печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2019 року Печерський районний суд м. Києва

суддя Батрин О.В.

секретар судового засідання Шевченко Т.В.,

справа № 757/25390/18-ц

учасники справи:

позивач 1: ОСОБА_1

позивач 2: ОСОБА_2

відповідач: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про тлумачення умов договору позики

представник позивача 2: ОСОБА_14 - ОСОБА_8

представники відповідача ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12

ВСТАНОВИВ:

У травні 2018 року позивачі ОСОБА_13 , ОСОБА_14 звернулись до суду з вказаним позовом, у якому просили розтлумачити зміст п. 3 договору позики від 29.10.2015 року, укладеного між позивачем ОСОБА_14 , за письмовою згодою позивача ОСОБА_4 , та відповідачем ОСОБА_3 , а саме: чи може ОСОБА_3 уповноважити довірену особу виконати замість нього дію, прописану у п. 3 договору позики у поєднанні вимог п. 2.3 Глави 4 «Правил ведення нотаріальних дій нотаріусами України» та чи можна видавати відповідно до змісту п. 3 договору позики друковану розписку. Крім того, просили встановити, що у даному договорі позики від 29.10.2015 року не прописано порядку його виконання.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що за змістом п. 3 договору позики від 29.10.2015 року відповідач повинен видати власноручно написану ним розписку та цю дію замість нього ніхто не вправі виконати. У зв`язку з цим позивачі звернулись до суду за захистом своїх прав та відповідно до ст. 527, 538 ЦК України, оскільки мають право вимагати доказів того, що обов`язок виконуються належним чином кредитором.

Ухвалою суду від 04.06.2018 року провадження у справі відкрито та призначено підготовче засідання на 05.09.2018 року (а.с. 27).

24.10.2018 року представником відповідача ОСОБА_9 подано відзив на позовну заяву з письмовим доказами (а.с. 41-56), відповідно до якого заперечив щодо задоволення позову, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Зазначив, що відсутні будь-які підстави тлумачити зміст договору позики, оскільки під час укладення договору позики сторонами погоджені всі його істотні та звичайні умови, а саме: сума грошових коштів, передана за договором, строк та порядок її повернення, відповідальність за неналежне виконання умов договору позики. Крім того, положення п. 3 договору позики та чинне законодавство жодним чином не обмежують право позикодавця на уповноваження певної особи за довіреністю отримати грошові кошти від позичальника на виконання умов договору позики та такі правовідносини ґрунтуються на загальних положеннях про представництво, правове регулювання якого визначено у Главі 17 ЦК України. Умови виконання договору позики визначені у п.2 договору позики, тому представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою суду від 14.12.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 06.03.2019 року (а.с. 66).

04.03.2019 року від позивачів надійшла відповідь на відзив представника відповідача, відповідно до якої законодавством, окрім описаних умов договору, по яких сторони дійшли згоди при укладенні і підписанні договору позики від 29.10.2015 року, визначає ще й належне/неналежне виконання умов цього договору та п. 3 договору позики зобов`язує відповідача видавати власноручно написану ним розписку, у зв`язку з чим позивачі просять розтлумачити вказаний пункт, зокрема, чи може представник вчинити таку дію замість відповідача ОСОБА_3 . При цьому зазначив, що п. 2.3 Глави 4 «Правил ведення нотаріальних дій нотаріусами України» довіреність на вчинення правочину, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто довірителем, нотаріусом не посвідчується. Відповідач міг би уповноважити свого представника за довіреністю отримувати гроші за договором позики, якби згідно з ч. 2 ст. 538 ЦК України сторона, яка наперед знає, що вона не може виконати свого зобов`язання (обов`язку), повинна своєчасно повідомити про це другу сторону, що відповідачем ОСОБА_3 не було здійснено.

Ухвалою суду від 06.03.2019 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків, а саме подання до суду позовної заяви, підписаної усіма позивачами (а.с. 89).

У судовому засіданні позивач ОСОБА_13 та представник позивача ОСОБА_18 - ОСОБА_8 позовні вимоги підтримали з підстав, наведених у позові та просили їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_23 у судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на підстави, викладені у відзиві.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Як встановлено судом, 29.10.2015 року між ОСОБА_21 за письмовою згодою ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Клименко Д.Б. за реєстровим № 1988, відповідно до умов п. 1 якого позикодавець ОСОБА_3 передав позичальнику ОСОБА_14 грошові кошти у розмірі 257 192 грн. 39 коп., що на день укладення договору становило еквівалент 10 601 долар США 50 центів, які позичальник зобов`язався повернути не пізніше 01.05.2016 року (а.с. 49).

З метою забезпечення виконання зобов`язання за договором позики між сторонами укладено іпотечний договір від 29.10.2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Клименко Д.Б. за реєстровим № 1990, за умовами якого виконання зобов`язань по договору позики забезпечується передачею ОСОБА_14 відповідачу ОСОБА_3 в іпотеку квартири за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 51-54).

На підтвердження отримання грошових коштів у розмірі 257 192 грн. 39 коп., що на день укладення договору становило еквівалент 10 601 долар США 50 центів, за вказаним договором позики від 29.10.2015 року позивачем ОСОБА_21 надано відповідачу ОСОБА_3 власноруч написану заяву (а.с. 50).

Відповідно до п. 3 договору позики від 29.10.2015 року про кожен факт повернення позики позикодавець надає позичальнику власноручно написану ним розписку про отримання грошей.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 Цивільного кодексу України).

Положення ст. 627 Цивільного кодексу України визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з приписами ст. 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до ст. 213 цього Кодексу, у разі тлумачення умов договору можуть враховуватися також типові умови (типові договори), навіть якщо в договорі немає посилання на ці умови.

Статтею 213 ЦК України визначено, що тлумачення правочину може здійснюватися як сторонами, так і на вимогу однієї із сторін судом. Пунктами 3, 4 вказаної статті передбачені правила тлумачення правочину, які визначаються за таким принципом: при неможливості витлумачити положення договору, шляхом використання вузького кола засобів, залучаються нові критерії перевірки правильності того чи іншого трактування умов договору.

Так, при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін.

Якщо за правилами, встановленими ч. 3 цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Підставою для тлумачення судом угоди є наявність спору між сторонами угоди щодо її змісту, невизначеність і незрозумілість буквального значення слів, понять і термінів тексту всієї угоди або її частини, що не дає змогу з`ясувати дійсний зміст угоди або її частини, а волевиявлення сторони правочину не дозволяє однозначно встановити її намір. Тлумачення не може створювати, а лише роз`яснює існуючі умови угоди.

Тобто, у розумінні наведених приписів, на вимогу однієї або двох сторін договору суд може постановити рішення про тлумачення змісту цього договору без зміни його умов. При цьому, зважаючи на те, що метою тлумачення правочину є з`ясування змісту його окремих частин, який складає права та обов`язки сторін, тлумачення слід розуміти як спосіб можливості виконання сторонами умов правочину, тому тлумачення договору можливе до початку виконання сторонами його умов.

Верховний Суд у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду в постанові від 18.04.2018 року у справі № 753/11000/14-ц зазначив, що у ч.3 та 4 ст. 213 ЦК України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення.

Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів.

Другим рівнем тлумачення (у разі, якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину, а також з чого вони виходили при його виконанні.

Третім рівнем тлумачення (при безрезультативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніш в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення.

З огляду на викладене, тлумаченню підлягає зміст угоди або її частина у способи, встановлені статтею 213 ЦК України, тобто, тлумаченням правочину є встановлення його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення неясностей та суперечностей у трактуванні його положень.

При цьому, судом встановлено відсутність у пункті 3 договору позики від 29.10.2015 року незрозумілих слів, понять, термінів, які не дають змоги з`ясувати дійсні наміри сторін договору, що є необхідною умовою для тлумачення правочину відповідно до ст. 213 ЦК України.

Водночас, заявляючи позовну вимогу про тлумачення змісту договору позики від 29.10.2015 року, позивач просить суд розтлумачити п. 3 вказаного договору, а саме: чи може ОСОБА_3 уповноважити довірену особу виконати замість нього дію, прописану у п.3 договору позики у поєднанні вимог п. 2.3 Глави 4 «Правил ведення нотаріальних дій нотаріусами України» та чи можна видавати відповідно до змісту п. 3 договору позики друковану розписку, а отже ним фактично порушено питання про зміну істотних умов договору позики, яке суперечить законодавчо визначеним правилам тлумачення змісту правочину.

Крім того, суд вважає за належне зазначити, що уповноваження певної особи за довіреністю на вчинення відповідних дій визначені чинним законодавством, зокрема, Главою 17 ЦК України.

Тому, з огляду на викладене позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають повністю.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати компенсуються за рахунок держави.

Керуючись ст. 15, 16, 213, 626-628, 637, 638 ЦК України, ст. 13, 81, 141-142, 263-265, 267, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про тлумачення умов договору позики - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду або через Печерський районний суд м. Києва, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

позивач 1: ОСОБА_1 : АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

позивач 2: ОСОБА_2 : АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

відповідач: ОСОБА_3 : АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Суддя О.В,Батрин