Дата документу 06.11.2019
Справа № 334/9038/18
Провадження № 2/334/1493/19
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 листопада 2019 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Турбіної Т.Ф., при секретарі Лиходід А.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Запоріжжі цивільну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, -

ВСТАНОВИВ:
У грудні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив визнати останнього винним у недотриманні ним обов`язків, визначених п.1.3, абз.2 п.1.6 розділу І «Загальні положення» Інструкції з організації обліку особового складу Збройних Сил України, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 26.05.2014 року № 333, ст.58, абз.14 та абз.23 статті 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999р. № 548-ХІV, абз.4 та абз.6 пункту 3.1.9 Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України,затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 16.07.1997р. № 300, що призвело до нанесення збитку у розмірі 7435,86 грн., який просить стягнути з- відповідача разом з судовим збором у розмірі 1762,00 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що у період з 24.01.2018 року по 16.02.2018 року було проведено аудит відповідності фінансово-господарської діяльності військової частини НОМЕР_1 (м. Первомайськ Миколаївської обл.) за напрямком продовольчого забезпечення. Довідка про підсумки аудиту відповідності продовольчого забезпечення військової частини за період з 01.10.2015 року по 31.12.2017 року була виконана старшим інспектором відділу аудиту ресурсного забезпечення Південного територіального управління внутрішнього аудиту підполковником Курбатовим А.В., в результаті перевірки обліку осіб, які перебували на котловому забезпеченні, встановлено наявність збитків, нанесених державі: перебування на лікуванні у військовій частині НОМЕР_2 військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 без атестатів на продовольство без зняття даних військовослужбовців з котлового забезпечення у військовій частині НОМЕР_1 , не зняття з котлового забезпечення осіб, які самовільно залишили військову частину. Перебування на лікуванні військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 у військовій частині НОМЕР_2 без атестатів на продовольство призвело до перевитрат продуктів харчування і нанесення державі матеріальної шкоди у розмірі 7435,86 грн.

Обов`язки командира 9 гаубичної артилерійської батареї 3 гаубичного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 ) та обов`язки командира цього підрозділу в період самовільного залишення частини солдатом ОСОБА_2 , а також в період перебування солдатів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_4 на лікуванні у військовій частині НОМЕР_2 та не зняття даних військовослужбовців з котлового забезпечення у ВЧ НОМЕР_1 до 28.07.2016 року на підставі наказу командира військової частини від 25.07.2016 року № 180виконував ОСОБА_1 , призначений на цю посаду наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_3 (по стройовій частині) № 214 від 14.10.2015р.
Виходячи з вище викладеного, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 суму збитку у розмірі 7435,86 грн. та судові витрати.
Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову, обґрунтовуючи це тим, що у п.1.11 Положення про продовольче забезпечення Збройних Сил України на мирний час, прописана процедура зняття військовослужбовців з продовольчого забезпечення військової частини, на підставі наказу командира військової частини про вибуття з видачею атестата на продовольство. Атестат підписується заступником командира (начальника) підрозділу з тилу і начальником продовольчої служби і скріплюється гербовою печаткою. Відповідальність за правильність заповнення атестату на продовольство несе начальник продовольчої служби. Атестат на продовольство після його оформлення видається під розписку в корінці військовослужбовцю, який убуває, (старшому команди) на руки. Корінець атестату залишається в справах продовольчої служби і служить підставою для записів у щоденнику.

При цьому, прийняття лікувальним закладом військовослужбовців без атестата на продовольство дозволяється згідно пункту 1.10 Положення. У цих випадках заклад охорони здоров`я Збройних Сил України зобов`язаний витребувати атестат на продовольство з відповідної військової частини, а остання протягом доби надіслати його до закладу охорони здоров`я Збройних Сил України.

Відповідач як командир батареї склав рапорт щодо солдата ОСОБА_2 , який самовільно залишив військову частину, рапорт був зареєстрований31.10.2015 року, проте солдата ОСОБА_2 змогли виключити зі списків частини лише 31.01.2016 року, що не суперечить положенню п. 2.9 «Інструкції з організації обліку особового складу Збройних Сил України», а саме: виключення зі списків особового складу військової частини проводиться наказом по стройовій частині в такі строки:осіб, які самовільно залишили військові частини або місце служби, та тих, що не з`явилися в строк без поважних причин на службу при призначенні, переміщенні, з відрядження, відпустки, навчання або закладів охорони здоров`я тривалістю понад три доби, - тільки після з`ясування причин залишення ними (неповернення) військової частини та порушення кримінальної справи, але не раніше ніж через три місяці після закінчення встановленого строку відрядження, відпустки, лікування, навчання або самовільного залишення військової частини. Протягом цього часу вони вважаються тимчасово відсутніми і обліковуються у штабі військової частини у книзі обліку тимчасово відсутнього і тимчасово прибулого до військової частини особового складу в окремому розділі.

Відтак, доводи позову, що не зняття вибувших солдатів з котлового забезпечення сталося з причин неподання доповідей від командирів батальйонів та/або неподання командирами рот (батарей) доповідей з відомостями про наявність особового складу є необґрунтованими.

Крім того, позивачем було некоректно зазначено місце розташування 9 батареї.

У відзиві ОСОБА_1 також вказує, що він не міг контролювати вищу інстанцію, а лише міг здійснювати контроль у підпорядкованих службах. Висновку позову, що саме відповідач мав організувати вибуття військовослужбовців на стаціонарне лікування суперечить пунктам 3.2.30, 3.3.6 «Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України» та статті 260 «Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України».

Крім того, обов`язки щодо виконання норм абзаців 14 та 23 статті 59 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, на які посилається позивач, не входили до його компетенції, оскільки цим займались фахівці продовольчої служби військової частини.

В дивізіоні система харчування була організована з постійним контролем і продукти для приготування їжі виділялись тільки на особовий склад, що був в наявності в даний час, згідно з вимогами пунктів 2.11, 7.14, 7.22 «Положення про продовольче забезпечення Збройних Сил України на мирний час», а контроль за організацією обліку особового складу, продуктів та матеріальних цінностей вівся постійно уповноваженими посадовими особами, з регулярними перевірками, інвентаризаціями та ревізіями, згідно вимог чинного законодавства, що стосується Збройних Сил України. На основі вищевказаного відповідач вказує, що виявлені під час аудиту недоліки по видачі атестатів на продовольство допущені посадовими особами ВЧ НОМЕР_4 ніяким чином не могли привести до перевиплати продуктів і коштів у ввіреному йому підрозділі, що унеможливлює майнову шкоду.

В судовому засіданні представник Військової частини НОМЕР_1 просив позов задовольнити в повному обсязі з наведених у позовній заяві підстав. В судове засідання 06.11.2019 не з`явився, звернувся із заявою, в якій просив позов задовольнити в повному обсязі та розглядати справу без його участі.
Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на обставини, викладені у відзиві.
Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, дійшов наступних висновків.
Статтею 16 ЦК України надано право кожній особі звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа в порядку, встановленому ЦПК України, може звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статті 12, 81 ЦПК України регламентують, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін та встановлюють обов`язок кожної сторони довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .
Відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 (по стройовій частині) № 167 від 20.08.2015р., ОСОБА_1 був призначений на посаду командира гаубичної артилерійської батареї гаубичного артилерійського дивізіону військової частини Польова пошта НОМЕР_3 (військова частина НОМЕР_1 ).
Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 від 25.07.2016 №180 капітана ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас.
Обов`язки командирів підрозділів військових частин визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 р. № 548-XIV, відповідно до якого визначаються права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, крім того, він є документом, яким керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України.

Відповідно до норм частини 1 статті 58 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, командир підрозділу військової частини Збройних Сил України є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за внутрішній порядок у ввіреному йому підрозділі, стан і збереження матеріальних засобів та за всебічне забезпечення ввіреного йому військового підрозділу.

Відповідно до норм абзаців 7, 8, 14 та 23 статті 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України командир підрозділу зобов`язаний завжди мати точні відомості про особовий склад та матеріальні засоби, що є у підрозділі військової частини, за штатом, списком і в наявності, зобов`язаний встановлювати у ввіреному йому підрозділі такий внутрішній порядок, який гарантував би неухильне виконання законів України і положень статутів Збройних Сил України, організовувати своєчасну видачу всіх видів забезпечення (в тому числі і продовольчого забезпечення), перевіряти його повноту і вживати заходів для відшкодування матеріальних збитків, заподіяних військовій частині в цілому та ввіреному йому підрозділу зокрема.

Відповідно до ст. 17 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України на військовослужбовців взагалі та на командирів підрозділів зокрема покладаються також спеціальні обов`язки, які визначаються законами і статутами Збройних Сил України, а також іншими нормативно-правовими актами, що приймаються на основі законів і статутів Збройних Сил України.

До нормативних актів, які покладають на командирів підрозділів військових частин Збройних Сил України спеціальні обов`язки, належать наведена Інструкція з організації обліку особового складу Збройних Сил України, затверджена Наказом Міністерства оборони України від 26.05.2014 року № 333 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12.06.2014 року за № 611/25388), Положення про продовольче забезпечення Збройних Сил України на мирний час, затверджене Наказом Міністра оборони України від 09.12.2002 року № 402 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20.12.2002 року за № 992/7280) та Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затверджене Наказом Міністерства оборони України від 16.07.1997 р. № 300.

Вказаними керівними документами визначено спеціальні обов`язки командирів підрозділів, які на них покладаються стосовно обліку особового складу та обліку і ощадливого витрачання матеріальних засобів.

Відповідно до пункту 7.29.2.2. розділу 7 «Організація харчування та забезпечення хлібом» Положення про продовольче забезпечення Збройних Сил України на мирний час, затверджене Наказом Міністра обороті України від 09.12.2002 року № 402 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20.12.2002 року за № 992/7280) відповідальність за організацію та стан харчування особового складу несуть командири підрозділів.

Відповідно до наведених раніше норм абзаців 2 пункту 1.3 та 1.6 розділу І «Загальні положення» Інструкції з організації обліку особового складу Збройних Сил України облік особового складу повинен був вестися постійно в будь-яких умовах діяльності військ (сил) у порядку, визначеному цією Інструкцією, організація і контроль за станом обліку особового складу у підпорядкованому підрозділі військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_3 ) була покладена на Відповідача в період виконання ним обов`язків командира підрозділу.

Відповідач був зобов`язаний здійснювати контроль за станом обліку особового складу у підпорядкованому йому підрозділі, контролювати правильне відображення чисельності особового складу в облікових документах і своєчасне надання донесень про склад і чисельність військ.

Відповідно до наведених вище норм Інструкції з організації обліку особового складу Збройних Сил України обов`язком кожного командира роти (батареї) військової частини є складання та своєчасне подання командиру батальйону (дивізіону) та до штабу військової частини даних про особовий склад, який вибув зі строю. Також до обов`язків командира окремого підрозділу, визначених абзацами 14 та 23 статті 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, входить організація своєчасної видачі всіх видів забезпечення (продовольства, тощо), перевірка його повноти і вжиття заходів для відшкодування матеріальних збитків, заподіяних військовій частині в цілому та ввіреному йому підрозділу зокрема.

Відповідно до цих функціональних обов`язків, виходячи з норм абзацу 17 підпункту 3.1.7 Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 16.07.1997 року № 300 в період проходження військової служби на посаді командира окремого підрозділу Відповідач був особою, що відає військовим (корабельним) господарством.

Відповідно до норм абзаців 4 та 6 пункту 3.1.9 Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України командир підрозділу зобов`язаний правильно визначати потреби та знати рівень забезпеченості підпорядкованого йому підрозділу матеріальними засобами (в даному випадку продовольством), організовувати та контролювати ведення обліку, правильне зберігання і своєчасне оновлення запасів матеріальних засобів усіх видів, здійснювати постійний контроль за правильним, ощадливим та доцільним витрачанням (використанням) матеріальних засобів (в тому числі і добових видач продуктів харчування, які мали виділятися для приготування їжі для особового складу підпорядкованого відповідачу підрозділу) і вживати необхідних заходів для боротьби з нераціональними витратами (використанням), втратами, нестачами, псуванням і розкраданням.

У період з 24.01.2018р. по 16.02.2018р. було проведено аудит відповідності фінансово-господарської діяльності військової частини НОМЕР_1 за напрямком продовольчого забезпечення.
Довідка про підсумки аудиту відповідності продовольчого забезпечення військової частини НОМЕР_1 за період з 01.10.2015р. по 31.12.2017р. була виконана старшим інспектором відділу аудиту ресурсного забезпечення Південного територіального управління внутрішнього аудиту підполковником Курбатовим А.В., в результаті перевірки обліку осіб, які перебували на котловому забезпеченні, встановлено наявність збитків: перебування на лікуванні у військовій частині НОМЕР_2 військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 без атестатів на продовольство без зняття даних військовослужбовців з котлового забезпечення у військовій частині НОМЕР_1 , не зняття з котлового забезпечення осіб, які самовільно залишили військову частину, що призвело до перевитрат продуктів харчування.
У позовній заяві зазначається, що згідно Довідки про підсумки аудиту відповідності продовольчого забезпечення військової частини НОМЕР_1 за період з 01.10.2015р. по 31.12.2017р., виконаної ОСОБА_11 , встановлено, що у підпорядкованому відповідачу підрозділі фактично вибули з військової частини на лікування у військову частину НОМЕР_2 наступні військовослужбовці:
ОСОБА_3 у період свого перебування на лікуванні у військовій частині НОМЕР_2 з 25.10.2015р. року по 31.10.2015 р. проходив військову службу у складі 9 батареї 3 гаубичного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_3 ), згідно Наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 (по стройовій частині) № 212 від 12.10.2015 року, з продовольчого забезпечення у військовій частині НОМЕР_1 не знімався, що призвело до безпідставної витрати продуктів харчування на суму 379,44 грн.;

ОСОБА_4 : у періоди свого перебування на лікуванні у військовій частині НОМЕР_2 з 06.01.2016 року по 09.01.2016 року, з 19.02.2016 року по 23.02.2016 року та з 17.10.2015 року по 23.10.2015 року проходив військову службу у складі 9 батареї 3 гаубичного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_3 ), згідно Наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 (по стройовій частині) № 212 від 12.10.2015 року, Наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 (по стройовій частині) №99 від 25.04.2016 року, з продовольчого забезпечення у військовій частині НОМЕР_1 не знімався, що призвело до безпідставної витрати продуктів харчування на суму 230,40 грн., 307,20 грн. та 379,44 грн. відповідно;

ОСОБА_12 : у періоди свого перебування на лікуванні у військовій частині НОМЕР_2 з 13.01.2016 року по 18.01.2016 року та з 24.05.2016 року по 30.05.2016 року проходив військову службу у складі 9 батареї 3 гаубичного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_3 ), згідно Наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 (по стройовій частині) № 209 від 08.10.2015 року, з продовольчого забезпечення у військовій частині НОМЕР_1 не знімався, що призвело до безпідставної витрати продуктів харчування на суму 384,00 грн. та 358,92 грн. відповідно;

ОСОБА_6 :у період свого перебування на лікуванні у військовій частині НОМЕР_2 з 02.03.2016 року по 11.03.2016 року проходив військову службу у складі 9 батареї 3 гаубичного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_3 ),згідно Наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 (по стройовій частині) № 05 від 08.01.2016 року, Наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 (по стройовій частині) № 261 від 24.10.2016 року, з продовольчого забезпечення у військовій частині НОМЕР_1 не знімався, що призвело до безпідставної витрати продуктів харчування на суму 691,20 грн.;

ОСОБА_7 :у період свого перебування на лікуванні у військовій частині НОМЕР_2 з 10.05.2016 року по 13.05.2016 року проходив військову службу у складі 9 батареї 3 гаубичного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_3 ), на підставі Наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 (по стройовій частині) № 180 від 04.09.2015 року, Наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 (по стройовій частині) № 142 від 14.06.2016 року, з продовольчого забезпечення у військовій частині НОМЕР_1 не знімався, що призвело до безпідставної витрати продуктів харчування на суму 179,46 грн.;

ОСОБА_8 :у період свого перебування на лікуванні у військовій частині НОМЕР_2 з 20.05.2016 року по 28.05.2016 року проходив військову службу у складі 9 батареї 3 гаубичного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_3 ), згідно Наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 (по стройовій частині) № 209 від 08.10.2015 року, Наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 (по стройовій частині) № 241 від 01.10.2016 року, з продовольчого забезпечення у військовій частині НОМЕР_5 знімався, що призвело до безпідставної витрати продуктів харчування на суму 478,56 грн.;

ОСОБА_9 :у період свого перебування на лікуванні у військовій частині НОМЕР_2 з 25.05.2016 року по 04.06.2016 року проходив військову службу у складі 9 батареї 3 гаубичного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_3 ), на підставі Наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 (по стройовій частині) № 116 від 14.05.2016 року, Наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 (по стройовій частині) № 143 від 15.06.2016 року, з продовольчого забезпечення у військовій частині НОМЕР_1 не знімався, що призвело до безпідставної витрати продуктів харчування на суму 598,20 грн.;

ОСОБА_10 :у період свого перебування на лікуванні у військовій частині НОМЕР_2 з 08.06.2016 року по 15.06.20216 року проходив військову службу у складі 9 батареї 3 гаубичного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_3 ), на підставі Наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 (по стройовій частині) № 254 від 27.11.2015 року, Наказ командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 (по стройовій частині) № 255 від 17.10.2016 року, з продовольчого забезпечення у військовій частині НОМЕР_1 не знімався, що призвело до безпідставної витрати продуктів харчування на суму 418,74 грн.;

Крім того, згідно Довідки про підсумки аудиту, солдат ОСОБА_2 , який згідно з Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 (по стройовій частині) № 180 від 04.09.2015 року був зарахований до складу 9 батареї 3 гаубичного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_3 ) самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 з 31.10.2015 року, але з котлового забезпечення негайно по факту вибуття з частини знятий не був. Витрату добових видач продуктів харчування на цього військовослужбовця було припинено лише 31.01.2016 року, коли військовослужбовці військової частини НОМЕР_1 були зняті з котлового забезпечення з військової частини НОМЕР_6 та поіменно зараховані на котлове забезпечення у військовій частині НОМЕР_7 , що було оформлено наказом командира ОТУ «Маріуполь» (по стройовій частині) № 31 від 31.01.2016 року (Рапорт начальника стройової частини військової частини НОМЕР_1 підполковника О.С. Самотея вх. № 747 від 28.02.2018 року. Загалом на цього відсутнього військовослужбовця витрачено 91 добову видачу продуктів харчування загальною вартістю 3030,30 грн.

Враховуючи викладене, старшим інспектором відділу аудиту ресурсного забезпечення Південного територіального управління внутрішнього аудиту підполковником Курбатовим А.В. у Довідці про підсумки аудиту відповідності продовольчого забезпечення військової частини НОМЕР_1 за період з 01.10.2015 року по 31.12.2017 року було зроблено висновок, що загальна сума збитку, нанесеного державі витратою добових видач продуктів харчування на фактично відсутніх військовослужбовців 9 батареї 3 гаубичного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_3 ), склала 7435,86 грн.

Підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами, врегульовано Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 №243/95-ВР.
Відповідно п. 3 цього Положення, військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявності: а) заподіяння прямої дійсної шкоди; б) протиправної їх поведінки; в) причинного зв`язку між проти правною поведінкою і настанням шкоди; г) вини у заподіянні шкоди. Протиправною визнається така поведінка (дія або бездіяльність) військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки. Військовослужбовець або призваний на збори військовозобов`язаний визнається винним у заподіяній шкоді, якщо протиправне діяння вчинене ним умисно чи з необережності.
Відповідно п. 13 Положення військовослужбовці несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі, у разі умисного знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачання військового майна або вчинення інших умисних протиправних дій.
В обґрунтування позову вказується, що відповідачем належним чином не виконувались обов`язки визначені пунктом 1.3 абзацом 2 пункту 1.6 розділу І «Загальні положення» Інструкції з організації обліку особового складу Збройних Сил України, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 26.05.2014 № 333 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12.06.2014 за № 611/25388), статтею 58, абзацами 14 та 23 статті 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV, абзацами 4 та 6 пункту 3.1.9 Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 16.07.1997 № 300.
Внаслідок невиконання приписів указаних вище нормативно-правових документів відповідачем не було забезпечено наявність у штабі військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_3 ) своєчасних та достовірних даних про його вибулих зі строю підлеглих, не було проконтрольовано зняття з продовольчого забезпечення у військовій частині НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_3 ) його вибувших зі строю підлеглих (в тому числі і самовільно залишивших частину) та не проконтрольовано і не вжито дієвих заходів для припинення безпідставного витрачання добових видач продуктів харчування, що призвело до безпідставної витрати добових видач продуктів харчування, чим було нанесено матеріальний збиток державі у розмірі 7435,86 грн.
Вказані доводи позову під час судового розгляду свого підтвердження не знайшли.

Відповідно до пункту 1.10 розділу 1 Положення про продовольче забезпечення Збройних Сил України на мирний час, затвердженого Наказом Міністра оборони України від 09.12.2002 № 402 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20.12.2002 за № 992/7280) військовослужбовці, які мають право на отримання харчування за рахунок держави, по прибутті до військової частини зараховуються на продовольче забезпечення у частині наказом командира військової частини. Після чого для приготування їжі для зарахованих на продовольче забезпечення військовослужбовців виділяються і витрачаються продукти харчування.

Підставою для видання наказу про зарахування на продовольче забезпечення є атестат на продовольство, а також припис або посвідчення про відрядження, або відпускний квиток військовослужбовця.

Атестат на продовольство є документом, який засвідчує, до якого числа і за якими нормами військовослужбовець або військова команда (підрозділ) забезпечені харчуванням (грошовою компенсацією замість норми харчування, повсякденним набором сухих продуктів). Атестат дає право військовослужбовцю, військовій команді (підрозділу) на отримання харчування або грошової компенсації замість норми харчування, або повсякденного набору сухих продуктів як на новому місці служби військовослужбовця, так і під час перебування у службовому відрядженні, у відпустці і на стаціонарному лікуванні у закладах охорони здоров`я Збройних Сил України.

Пунктом 1.11 Положення про продовольче забезпечення Збройних Сил України на мирний час встановлена процедура зняття військовослужбовців з продовольчого забезпечення військової частини, на підставі наказу командира військової частини про вибуття з видачею атестата на продовольство. Атестат підписується заступником командира (начальника) підрозділу з тилу і начальником продовольчої служби і скріплюється гербовою печаткою.

Відповідальність за правильність заповнення атестату на продовольство несе начальник продовольчої служби. Атестат на продовольство після його оформлення видається під розписку в корінці військовослужбовцю, який убуває, (старшому командиру) на руки. Корінець атестату залишається в справах продовольчої служби і служить підставою для записів у щоденнику (ф.1п).

Випадки прийняття лікувальним закладом військовослужбовців без атестата на продовольство, дозволяється згідно пункту 1.10 Положення про продовольче забезпечення Збройних Сил України на мирний час, згідно якого підставою для видання наказу про зарахування на продовольче забезпечення є атестат на продовольство, а також припис або посвідчення про відрядження, або відпускний квиток військовослужбовця.
Атестат на продовольство є документом, який засвідчує, до якого числа і за якими нормами військовослужбовець або військова команда (підрозділ) забезпечені харчуванням (грошовою компенсацією замість норми харчування, повсякденним набором сухих продуктів). Атестат дає право військовослужбовцю, військовій команді (підрозділу) на отримання харчування або грошової компенсації замість норми харчування, або повсякденного набору сухих продуктів як на новому місці служби військовослужбовця, так і під час перебування у службовому відрядженні, у відпустці і на стаціонарному лікуванні у закладах охорони здоров`я Збройних Сил України.
Без атестата на продовольство зараховуються також військовослужбовці та інші категорії Збройних Сил України, які мають право на одержання харчування за рахунок держави, доставлені в заклади охорони здоров`я Збройних Сил України внаслідок захворювань (травми, отруєння, інфекційні хвороби тощо).
У цих випадках заклад охорони здоров`я Збройних Сил України зобов`язаний витребувати атестат на продовольство з відповідної військової частини, а остання - протягом доби надіслати його до закладу охорони здоров`я Збройних Сил України.

В п.2.9 «Інструкції з організації обліку особового складу Збройних Сил України» в розділі «Облік особового складу у штабі військової частини» зазначена процедура виключення із списків частини, згідно якої виключення зі списків особового складу військової частини проводиться наказом по стройовій частині в такі строки: осіб, які самовільно залишили військові частини або місце служби, та тих, що не з`явилися в строк без поважних причин на службу при призначенні, переміщенні, з відрядження, відпустки, навчання або закладів охорони здоров`я тривалістю понад три доби, - тільки після з`ясування причин залишення ними (неповернення) військової частини та порушення кримінальної справи, але не раніше ніж через три місяці після закінчення встановленого строку відрядження, відпустки, лікування, навчання або самовільного залишення військової частини. Протягом цього часу вони вважаються тимчасово відсутніми і обліковуються у штабі військової частини у книзі обліку тимчасово відсутнього і тимчасово прибулого до військової частини особового складу в окремому розділі.

Військовослужбовці строкової військової служби, які самовільно залишили військові частини, у триденний строк з моменту залишення частини знімаються зі всіх видів забезпечення.

Представник позивача як на підставу повної матеріальної відповідальності відповідача за заподіяні державі збитки посилався на результати аудиту відповідності продовольчого забезпечення військової частини НОМЕР_1 за період з 01.10.2015 по 31.12.2017, зафіксовані у відповідній Довідці. Суду надано в якості доказів лише додатки 6/12 та 6/21 до Довідки. Жодних інших документів, якими було б встановлено саме недбале виконання ОСОБА_1 службових обов`язків, що призвело до спричинення матеріальної шкоди, а тому суд не вбачає підстав для покладення на відповідача матеріальної відповідальності у розмірі зазначеної у позовній заяві шкоди.

Висновок аудита, що незняття з продовольчого забезпечення вибувших військовослужбовців у військовій частині НОМЕР_1 (польова поштаВ3500) сталося через неподання доповідей від командирів батальйонів (дивізіонів) та/або не подання командирами рот (батарей) доповідей з відомостями про наявність особового складу, є неоднозначним та не покладає всю відповідальність за незняття вибулих військовослужбовців з продовольчого забезпечення безпосередньо на командирів рот (батарей).

Відповідно до п.19 Положення, розслідуванням повинно бути встановлено: в чому полягає матеріальна шкода та яка її вартісна оцінка; якими конкретно неправомірними діями військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного заподіяно шкоду; вимоги яких законів, військових статутів, порадників, інструкцій та інших нормативних актів при цьому було порушено; умисно чи з необережності та з якою метою заподіяно шкоду; чи заподіяно шкоду винною особою під час виконання службових обов`язків; ступінь вини кожного у разі заподіяння шкоди кількома особами; умови та причини, що сприяли заподіянню шкоди, та її наслідки.

Згідно абз. 30 ст. 112 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, яка визначає службові обов`язки командира роти, командир роти зобов`язаний тільки один раз на місяць звіряти дані ротного (корабельного) обліку особового складу, а також матеріальних засобів з обліковими даними військової частини.

Відповідно до норм п. 1.11, 1.10 Положення про продовольче забезпечення Збройних Сил України на мирний час, затвердженого Наказом Міністра оборони України від 09.12.2002 року № 402(зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20.12.20202 року за № 992/7280) атестат на продовольство видається лише при знятті військовослужбовця з продовольчого забезпечення. Без атестата на продовольство зараховуються також військовослужбовці та інші категорії Збройних Сил України, які мають право на одержання харчування за рахунок держави, доставлені в заклади охорони здоров`я Збройних Сил України внаслідок захворювань (травми,отруєння,інфекційні хвороби тощо). У цих випадках заклад охорони здоров`я Збройних Сил України зобов`язаний витребувати атестат на продовольство з відповідної військової частини, а остання - протягом доби надіслати його до закладу охорони здоров`я Збройних Сил України. Тобто, відповідно до Положення, по прибуттю в заклад охорони здоров`я військовослужбовця без атестата на продовольство, такий атестат за запитом цього закладу невідкладно видає військова частина, з якої він прибув. У матеріалах справи відсутні дані про те, чи звертався заклад охорони здоров`я до військової частини НОМЕР_1 з такими запитами та чи були направлені на запит відповідні документи.

Відповідно до п 2.9 розділу II Інструкції з організації обліку особового складу Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 26.05.2014року №333 військовослужбовці військової служби, які самовільно залишили військову частину, у триденний строк з моменту залишення частини знімаються зі всіх видів забезпечення.

Згідно ст. 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Виходячи з наданих доказів, з огляду на положення пункту 1.6. розділу І, пункту 2.6. розділу II Інструкції з організації обліку особового складу Збройних Сил України, позивачем не доведено, що до службових обов`язків відповідача належить підготовка відповідних проектів наказів командира (по стройовій частині) військової частини НОМЕР_1 , ведення добових відомостей при підготовці проектів наказів стосовно військовослужбовців, які самовільно залишили військову частину, виписка продовольчих атестатів, на підставі яких військовослужбовці при вибутті на стаціонарне лікування знімалися з продовольчого забезпечення у військовій частині. Позивач не довів, що внаслідок протиправної поведінки саме відповідача не було забезпечено наявність у штабі військової частини НОМЕР_1 своєчасних та достовірних даних про вибулих зі строю підлеглих. Зокрема, позивач не зазначив, яким саме встановленим порядком відповідач, як єдиноначальник підрозділу, мав забезпечити вибуття з частини своїх підлеглих.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до вимог ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч.5,6,7 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, висновок позивача щодо наявності вини відповідача у заподіянні шкоди державі у вигляді безпідставного витрачання військового майна ( в даному випадку продовольства) є не доведеним належними та допустимими доказами, тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Враховуючи вищевикладене, аналізуючи у сукупності зібрані у справі докази, суд вважає, що висновок позивача щодо наявності вини відповідача у заподіянні шкоди державі у вигляді безпідставного витрачання військового майна (в даному випадку продовольства) є не доведеним належними та допустимими доказами, тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст. 141 ЦПК України, сплачений позивачем судовий збір у разі відмови у позові не підлягає поверненню та стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:
В задоволенні позову Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Складення повного судового рішення - 15.11.2019

Суддя: Турбіна Т. Ф.