ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

01 березня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/5155/17

Головуючий у першій інстанції - Косач І. А.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/222/19

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Бобрової І.О., Шитченко Н.В.,

із секретарем - Зіньковець О.О.

учасники справи: позивачі - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

відповідачі - ОСОБА_4, ОСОБА_5,

треті особи - Чернігівська міська рада, ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 08 листопада 2018 року (місце ухвалення - м. Чернігів, повний текст рішення складено - 19.11.2018) у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про знесення самовільного будівництва та зобов»язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2017 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про знесення самовільного будівництва та зобов»язання вчинити певні дії. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачі є власниками 3/4 частин будинку АДРЕСА_1, іншим співвласником будинку є ОСОБА_6, у власності якого перебуває 22/100 частин домоволодіння та приміщень будинку. Позивачі в позові посилаються, що відповідачами була збудована огорожа на земельній ділянці, що перебуває у користуванні позивачів, а також прибудову до свого будинку, чим зменшили площу земельної ділянки позивачів, що призвело до неможливості в»їзду автомобіля до гаражу.

В обґрунтування позову також посилаються на самовільне (незаконне) будівництво відповідачами зливної ями та вбиральні, які знаходяться у безпосередній близькості до огорожі та входу у будинок, що є порушенням правил добросусідства та санітарних норм, а також в майбутньому при виникненні аварійних ситуацій може призвести до підмиву та руйнування фундаменту будинку чи забруднення території земельної ділянки стічними водами.

В позові позивачі просять зобов»язати ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку загальною площею 39,0 кв.м. по АДРЕСА_1, шляхом знесення збудованих відповідачами в порушення державних будівельних норм та санітарних правил: 1) огорожі, в межах самовільно зайнятої земельної ділянки; 2) прибудови до житлового будинку по АДРЕСА_1; 3) туалету; 4) вигрібної ями, інженерних споруд, які розташовані в межах самовільно зайнятої земельної ділянки.

Зобов»язати ОСОБА_4 та ОСОБА_5 повернути в користування ОСОБА_2 та ОСОБА_3 земельну ділянку площею 39,0 кв.м., яка знаходиться по АДРЕСА_1 і є суміжною з земельною ділянкою АДРЕСА_2 та стягнути на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 судові витрати.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 08.11.2018 позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про знесення самовільного будівництва та зобов»язання вчинити певні дії, задоволено частково.

Зобов»язано ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перенести вигрібну яму, яка знходиться в межах земельної ділянки загальною площею 0,0032 га за адресою: АДРЕСА_1 як збудованої в порушення державних будівельних норм та санітарних правил. В задоволенні решти вимог - відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 суму судових витрат в розмірі 2416,00 грн - по 1208,00 грн з кожного.

Рішення суду обґрунтовано тим, що відсутні підстави для задоволенння позову, оскільки спірна земельна ділянка не виділена сторонам у користування згідно правовстановлюючих документів, тому вимоги щодо звільнення спірної ділянки та її повернення в користування позивачам є необґрунтованими. В частині знесення збудованих відповідачами в порушення державних будівельних норм та санітарних правил: 1) огорожі; 2) прибудови до житлового будинку; 3) вбиральні, суд послався на висновок експертизи № 5474-5476/17-24 від 15.08.2018, та зазначив, що задоволення таких вимог є недоцільним та задовольнив вимоги про перенесення вигрібної ями, яка встановлена відповідачами в порушення вимог державних санітарних норм та вимог ст. 103 ЗК України.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення місцевого суду частково, та ухвалити нове рішення у відповідній частині, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

За доводами скарги рішення суду в оскаржуваній частині ухвалено з порушенням норм матеріального права, судом неповно з»ясовано обставини, що мають значення для справи.

В обґрунтування незаконності рішення суду в оскаржуваній частині заявник зазначає, що відповідачі незаконно захватили земельну ділянку, яка перебувала в користуванні позивачів, без згоди останніх на будівництво. Відповідачі здійснили будівлі, які не відповідають будівельним та пожежним нормам та несуть загрозу для життя, а тому збудоване нерухоме майно підлягає знесенню відповідачами в примусовому порядку за рішенням суду.

У скарзі заявник посилається на те, що відповідачами збудовано огорожу на земельній ділянці належній позивачам, що зменшило розмір ділянки та призвело до неможливості в»їзду автомобіля до гаражу. Судом ці обставини не досліджено та не надано обґрунтування.

На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи, проте відзив на апеляційну скаргу до суду подано не було.

Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Вислухавши суддю-доповідача, учасників судового процесу, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що відповідно до договору дарування від 13.10.1994 ОСОБА_7 подарувала, а ОСОБА_2 прийняла в дар 1/8 частину житлового будинку з належною частиною надвірних споруд і побутових будівель, що знаходяться в АДРЕСА_1 і розташований на землях місцевої ради. На цій земельній ділянці розташовано: один жилий будинок, означений в плані літерою «Б-1», жилою площею 87,1 кв.метрів (т. 1 а.с. 86-87).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.02.1994, спадкоємцями майна ОСОБА_8, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, в рівних частках є: дружина ОСОБА_7, діти - ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_9 Спадкове майно складається з жилого, цегляного будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1, та належить спадкодавцю на підставі свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок. Будинок в цілому має 87,1 кв.м жилої площі, розташований на земельній ділянці 1500,0 кв.м. (т. 1 а.с. 88).

З Договору дарування частини будинку від 13.11.2007 вбачається, що дарувальник ОСОБА_3 передає майно у власність обдаровуваній ОСОБА_2 безоплатно 1/4 частину житлового будинку НОМЕР_1 з відповідною частиною надвірних споруд, що відчужується за даним договором розташована в АДРЕСА_1 та має наступні характеристики: житловий будинок цегляний, означений в плані літерою «Б-1» в цілому має 75,1 кв.метрів житлової площі та такі надвірні споруди: цегляний гараж «Г «, цегляна вбиральня «Д» - розташований на земельній ділянці площею - 1500 кв.метрів (т. 1 а.с. 91, 92).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.05.2008, спадкоємцем 1/3 частки майна громадянки ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, є її дочка - ОСОБА_2 Спадкове майно складається з: 1/8 частини житлового будинку № 3 з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1, що належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого державним нотаріусом Другої чернігівської державної нотаріальної контори, ОСОБА_10, 22.02.1994 за р. № 1-779 та зареєстрованого в Чернігівському міжміському бюро технічної інвентаризації, 22.09.1994 за № 10200 в книзі за № 154. Житловий будинок цегляний в цілому має 75,1 кв.м. житлової площі, 149,6 кв.м. загальної площі, означений в плані літерою «Б-1» та такі надвірні споруди: цегляний гараж «Г», цегляна вбиральня «Д» - розташовані на земельній ділянці площею 1416 кв.м. (т. 1 а.с. 89, 90).

Згідно Договору дарування частини будинку від 27.10.2008 вбачається, що дарувальник ОСОБА_3, передає майно у власність обдаровуваній ОСОБА_2 безоплатно 1/24 частину житлового будинку НОМЕР_1 з відповідною частиною надвірних споруд, що відчужується за даним договором, розташована в АДРЕСА_1 та має наступні характеристики: житловий будинок цегляний, означений в плані літерою «Б-1» в цілому має 75,1 кв.м. житлової площі, 149,8 кв.м. загальної площі та такі надвірні споруди: цегляний гараж «Г «, цегляна вбиральня «Д» - розташований на земельній ділянці площею - 1416 кв.м. (т. 1 а.с. 93-94, 95).

З Договору дарування частки житлового будинку від 15.05.2014 вбачається, що дарувальник, ОСОБА_9, в особі свого представника, ОСОБА_11, передає безоплатно у власність 1/24 частку житлового будинку з відповідною часткою надвірних споруд НОМЕР_1, що розташована в АДРЕСА_1, обдаровуваному, ОСОБА_3 Житловий будинок, 1/24 частка, якого відчужується за договором, в цілому має наступну характеристику: житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями означений в плані літерою «Б-1», в цілому має 147,5 кв.м. загальної площі, з них 86,6 кв.м.житлової площі, розташований на земельній ділянці площею 1500 кв.м. (т. 1 а.с. 82-84, 85).

З врахуванням наведеного встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мають у власності 3/4 частин, а ОСОБА_6 - 1/4 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3.

Згідно договору купівлі-продажу від 28.12.1984, укладеного між ОСОБА_12 і ОСОБА_13 з одного боку, та ОСОБА_4, останній купив 1/2 частину житлового будинку з належною частиною надвірних споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 і розташований на земельній ділянці 325, 0 кв. м. На цій земельній ділянці розташовані: один жилий, шлакобетонний будинок, жилою площею 37,1 кв.м, означений в плані літерою «А-1», та такі господарчі і побутові споруди і будівлі: один шлакобетонний сарай, означений літерою «Б», один дерев'яний сарай, означений літерою «В» (т. 1 а.с. 115-116).

Встановлено, що у власності ОСОБА_4 є 1/2 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1

ІНФОРМАЦІЯ_3 (мати позивача ОСОБА_2.) ОСОБА_7, яка померла, продала сусідці ОСОБА_5 у 1986 році, яка проживає за адресою АДРЕСА_4, землі 2,9 метрів через її ділянку; жодних претензій не має, продала за згодою (т. 1 а.с. 45).

13.06.1995 ОСОБА_2 звернулась до Новозаводського РВК з заявою, у якій просила затвердити зміни плану садиби, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, з переплануванням житлового будинку і прибудови до нього 6,5х7 метрів, у зв'язку з поділом домоволодіння між власниками. Співвласники домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1, не заперечують проти змін в плані садиби, перепланування житлового будинку, а також прибудови розміром 6,5х7 метрів, що засвідчили особистими підписами (т. 1 а.с. 11).

З витягу з рішення виконавчого комітету Новозаводської районної ради народних депутатів м. Чернігова від 13.06.1995 № 93 «Про індивідуальне будівництво» вбачається, що розглянувши заяви громадян та пропозиції архітектора району з питань індивідуального будівництва, виконком районної Ради народних депутатів вирішив: 1.1. Дозволити будівництво, прибудови, перебудови та переобладнання житлових та господарських споруд громадянам: 1.8. ОСОБА_2, проживаючій по АДРЕСА_1, прибудову розміром 7,5x7,0 м по проекту, погодженому архітектором району (т. 1 а.с.10).

Копія генерального плану садибної ділянки № 1 з будовами по АДРЕСА_1 та копія плану земельної ділянки з існуючими будови по АДРЕСА_1 мається в матеріалах справи (т. 1 а.с. 12, 13).

Відповідно до витягу з протоколу засідання узгоджувальної комісії по розгляду спорів суміжного землекористування, яка відбулася 24.09.97 вбачається, що комісія розглянула надані матеріали спорів суміжного землекористування і заслухала громадян: ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_4, та запропонувала обом сторонам знайти компромісне рішення, а саме затвердити межу між їх садибами, яка склалася після 1986 року, з чим ОСОБА_7 та ОСОБА_2 не погодились. Комісія вирішила рекомендувати ОСОБА_7 та ОСОБА_2 звернутися до суду (т. 1 а.с. 46).

Відповідно до листа Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Чернігівській області від 18.03.2011 № 7/25-374 «м», направленого на адресу ОСОБА_2 вбачається, що Інспекцією здійснено перевірку з виїздом на місце. В ході перевірки встановлено, що громадянка ОСОБА_5 самовільно здійснила будівництво прибудови тамбуру до житлового будинку по АДРЕСА_1, чим порушено ст. 376 ЦК України. За дане правопорушення громадянку ОСОБА_5 притягнуто до адміністративної відповідальності згідно ст. 97 КУпАП у вигляді штрафу (постанова № 321 від 14.03.2011р.) (т. 1 а.с. 21).

Актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства Управління контролю за використанням та охороною земель державної інспекції сільського господарства в Чернігівській області від 10.01.2013 було встановлено, що ОСОБА_5 не виконала вимоги припису від 30.11.2012 року № 001299 щодо усунення виявленого порушення земельного законодавства при використанні земельної ділянки по АДРЕСА_1, а саме: остання продовжувала використовувати дану земельну ділянку без правовстановлюючих документів, тобто ОСОБА_5 порушила вимоги ст.ст. 125, 126 ЗК України (т. 1 а.с. 14).

Згідно копії листа Управління земельних ресурсів Чернігівської міської ради від 04.07.2013 № 4492, направленого на ім'я ОСОБА_2 вбачається, що Управлінням земельних ресурсів Чернігівської міської ради розглянута її заява до міського голови стосовно знесення огорожі між земельними ділянками АДРЕСА_1. За результатами розгляду інформують, що частина земельної ділянки площею 0,0041 га, що розташована суміжно з земельною ділянкою АДРЕСА_1 відповідно до рішень міської ради в користування гр.гр. ОСОБА_5, ОСОБА_4 не виділялась. Згідно генерального плану (схеми) земельної ділянки по АДРЕСА_1, зазначена частина ділянки значиться як «самозахват». Керуючись рішеннями Новозаводського районного суду м. Чернігова від 15.06.2012, ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 24.07.2012 (справа №2/2515/650/2012), витягом з протоколу засідання узгоджувальної комісії по розгляду спорів суміжного землекористування, яка відбулась 24.09.1997, матеріалами перевірки дотримання вимог земельного законодавства в частині можливого самовільного зайняття земельної ділянки гр. ОСОБА_4, ОСОБА_5, пропонують вирішити питання звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки в судовому порядку (т. 1 а.с. 6-7).

Згідно листа Державної інспекції сільського господарства в Чернігівській області від 16.07.2013 № 04/9-217, направленого на адресу ОСОБА_2 вбачається, що ними розглянуто її скаргу до прокуратури м. Чернігова щодо прийняття мір до гр. ОСОБА_4, ОСОБА_5, які не виконують чинне законодавство України. Повідомляють, що на підставі її звернення інспекцією 27.11.2012 було проведено позапланову перевірку з питань можливого самовільного зайняття земельної ділянки гр. ОСОБА_4, ОСОБА_5 по АДРЕСА_1. Перевіркою встановлено, що гр. ОСОБА_7 в 1986 році добровільно передала із свого землекористування за адресою: АДРЕСА_5, гр. ОСОБА_5 земельну ділянку розмірами 2,9 х 14,8 га, яка прилягала до землекористування останньої, що підтверджується розпискою гр. ОСОБА_7, завіреної підписом та печаткою голови вуличного комітету № 7 гр. ОСОБА_14 Згідно ст.ст. 141, 119 ЗК України гр. ОСОБА_5 передбачено можливість оформлення права на користування даною земельною ділянкою. При цьому, гр. ОСОБА_5 правовстановлюючі документи на користування чи володіння вищезазначеною земельною ділянкою в установленому чинним законодавством порядку не оформила, чим порушила вимоги ст.ст. 125, 126 ЗК України. 05.04.2011 Управлінням Держземінспекції Головного управління Держкомзему з метою усунення виявленого порушення земельного законодавства гр. ОСОБА_5 було вручено припис з вимогою у 30-денний термін усунути виявлене порушення земельного законодавства, тобто оформити правовстановлюючі документи на зазначену земельну ділянку. При проведенні повторної перевірки встановлено, що гр. ОСОБА_5 не виконано вимоги припису від 05.04.2011 № 000147, щодо усунення виявленого порушення земельного законодавства при використанні земельної ділянки по АДРЕСА_1, а саме остання продовжує використовувати дану земельну ділянку без правовстановлюючих документів. Таким чином, гр. ОСОБА_5 своїми діями порушено вимоги ст. 125 ЗК України. З метою усунення виявленого порушення земельного законодавства 30.11.2012 гр. ОСОБА_5 повторно вручено припис за № 001299 з вимогою у 30-денний термін усунути виявлене порушення земельного законодавства при використанні земельної ділянки по АДРЕСА_1. На момент проведення перевірки 10.01.2013 щодо виконання вимог повторного припису встановлено, що гр. ОСОБА_5 не виконано вимоги припису від 30.11.2012, щодо усунення виявленого порушення земельного законодавства, а саме остання продовжує використовувати дану земельну ділянку без правовстановлюючих документів. Чернігівська міськрада, як орган, уповноважений на вирішення питань про надання земельних ділянок в оренду, та права якого у зв'язку з не укладенням договорів оренди порушуються, має право звертатися до суду за захистом свого порушення права, а також приймати рішення про припинення користування земельними ділянками недобросовісними користувачами. Враховуючи вищевикладене, дані матеріали перевірки щодо порушення земельного законодавства, після вжиття всіх можливих заходів реагування та адміністративного впливу 14.01.2013 направлено до Чернігівської міської ради. Зазначають, що з метою вирішення порушеного у зверненні питання, вона може звернутись до Чернігівської міської ради. В разі незгоди з рішенням органів місцевого самоврядування, відповідно до п. 5 ст. 158 цього Кодексу, земельні спори вирішуються в судовому порядку (т. 1 а.с. 19-20).

Відповідно до витягу із рішення Чернігівської міської ради від 12.03.2015 «Про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) громадянам для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), ведення садівництва, будівництва та обслуговування індивідуальних гаражів та городництва» вбачається, що згідно п.п. 3.36 п. 3 вирішено: у зв'язку з закінченням строку дії рішення Чернігівської міської ради, надати дозвіл на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка): ОСОБА_4 по АДРЕСА_1, орієнтовною площею 0,0178 га (т. 1 а.с. 140).

З висновку експертів за результатами пороведення судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № 5474-5476/17-24 від 15.08.2018 вбачається, що: 1. Межі фактичного користування земельної ділянки по АДРЕСА_6 не відповідають конфігурації згідно Генерального плану від 09.08.1972 за рішенням Чернігівської міської ради № 408. Невідповідність полягає в тому, що західна частина ділянки збільшена та накладається на земельну по АДРЕСА_6, площа накладання 0,0032 га (додаток № 3). 2. Межі земельної ділянки по АДРЕСА_6 не відповідають конфігурації згідно Генерального плану від 09.08.1972 за рішенням Чернігівської міської ради № 408 по АДРЕСА_6, яка полягає в тому, що східна частина ділянки зміщена на захід, що призвело до зменшення площі на 0,0032 га, що відображено в додатку № 3 (т. 2 а.с. 13-27).

Задовольняючи позов частково в частині зобов»язання перенесення вигрібної ями, суд прийшов до висновку, що вона встановлена відповідачами в порушення вимог державних санітарних норм та вимог ст. 103 ЗК України та відмовив у задоволенні решти позовних вимог, оскільки спірна земельна ділянка не виділена сторонам у користування згідно правовстановлюючих документів, тому вимоги щодо звільнення спірної ділянки та її повернення в користування позивачам є необґрунтованими. Відмовляючи в задоволенні позову в частині знесення збудованих відповідачами в порушення державних будівельних норм та санітарних правил: 1) огорожі; 2) прибудови до житлового будинку; 3) вбиральні, суд послався на висновок експертизи № 5474-5476/17-24 від 15.08.2018, та зазначив, що задоволення таких вимог є недоцільним.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог щодо зобов»язання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перенести вигрібну яму, яка знходиться в межах земельної ділянки загальною площею 0,0032 га за адресою: АДРЕСА_1 як збудованої в порушення державних будівельних норм та санітарних правил, не оскаржується, тому не є предметом перегляду суду апеляційної інстанції.

З висновками суду першої інстанції в частині не задоволених вимог погоджується і апеляційний суд, оскільки судом першої інстанції обставини справи з"ясовані в обсягу, необхідному для правильного вирішення спору, відповідно до встановлених обставин, правильно визначено суть і характер правовідносин сторін та норми матеріального права, що їх регулюють.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують враховуючи наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно до ч.ч. 1, 2 ст. 152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю; власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 10.06.2011 визнано за ОСОБА_6 право власності на 22/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1 та виділено на 22/100 частини за варіантом № 3 висновку судової експертизи № 19-10С від 18.01.2011 року КП ЧМБТІ: приміщення 3-1 площею 12,6 кв.м., приміщення 3-2 площею 16,6 кв.м., приміщення 1-1 площею 6,6 кв.м., приміщення 1-1 площею 4,4 кв.м., вбиральню «Д». В користування ОСОБА_6 виділено земельну ділянку домоволодіння АДРЕСА_1 за варіантом №3 висновку судової експертизи № 19-10С від 18.01.2011 КП ЧМБТІ, а саме: під житловими будівлями - 52 кв.м., під двором - 217 кв.м., під садом - 185 кв.м., а всього 454 кв.м.

Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 11.10.2011 рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 10.06.2011 в частині користування земельної ділянкою змінено, виділено в користування ОСОБА_6 земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 375 кв.м. за варіантом № 3 висновку додаткової судово- будівельної експертизи №30-11С від 08.09.2011 КП ЧМБТІ. В іншій частині рішення залишено без змін (т. 1 а.с. 134-138).

Як вбачається, рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 15.06.2012 в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_3 про передання в постійне користування земельної ділянки, встановлення фактичної площі земельної ділянки, дотримання правил добросусідства землекористувачів земельних ділянок, а також відновлення меж у натурі земельних ділянок - відмовлено. Вказаним судовим рішенням встановлено, що спірна земельна ділянка не була виділена у користування згідно судових рішень сторонам, рішення органами місцевого самоврядування питання про вилучення земельної ділянки чи передачу її комусь зі сторін не приймалося. Вказане рішення місцевого суду від 15.06.2012 залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 24.07.2012.

З врахуванням наведеного, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції доводи апеляційної скарги, що факт захвату та незаконного будівництва підтверджено висновками інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Чернігівській області, яким встановлено, що відповідачі самовільно здійснили будівництво прибудови (тамбуру) до житлового будинку, та притягнення до відповідальності ОСОБА_5 за ст. 97 КУпАП, яка передбачала відповідальність за самовільне будівництво будинків або споруд або самовільну зміну архітектурного вигляду будинків або споруд під час експлуатації (а.с. 21 т. 1), а також посилання, що факт незаконного користування земельною ділянкою підтверджується листом Управління сземельних ресурсів ЧМР від 05.07.13 (а.с. 15-16 т. 1).

Питанння розпорядження землями територіальних громад, надання земельних ділянок із земель комунальної власності відноситься до компетенції відповідної міської ради, як це регламентовано ст. 12 ЗК України.

Таким чином, не є обґрунтованими і доводи, що відповідачами незаконно захвачена земельна ділянка, здійснено будівництво без згоди позивачів та з порушенням будівельних і пожежних норм, що несуть загрозу для життя.

Відповідно до пункту 17 Постанови № 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» визначено, що позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред'явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК України, статтею 103 ЗК України.

З врахуванням наведеного є необґрунтованими і доводи апеляційної скарги щодо не застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які підлягали застосуванню, а саме ч. 1, 4 ст. 376, 391 ЦК України, ч. 1 ст. 103, ч. 1, 2 ст. 152 ЗК України.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Є необгрунтованими і посилання під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_15 щодо встановлення в рішенні суду першої інстанції дійсного розміру земельної ділянки згідно даних генерального плану саме 15000 кв. м, оскільки в рішенні суду першої інстанції лише констатовано, що з інвентаризаційної справи № 4621 Чернігівського МБТІ вбачається, що рішенням виконкому Чернігівської міської ради депутатів трудящих від 16.08.1967 № 408 земельна ділянка площею 325 кв.м. зареєстрована за ОСОБА_16, ОСОБА_17, що відображено на Генеральному плані земельної ділянки АДРЕСА_1, та що з рішення виконкому Чернігівської міської ради депутатів трудящих від 16.08.1967 № 408 земельна ділянка площею 1500 кв.м. зареєстрована за ОСОБА_18, надлишок 338 кв.м залишено в тимчасове користування, що відображено на Генеральному плані земельної ділянки АДРЕСА_1 (інвентаризаційна справа № 4667 Чернігівського МБТІ).

Проте, матеріали справи не містять зазначених рішень (витягів) або належним чином завірених копій, для встановленння змісту зазначених рішень, разом з тим рішення суду не може грунтуватись на припущеннях, як це визначено ч. 6 ст. 81 ЦПК України.

Отже, за відсутності належних і допустимих доказів про вилучення земельної ділянки у ОСОБА_7 та передачу в належний спосіб органами місцевого самоврядування цієї земельної ділянки, доводи апеляційної скарги, щодо не дослідження судом першої інстанції обставин порушення прав позивачів, пов»язаних з захватом цієї земельної ділянки, незаконною прибудовою та побудовою огорожі, є необґрунтованими, оскільки не спростованими є обставини щодо не виділення спірної земельної ділянки сторонам по справі.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, а зводяться лише до переоцінки доказів.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Суд правильно встановив в оскаржуваній частині рішення характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 08 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту.

Судове рішення у повному обсязі складено 06.03.2019.

Головуючий Судді: