Шевченка, 20-а, м. Баранівка, Баранівського району Житомирської області, у випадку не виконання та/або відмови в отриманні рішення виконавчого комітету, звернутися до суду з позовом, тому позивач звернулася до суду з даною заявою.

В судовому засіданні представники позивача ОСОБА_6 міської ради Баранівського району Житомирської області - ОСОБА_2, ОСОБА_3 позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві. В судовому засіданні пояснили, що відповідач на прибудинковій ділянці біля будинку 20-а по вул. Шевченка,20-а м. Баранівка Баранівського району Житомирської області самовільно встановив огорожу, чим здійснив перешкоду в користуванні вказаною земельною ділянкою для мешканців квартир №3 та №4 вказаного будинку , третіх осіб по справі, ОСОБА_8, ОСОБА_5, а саме в безперешкодному проході до їхніх квартир. Інспектором архітектури було встановлено порушення відповідачем будівельних норм, у звязку з чим йому було винесено припис про усунення порушень та притягнуто до адміністративної відповідальності. Комісією, створеною позивачем, були складенні відповідні акти обстеження прибудинкової території біля будинку 20-а по вул. Шевченка,20-а м. Баранівка Баранівського району Житомирської області, якою встановлено наявність спірного паркану та прийнято рішення на сесії міськради про зобовязання відповідача демонтувати його. Оскільки, з відповідачем не вдалося добровільно врегулювати даний спір, беручи до уваги, що вказана земельна ділянка є власністю ОСОБА_6 міської ради, оскільки вона не передана у власність обєднання співвласників вищезазначеного багатоквартирного будинку, яке навіть не створене на даний час, тому такими діями він порушує права органу місцевого самоврядування. Підтвердили, що рішення ОСОБА_6 селищної ради №186 від 26.10.1987 року про передачу ОСОБА_6 райспоживспілці земельної ділянки площею 0,3000 га по вул. Шевченка, 20-а в м. Баранівка Баранівського району Житомирської області під будівництво 4-х квартирного житлового будинку не змінене й не скасоване, будинок на баланс міської ради не передався.

Відповідач ОСОБА_7 в судове засідання не з'явився, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позову, просив відмовити в його задоволенні з наступних підстав. Відповідач визнав обставину щодо встановлення ним спірної огорожі. Однак вважає, що позивач у позовній заяві хоч і посилається на те, що ним порушуються права інших власників квартир на користування прибудинковою територією, землею загального користування, призначеною для обслуговування багатоквартирного житлового будинку по вул. Шевченко,20 а в м. Баранівка Житомирської області, однак ОСОБА_6 міська рада Баранівського району Житомирської області жодним чином не вказала та не обґрунтувала, яким чином він порушив саме її права. Вважає, що при вирішення вказаного позову слід керуватися правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 16.01.2018 року (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/71675258), де зазначено, що навіть у разі обґрунтованого і підставного позову, але у разі, коли жодне право особи, яка звернулася із позовом непорушене і непорюється, то правових підстав для задоволення такого позову немає. За вказаних обставин просить відмовити в задоволенні позову. (а.с. 51-55, 56-62)

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача ОСОБА_8, ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримали позов в повному обсязі, та просили його задовольнити. Пояснили, що відповідач на прибудинковій ділянці біля будинку 20-а по вул. Шевченка,20-а м. Баранівка Баранівського району Житомирської області самовільно встановив огорожу, чим здійснив їм перешкоду в користуванні вказаною земельною ділянкою, а саме обмежив їм прохід (проїзд) до їхніх квартир. ОСОБА_5 додатково пояснив, що хоча земельна ділянка у 1987 році була передана у користування ОСОБА_6 райспоживспілки для будівництва їхнього будинку, вона є власністю ОСОБА_6 міської ради, оскільки забудовник не оформив на неї своє право власності. Будинок не переданий на баланс міської ради у звязку з тим, що ОСОБА_6 райспоживспілка не задала його експлуатацію і не отримала відповідні документи про своє право власності. Також, зазначив що він, ОСОБА_8 та ОСОБА_10 отримали у користування , а потім у власність, свої квартири як працівники ОСОБА_6 райспоживспілки, між ними фактично склався порядок користування земельною ділянкою, біля вищезгаданого будинку, задовго до того, як відповідач ОСОБА_7 став власником своєї квартири, останній не узгоджував з ними свої рішення щодо встановлення паркану, без їх згоди його встановив. Таким діями відповідач порушує їх права, тому просять позов ОСОБА_6 міської ради задовольнити.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні показала, що з 1991 року по 2008 рік вона проживала в 4-х квартирному будинку по вулиці Шевченка, 20-а в м. Баранівка, Баранівського району Житомирської області. ОСОБА_7 заселився у свою квартиру тоді як вона ще проживала у вказаному будинку, та від нього до інших мешканців будинку зразу поступили претензії щодо розподілу земельної ділянки біля будинку. При ній відповідач не перешкоджав у доступі до будівлі та огорожі не будував. Щодо користування земельною ділянкою, всі мешканці сподівалися на мирне врегулювання спору, однак ОСОБА_7 свої дії не узгоджував з іншими щодо використання землі.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, покази свідка ОСОБА_11, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлено, що 09.07.2018 року ОСОБА_5 та 18.07.2018 року ОСОБА_8, ОСОБА_11 звернулися до міського голови ОСОБА_6 міської ради із заявою прийняти міри щодо забезпечення вільного проходу (проїзду) до їх квартир № 3 та №4 через прибудинкову земельну ділянку по вул. Шевченка,20-а в м. Баранівка Баранівського району Житомирської області у звязку з встановленням ОСОБА_7 паркану з ворітьми закритими на ключ. На вказані заяви ОСОБА_6 міською радою були надані відповідні відповіді (а.с.5,9,10,11,12,13,15,).

Згідно з актом обстеження від 16.07.2018 року, комісією у складі трьох членів ОСОБА_6 міської ради Баранівського району Житомирської області, при обстеженні домоволодіння ОСОБА_7 АДРЕСА_1 було виявлено самовільно побудовані: добудову до багатоквартирного житлового будинку та господарські будівлі - гараж, піднавіс, самовільно встановлений паркан на прибудинковій території межі, якої не встановлено, який утруднює прохід (проїзд) іншим мешканцям багатоквартирного будинку. Комісією ОСОБА_7 рекомендовано прибудову та господарські будівлі оформити відповідно до чинного законодавства та провести демонтаж паркану, оскільки права інших мешканців будинку, визначені ст. 42 Земельного кодексу України, порушені. У разі недосягнення згоди щодо вирішення вказаного питання співвласникам рекомендовано звернутися до суду. В акті обстеження від 13.08.2018 року цієї ж комісії рекомендовано винести вказане питання на розгляд виконавчого комітету ОСОБА_6 міської ради Баранівського району Житомирської області (а.с. 6,14)

Заступник міського голови ОСОБА_12 ОСОБА_6 міської ради Баранівського району 16.07.2018 року звернувся з проханням до першого заступника Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області ОСОБА_13 та до заступника начальника Управління Державної архітектурно будівельної інспекції України в Житомирській області ОСОБА_14 провести перевірку домоволодіння ОСОБА_7 АДРЕСА_1 щодо законності будівництва на прибудинковій території багатоквартирного будинку (а.с.7,8).

За результатами перевірки, проведеної працівником Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області виявлені порушення вимог містобудівного законодавства гр. ОСОБА_7 за адресою в м. Баранівка, вул. Шевченка, 20 а, надано припис та притягнуто до адміністративної відповідальності, що підтверджується листом від 15.08.2018 року №1006-7-14/3023/18 (а.с.16).

Рішенням ОСОБА_6 міської ради Баранівського району Житомирської області №190 від 30.08.2018 року Про розгляд звернення жителів будинку 20-а по вул. Шевченка, м. Баранівка щодо самовільного будівництва на прибудинковій території прийнято рішення рекомендувати ОСОБА_7 демонтувати самовільно встановлену огорожу біля багатоквартирного житлового будинку 20-а по вул. Шевченка, м. Баранівка. Протягом 10-календарних днів, з моменту належного повідомлення про рішення виконавчого комітету (а.с. 17, 21).

ОСОБА_7 про рішення ОСОБА_6 міської ради Баранівського району Житомирської області №190 від 30.08.2018 року Про розгляд звернення жителів будинку 20-а по вул. Шевченка, м. Баранівка щодо самовільного будівництва на прибудинковій території повідомлений 04.10.2018 року в 40 номері газети « ОСОБА_6 факти» (а.с.22).

Згідно з даними викопіювання зі топографо-геодезичного плану відповідачем ОСОБА_7 самовільно збудовано прибудову на землі загального користування (прохід, проїзд) призначені для обслуговування багатоквартирного житлового будинку (прибудинкова територія) по вул. Шевченка,20а в м. Баранівка Баранівського району Житомирської області , дані обставини також підтверджуються фотозйомкою вказаного домоволодіння (а.с. 23,34,35)

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 27.02.2008 року скасовано рішення Баранівського районного суду Житомирської області від 19.12.2007 року про встановлення порядку користування прибудинковою земельною ділянкою по вул. Шевченка, 20 а в м. Баранівка Баранівського району Житомирської області між жителями вказаного будинку. Даним рішенням суду встановлено, що рішенням ОСОБА_6 селищної ради №186 від 26.10.1987 року було передано ОСОБА_6 райспоживспілці земельну ділянку площею 0,3000 га по вул. Шевченка, 20-а в м. Баранівка Баранівського району Житомирської області під будівництво 4-х квартирного житлового будинку, яке не змінене й не скасоване.

Згідно з висновком №30 від 02.09.1987 року вказана земельна ділянка відведена в натурі.

Після завершення будівництва та розподілу квартир у будинку №20-а по вул. Шевченка в м. Баранівка Баранівського району Житомирської області рішення про вилучення частини земельної ділянки належної до цього будинку, закріплення за ним земельної ділянки меншого розміру відсутнє, межі земельної ділянки у встановленому законом порядку не змінювалися (а.с. 68-72,73-75,76,77,78-79, 120).

ОСОБА_7 є власником квартири АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 14.04.2000 року, посвідченого державним нотаріусом ОСОБА_6 державної нотаріальної контори ОСОБА_15 , реєстровий номер 640 та прибудинкового сараю розміром 4мх3м, що підтверджується даними копії розписки ОСОБА_10 від 27.05.2012 року (а.с. 112, 113)

Відповідач ОСОБА_7 06.08.2018 року неодноразово звертався до ОСОБА_6 міської ради Баранівського району Житомирської області із заявою про приватизацію земельної ділянки, прилеглої до його квартири АДРЕСА_3 а, що підтверджується копіями заяв від 22.03.2008 року, від 16.07.2010 року, від 03.08.2018 року, від 12.12.2018 року (а.с. 96,102,103,114-115,116,119).

Згідно з наданих відповідачем копій заяв ОСОБА_9, жительки квартири АДРЕСА_2, між жителями вказаного будинку існує конфлікт (спір) щодо використання прибудинкової земельної ділянки (а.с. 104,105,106,107,108,109,110,111).

У власність жительки АДРЕСА_4 - ОСОБА_16 передана земельна ділянка загальною площею 0,0164 га: для будівництва та обслуговування житлового будинку 0,0013 га, для особистого селянського господарства 0,0154 (а.с. 117).

У власність жительки АДРЕСА_5 - ОСОБА_10 передана земельна ділянка загальною площею 0,0323 га: для будівництва та обслуговування житлового будинку - 0,0013 га, для особистого селянського господарства - 0,0310 га (а.с. 118).

Суд не бере до уваги дані копії державного акту про право приватної власності на землю серія ЖТ/12-01 від 28.02.1997 року, виданого на імя ОСОБА_17, додатку до витягу з бази даних автоматизованої системи державного земельного кадастру (кадастровий план земельної ділянки :01:005:1083 ), розписки даної ОСОБА_18 від 08.08.2015 року, оскільки дані письмові докази є неналежними бо не стосуються предмету спору (а.с. 99,100,101).

Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що комісією, створеною виконавчим органом ОСОБА_6 міської ради, було здійснено перевірку дотримання вимог законодавства при використанні земель прибудинкової території по вул. Шевченка,20а в м. Баранівка Баранівського району Житомирської області. За результатами перевірки встановлено, що відповідач ОСОБА_7 самовільно зайняв земельну ділянку прибудинкової території, шляхом добудови до багатоквартирного житлового будинку та господарські будівлі - гараж, піднавіс, самовільно встановленого паркану на прибудинковій території межі, якої не встановлено, який утруднює прохід (проїзд) іншим мешканцям багатоквартирного будинку. Дані обствини не заперечуються відповідачем. Крім того, працівниками Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області виявлені порушення вимог містобудівного законодавства.

Відповідач ОСОБА_7 був повідомлений про усунення перешкод, створених для інших мешканців, у проїзді (проході) до їхніх квартир на прибудинковій території, через газету ОСОБА_6 факти, шляхом демонтажу встановленого паркану. Проте, відповідачем не вжито жодного заходу для усунення вказаних порушень.

Крім того, судом встановлено, що згідно з рішення ОСОБА_6 селищної ради №186 від 26.10.1987 року було передано ОСОБА_6 райспоживспілці земельну ділянку площею 0,3000 га по вул. Шевченка, 20-а в м. Баранівка Баранівського району Житомирської області під будівництво 4-х квартирного житлового будинку, яке не змінене й не скасоване.

Земельний кодекс Української РСР від 08.07.1970 року встановлював безстрокове і тимчасове користування землею (стаття 15). Землекористувачами визначалися: колгоспи, радгоспи, інші сільськогосподарські державні, кооперативні, громадські підприємства, організації і установи; промислові, транспортні, інші несільськогосподарські державні, кооперативні, громадські підприємства, організації та установи; громадяни./

Поняття "користування землею" у Земельному кодексі Української РСР від 18.12.1990 року (стаття 7) поряд з постійним (без заздалегідь встановленого строку) передбачало тимчасове користування (короткострокове - до трьох років і довгострокове - від трьох до десяти років). Користування землею на умовах оренди для сільськогосподарських цілей, як правило, мало бути довгостроковим. Для ведення селянського (фермерського) господарства земля надавалася в оренду районною, міською радою (частина третя статті 8). У зазначеному кодексі з'явилася нова форма володіння землею: довічне успадковуване володіння, яке надавалося громадянам, зокрема, для ведення селянського (фермерського) господарства, ведення особистого підсобного господарства, будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, у разі одержання у спадщину жилого будинку або його придбання і т. ін., та постійне володіння, яке надавалося колгоспам, радгоспам, іншим державним, кооперативним, громадським підприємствам, установам і організаціям, релігійним організаціям.

Аналіз правових норм Земельного кодексу України в редакції від 13.03.1992 року дає підстави зробити висновок , що поряд із впровадженням приватної власності на землю громадянам, на їх вибір, забезпечувалася можливість продовжувати користуватися земельними ділянками на праві постійного (безстрокового) користування, оренди, пожиттєвого спадкового володіння або тимчасового користування. При цьому в будь-якому разі виключалась як автоматична зміна титулів права на землю, так і будь-яке обмеження права користування земельною ділянкою у зв'язку з непереоформленням правового титулу.

Як зазначено в п.5.5 рішення Конституційного Суду України від 09.11.2011 року N 14-рп/2011 наведені положення Земельного кодексу України в редакції від 13.03.1992 року, Декрету Про приватизацію земельних ділянок 26.12.1992 року №15-92, зміст зазначених указів Президента України свідчать, що в приватну власність громадян було передано земельні ділянки, які використовувалися ними для ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства, будівництва та обслуговування будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва. Отже, названими нормативно-правовими актами держава врегулювала питання постійного землекористування шляхом передачі земельних ділянок у приватну власність громадян. Тому громадяни набули права приватної власності щодо зазначених земельних ділянок на підставі наведених положень Земельного кодексу України в редакції від 13 березня 1992 року, Декрету, зазначених указів Президента України за рішеннями відповідних місцевих рад та районних державних адміністрацій.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 09.11.2011 року N 14-рп/2011 пункт 6 розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України від 25.10.2001 року № 2768-III щодо зобов'язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення визнано неконституційним.

Згідно ч.1 ст. 83 ЗК України (в редакції від 25.10.2001 року) землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування (ч.2 ст. 83 ЗК України).

Відповідно до ч.1 ст. 116 ЗК України (в редакції від 25.10.2001 року) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст.116 ЗК України (в редакції від 25.10.2001 року) набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

У відповідності до ст.125 ЗК України (в редакції від 25.10.2001 року) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Стаття 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» визначає, що самовільне зайняття земельної ділянки будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Згідно ч.ч. 1, 2, 3 ст. 212 ЗК України (в редакції від 25.10.2001 року) самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

В пунктах 3 і 4 рішення Конституційного суду України від 09.11.2011 року N 14-рп/2011 зазаначено, що відповідно до частини другої статті 382 Цивільного кодексу України власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку. Згідно зі статтею 19 Закону України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку" від 29 листопада 2001 року N 2866-III спільне майно співвласників багатоквартирного будинку складається з неподільного та загального майна. Неподільне майно перебуває у їхній спільній сумісній власності і не підлягає відчуженню, загальне майно - у спільній частковій власності.

Таким чином, на допоміжні приміщення багатоквартирного будинку поширюється правовий режим як спільної сумісної, так і спільної часткової власності, який передбачає особливий порядок здійснення правомочностей власника щодо володіння, користування і розпорядження. При цьому в законодавчому порядку не виокремлюються суб'єкти права спільної власності залежно від підстав набуття права власності на квартиру. Правовим регулюванням відносин спільної сумісної власності в Україні визначаються особливості здійснення прав власників виходячи з її правового режиму. Ці особливості полягають у різних формах реалізації відповідного права: при спільній сумісній власності - шляхом взаємного волевиявлення усіх співвласників, при спільній частковій власності - лише за волею власника відповідної частки, виділеної в натурі з майна, що є у спільній сумісній власності. За законодавством України допоміжне приміщення у дво- або багатоквартирному будинку, гуртожитку має своє функціональне призначення, яке полягає у забезпеченні експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців. Під поняттям "мешканці" треба розуміти власників, співвласників, наймачів, орендарів окремих житлових і нежитлових приміщень будинку, які проживають у будинку і становлять визначене коло суб'єктів, які реалізують право спільної власності на окремий її об'єкт - допоміжні приміщення. Крім того, таке функціональне призначення, як обслуговування дво - або багатоквартирного будинку, має і прибудинкова територія навколо нього, визначена актом на право власності чи користування земельною ділянкою. З цього випливає, що допоміжне приміщення може бути розташоване і поза межами дво - або багатоквартирного будинку.

Відповідно до частини 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 18-рп/2004 під охоронюваними законом інтересами необхідно розуміти прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Отже, охоронюваний законом інтерес є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони.

Отже, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, чи охоронюваного законом інтересу, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Таким чином, зважаючи на те, що земельна ділянка, у 1987 році ОСОБА_6 селищною радою, правонаступником, якої є позивач, була виділена під будівництво та обслуговування 4-х квартирного житлового будинку №20а по вул. Шевченка в м. Баранівка Баранівського району ОСОБА_6 райспоживспілці, квартири у вказаному будинку були приватизовані (куплені) громадянами, вказаний будинок на баланс позивача не предавася , тому прибудинкова територія належить власникам квартир на праві спільної сумісної (часткової) власності. Позивачем не надано, допустимих та належних доказів, що відповідач ОСОБА_7 самовільно встановивши огорожу на прибудинковій території створює перешкоду у користуванні вказаною земельною ділянкою саме позивачу.

Суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, тому за вказаних обставин суд відмовляє у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 206, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України,-

У Х В А Л И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 міської ради Житомирської області до ОСОБА_7, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача ОСОБА_8, ОСОБА_5, про демонтаж самовільно встановленої огорожи відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Житомирського апеляційного суду через Баранівський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: ОСОБА_19

Повний текст рішення складений 01 березня 2019 року.