РІШЕННЯ

іменем України

Справа № 285/405/19

провадження у справі № 2/0285/427/19

04 березня 2019 року м. Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді…………….Літвин О.О.

ОСОБА_1

з участю:

позивачки………………………Циба І.В.

відповідача……………………..ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу

за правилами спрощеного позовного провадження

за позовом ОСОБА_3

до ОСОБА_2

про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на неповнолітню дитину. Зазначала, що після припинення шлюбних відносин з відповідачем, на її утриманні перебуває їх спільна донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Посилаючись на те, що відповідач офіційно працевлаштований, отримує регулярні доходи, однак ухиляється від обовязку утримувати дитину, позивачка просила стягнути з нього аліменти на її утримання у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, зазначених у позові, не заперечила щодо стягнення з відповідача аліментів в розмірі ј частини усіх видів його заробітку.

Відповідач частково визнав позовні вимоги, погодився сплачувати аліменти на свою доньку в розмірі ј частини усіх видів його заробітку.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи і оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Обовязок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обовязків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Таке утримання є безумовним, оскільки закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обовязку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є вони працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання.

Конвенція ООН про права дитини від 20.11.1989 встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, яка має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини, вони зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття (ст.ст.141, 180 СК України).

Способи виконання обовязку утримувати своїх неповнолітніх дітей визначені ст.181 СК України, за змістом якої, аліменти за рішенням суду присуджуються у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України.

Судом установлено, що сторони є батьками неповнолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується відповідною копією свідоцтва про народження.

Домовленості про утримання спільної доньки сторони не досягли.

Відповідач є молодою особою 35 років; має два постійних місця роботи та сталий заробіток: працює на посаді начальника Управління у справах сім`ї, молоді , фізичної культури та спорту Новоград-Волинської міської ради Житомирської області, де його сукупній дохід за останні шість місяців склав 93 051,23 грн.; та на посаді сестри медичної Комунального некомерційного підприємства Новоград-Волинське міськрайонне територіальне медичне обєднання з сукупних доходом за 2018 рік в сумі 22 077,37 грн.; будь-яких поважних причин, що унеможливлюють надання ним матеріальної допомоги своїй дитині, на момент розгляду справи не існує, відтак він спроможний сплачувати аліменти.

Обовязок по утриманню неповнолітньої дитини не може бути покладений виключно на одну матір.

Враховуючи визначений Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку (ст.7 Закону: з 01.01.2019 становить 2 027 грн. для дітей віком від 6 до 18 років); розмір сукупного доходу відповідача; потребу позивачки у фінансовій допомозі з боку відповідача, який є людиною працездатного віку, суд приходить до висновку, що відповідач спроможний сплачувати аліменти в розмірі ј частини його заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Така сума аліментів є реальною, відповідатиме, як інтересам неповнолітньої дитини, так і матеріальному становищу та стану здоровя платника аліментів, а також засадам розумності, виваженості і справедливості, та надасть змогу забезпечити мінімальні життєві потреби дівчинки.

Закон рівною мірою покладає обовязок щодо утримання неповнолітньої дитини на обох батьків, що разом із присудженою сумою аліментів, забезпечить належне її утримання.

Відповідно до положень ст.191 СК Українистягнення аліментів потрібно проводити з дня предявлення позову, тобто з 04 лютого 2019 року.

Рішення в межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання.

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», то відповідно до вимог ст.141 ЦПК України він стягується з відповідача в дохід держави в сумі 768,40 грн.

На підставі викладеного і керуючись статтями 12, 13, 76-81, 259, 265, 354 ЦПК України, статтями 180-183, 191СК України, - суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, (РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрованого в ІНФОРМАЦІЯ_4)

на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, (РНОКПП НОМЕР_2, зареєстрованої в ІНФОРМАЦІЯ_6)

аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2

в розмірі ј частини всіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку,

починаючи стягнення з 04 лютого 2019 року до повноліття дитини 05 жовтня 2030 року.

Стягнути з ОСОБА_2на користь держави 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. судового збору.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у розмірі суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання, а в іншій частині в загальному порядку.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом 30-ти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно п.15 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Дата складення повного судового рішення 06.03.2019.

Головуючий суддя О.О.Літвин