Справа № 148/2424/18
Провадження №2-о/148/21/19
Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
15 травня 2019 року Тульчинський районний суд

Вінницької області

в складі: головуючого судді Ковганича С.В.

при секретарі Мрочко Т.О.

за участі заявника ОСОБА_1

представник заявника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Тульчина за правилами окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення та просить встановити факт його захворювань, що виникли під час захисту Батьківщини протягом 2015 року на території Донецької та Луганської областей України внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України. Свої вимоги обґрунтувує тим, що, що 17.03.2014 на підставі Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" він був призваний до лав Збройних Сил України Тульчинським РВК Вінницької області. Службу він проходив у званні солдата на посаді номера обслуги гармати гарматного артилерійського взводу гарматної артилерійської батареї гарматного артилерійського дмвізіону військової частини -польова пошта НОМЕР_1 .

В період з 18.01.2015 по 11.03.2015, з 22.03.2015 по 10.06.2015 та з 20.06.2015 по 24.07.2015 він безпосередньо брав участь в захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України на території Донецької та Луганської областей.

Під час перебування в зоні бойових дій на сході України стан його здоров`я значно погіршився. У 2015 у нього було діагностовано гіпертонічну хворобу, далекозорість, астигматизм. У липні 2015 року він захворів цукровим діабетом. З 23.07.2015 по 28.07.2015 у зв`язку з зазначеними вище захворюваннями він перебував на обстеженні та лікуванні у військовій частині НОМЕР_2 , з 30.07.2015 по 21.08.2015 знаходився на лікуванні у Військово-медичному клінічному центрі Центрального регіону (ВМКЦ ЦР). З 31.08.2015 по 17.09.2015 він знов перебував на стаціонарному лікуванні у ВМКЦ ЦР.

Свідоцтвом про хворобу №772 та випискою епікризом №3839 було встановлено, що набуті ним протягом 2015 року захворювання, а саме: "Гіпертонічна хвороба І стадія, Цукровий діабет, тип 2, середнього ступеня важкості в стадії субкомпенсації. Діабетична ангіопатія судин нижніх кінцівок ІІ ступеню без порушення кровообігу та функції. Аліментарно-конституційне ожиріння І ступеню. Далекозорість правого ока в 0,5 D, простий короткозорий астигматизм лівого ока в 2,5 D при гостроті зору з корекцією 1,0 на праве та 0,7 на ліве око. Ангіопатія сітківок" - пов`язані із захистом Батьківщини.

Постановою Військової лікарської комісії його визнано непридатним до військової служби в мирний час та обмежено придатним у воєнний час.

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 від 23.09.2015 №220, його було виключено зі списків особового складу та військової частини - польова пошта НОМЕР_1 та знято з усіх видів забезпечення.

Після первинного огляду МСЕК 04.12.2015 йому встановили ІІІ групу інвалідності, а у довідці з акта огляду МСЕК серії 12 ААА №319558 зазначили, що захворювання пов`язане із захистом Батьківщини.

18.01.2017 йому повнорно провели огляд МСЕК і встановили ІІ групу інвалідності із відміткою у довідці з акта огляду МСЕК серії 12 ААА №576333, що захворювання пов`язане із захистом Батьківщини.

23.01.2017 він отримав посвідчення інваліда ІІ групи, відповідно до якого він має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів вйни - інвалідів війни.

Згодом в 2017 році він неодноразово перебував на лікуванні, однак стан його здоров`я продовжує погіршуватися.

Таким чином, встановлені військово-лікарською комісією захворювання були набуті ним протягом 2015 року в результаті збройної агресії Російської Федерації на території Донецької та Луганської областей України.

Вважає, що внаслідок саме військової агресії Російської Федерації на території Донецької та Луганської областей було порушено його право на життя і здоров`я, передбачене ст.27 Конституції України та ст.2 Конвенції про захист прав людтини і основоположних свобод від 04.11.1950.

Встановлення факту захворювань, що були набуті ним протягом 2015 року під час захисту Батьківщини протягом 2015 року на території Донецької та Луганської областей України внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України можливе лише в судовому порядку, оскільки діючим законодавством не передбачений інший порядок його встановлення, що необхідно з метою набуття йому статусу жертви міжнародного збройного конфлікту як особи, яка перебувала під захистом Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях, яка ратифікована Україною 03.07.1954, що обумовлює виникнення прав та обов`язків, передбачених цією конвенцією, іншими нормами національного та міжнародного права.

В судовому засіданні представник заявника та заявник підтримали заявлені вимоги, посилаючись на викладені в заяві обставини та просять заяву задовольнити. Представник заявника вказав, що встановлення даного факту через суд необхідно заявнику для того, що він міг звернутися до міждународних організацій, щоб отримати допомогу. Також останній вказав, що до відповідних міждународних організацій вони не зверталися.

Заінтересована особа - представник Міністерство соціальної політики України в судове засідання не з`явився. Від представників надійшли клопотання, згідно яких вони просять розглянути справу у їх відсутність.

Заінтересована особа - представник Посольства Російської Федерації в Україні в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце судового розгляду справи згідно наявного рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, і відомостей про причину своєї неявки до суду та будь-яких заперечень проти задоволення заяви не надав.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність заінтересованих осіб, на підставі наявних доказів, так як це не суперечить вимогам закону.

Заслухавши заявника та його представника, дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що згідно копії довідки, виданої ІНФОРМАЦІЯ_1 03.07.2017 №904 (а.с.26), ОСОБА_1 дійсно був призваний по мобілізації на військову службу у Збройні Сили України згідно Указу Президента "Про часткову мобілізацію" №303/2014 від 17.03.2014. Демобілізований 23.09.2015 у запас відповідно до наказу командира в/ч п/п НОМЕР_1 №220 від 23.03.2015. Даний факт також підтверджується копією витягу із наказу командира військової частини п/п НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 23.09.2015 №220 (а.с.27).

Відповідно до копії довідки про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, виданої військовою частиною польова пошта НОМЕР_1 від 14.12.2015 №2917 (а.с.59), солдат ОСОБА_1 дійсно в період з 18.01.2015 по 11.03.2015, з 22.03.2015 по 10.06.2015 та з 20.06.2015 по 24.07.2015 брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції.

Як встановлено в копії свідоцтва про хворобу №772, виданого 15.09.2015 госпітальною ВЛК терапевтичного профілю Військово-медичним клінічним центром Центрального регіону (а.с.60) та копії виписного епікризу №3839, виданого Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону (а.с.71), ОСОБА_1 перебував на обстеженні і лікуванні в/ч НОМЕР_2 з 23.07.2015 по 28.07.2015; в ВМКЦ ЦР з 30.07.2015 по 21.08.2015; з 31.08.2015 по теперішній час. Історія хвороби №3839. Діагноз та постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання, поранення, контузії, каліцтва: Гіпертонічна хвороба першої стадія, Цукровий діабет, тип 2, середнього ступеня важкості в стадії субкомпенсації. Діабетична ангіопатія судин нижніх кінцівок другого ступеню без порушення кровообігу та функції. Аліментарно-конституційне ожиріння І ступеню. Далекозорість правого ока в 0,5 D, простий короткозорий астигматизм лівого ока в 2,5 D при гостроті зору з корекцією 1,0 на праве та 0,7 на ліве око. Ангіопатія сітківок. Захворювання пов`язані із захистом Батьківщини.

Згідно копії виписки з акту огляду медико-соціальною експертною комісією до довідки серії 12 ААА №319558 від 24.12.2015 (а.с.73), ОСОБА_1 встановили ІІІ групу інвалідності, причина інвалідності - захворювання, пов`язане з захистом Батьківщини.

Згідно копії довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серія 10 ААА №122625 від 04.12.2015 (а.с.74), ступінь втрати ОСОБА_1 професійної працездатності становить 45 %, причиною втрати професійної працездатності зазначено захворювання, пов`язане з захистом Батьківщини.

Відповідно до виписки з історії хвороби №5671 , виданої терапевтичним відділенням №3 Вінницького госпіталю ветеранів війни від 06.12.2016 (а.с.75), ОСОБА_1 знаходився у стаціонарі з 23.11.2016 по 06.12.2016. Діагноз основний: Гіпертонічна хв. ІІ стад., 2 ступінь за рівнем АТ. Ризик ускладнень, високий СН І.

Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого №1237, виданої Українським державним медико-соціальним центром ветеранів війни від 16.03.2017 (а.с.78), ОСОБА_1 госпіталізований у відділення кризисних станів 22.02.2017, виписаний 16.03.2017. Основний діагноз: F 45. Цукровий діабет, тип ІІ, субкомпенсований. Вузловий зоб. Гіпертонічна хвороба ІІ ст. СН ІІАст. Псоріаз. Двобічний коксартроз ліворуч ІІІст., праворуч ІІст. Двобічний гонартроз ПФС ІІ ст. Початкові прояви порушення мозкового кровообігу з цефалгічним , вестибулярним синдромами, мнестичним зниженням на фоні цукрового діабету, гіпертонічної хвороби, ЧМТ анемнестичного. Мікроліти нирок і передміхурової залози. Хронічний вторинний простатит. Уратурія. Пульпіт. Хронічний холецестит в ст.ремісії. Хронічний простатит в ст. н/ремісії. Ангіопатія сітківки ОU. Пресбіопія ОU.

Згідно копії виписного епікризу (а.с.79), ОСОБА_1 перебував на лікуванні у відділенні абдомінальної хірургії клініки планової та ендоваскулярної хірургії Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону України (м.Вінниця). Діагноз (основний): Пухлина верхньої частини правої легені. Заключний діагноз: Гранульома верхньої частини правої легені.

Згідно копії довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12 ААА від 18.2017 (а.с.76), ОСОБА_1 встановили ІІ групу інвалідності, причина інвалідності - захворювання, пов`язане з захистом Батьківщини.

Відповідно до копії посвідчення серія НОМЕР_3 від 19.03.2018 (а.с.108) ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи, має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів вйни - інвалідів війни, посвідчення дійсне до 01.04.2019.

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту його захворювань, що виникли під час захисту Батьківщини протягом 2015 року на території Донецької та Луганської областей України внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України. Метою встановлення такого факту є набуття ним статусу жертви міжнародного збройного конфлікту, як особи, яка перебуває під захистом Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях, яка ратифікована Україною 03.07.1954, що обумовлює виникнення прав та обов`язків, передбачених цією конвенцією, іншими нормами національного та міжнародного права., оскільки іншого порядку встановлення такого юридичного факту законодавством України не передбачено.

У відповідності до ст.2 Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях, ця Конвенція застосовується в усіх випадках оголошеної війни чи будь-якого іншого збройного конфлікту, що може виникнути між двома чи більше Високими Договірними Сторонами, навіть якщо одна з них не визнає стану війни. Конвенція також застосовується в усіх випадках часткової чи повної окупації території держави однієї з Високих Договірних Сторін, навіть якщо цій окупації не чиниться жодний збройний опір. Хоча одна з держав, які перебувають у конфлікті, може не бути учасницею цієї Конвенції, держави, які є її учасницями, залишаються зобов`язаними нею у своїх взаємовідносинах. Крім того, вони зобов`язані Конвенцією стосовно зазначеної держави, якщо остання приймає та застосовує її положення.

У відповідності до ст. 13 Конвенції, ця Конвенція застосовується до поранених і хворих, які належать, зокрема, до категорії особового складу збройних сил сторони конфлікту, а також членів ополчення або добровольчих загонів, які є частиною таких збройних сил.

Ст. 4 вказаної Конвенції також вказує, що нейтральні держави за аналогією застосовують положення цієї Конвенції щодо поранених і хворих, а також медичного та духовного персоналу збройних сил конфлікту, прийнятих або інтернованих на території їхніх держав, а також знайдених померлих.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та статтею 8 Конституції України гарантовано кожному право звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення: заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У статті 55 Конституції України визначено, що права та свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно ст.1 Закону України "Про оборону України", збройна агресія - це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій, зокрема: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України.

За наслідками військової агресії Російської Федерації прийнято Постанову Верховної Ради України від 17.03.2015 № 254-VІІІ "Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями", якою визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України "Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей" запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.

Відповідно до абз.2 постанови Верховної Ради України «Про Заяву Верховної Ради України про визнання Україною юрисдикції Міжнародного кримінального суду щодо скоєння злочинів проти людяності та воєнних злочинів вищими посадовими особами Російської Федерації та керівниками терористичних організацій «ДНР» та «ЛНР», які призвели до особливо тяжких наслідків та масового вбивства українських громадян» від 04.02.2015 №145-VІІІ, з 20.02.2014 проти України триває збройна агресія Російської Федерації та підтримуваних нею бойовиків-терористів, під час якої було анексовано Республіку Крим та місто Севастополь, які є частиною території незалежної та суверенної держави Україна, окуповано частину Донецької та Луганської областей України, загинуло тисячі громадян України, серед яких діти, поранено тисячі осіб, зруйновано інфраструктуру цілого регіону, сотні тисяч громадян вимушені були покинути свої домівки.

Крім того, постановою Верховної Ради України від 27.01.2015 №129-VІІІ законодавчий орган України затвердив Звернення до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором.

Силові дії Російської Федерації, що тривають з 20.02.2014, є актами збройної агресії відповідно до пунктів «а», «b», «c», «;d» та «g» статті 3 Резолюції 3314 (ХХIХ) Генеральної Асамблеї ООН «Визначення агресії» від 14.12.1974.

Військові дії Російської Федерації на території України були визнані та засуджені рядом міжнародних інстанцій.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що факт збройної (військової) агресії Російської Федерації відносно України є загальновідомим, встановленим на законодавчому рівні законами та нормативно-правовими актами України, а тому згідно приписами ч. 3 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає.

Перебування заявника під час проходження ним військової служби на окупованій території Донецької та Луганської області підтверджено матеріалами справи.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що внаслідок саме збройної агресії Російської Федерації на території Донецької та Луганської областей було порушено невід`ємне право на здоров`я заявника.

З огляду на встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що факт захворювань заявника, що виникли під час захисту Батьківщини протягом 2015 року на території Донецької та Луганської областей України внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України вже встановлений у визначеному законом порядку та підтверджений відповідними довідками та посвідченням, що наведені вище.

Таким чином, оскільки даний факт вже є встановленим, тому він додатковому встановленню в судовому порядку не потребує.

В свою чергу, посилання представника заявника на те, що встановлення даного факту через суд необхідно заявнику для того, що він міг звернутися до міждународних організацій, щоб отримати допомогу нічим не підтверджено, оскільки належних та допустимих доказів того, що заявник звертався до даних організацій і йому було відмовлено в наданні допомоги суду не надано.

Аналізуючи положення вищеказаної Конвенції, суд вважає, що застосування її норм щодо конкретної особи не пов`язується із встановленням судом тих чи інших фактів, що мають юридичне значення, а має місце по замовчуванню, так як в ст. 4 вказаної Конвенції зазначено, що нейтральні держави за аналогією застосовують положення цієї Конвенції щодо поранених і хворих, а також медичного та духовного персоналу збройних сил конфлікту, прийнятих або інтернованих на території їхніх держав, а також знайдених померлих, а в ст. 9 Конвенції вказано, що положення цієї Конвенції не перешкоджають гуманітарній діяльності, яку може здійснювати Міжнародний комітет Червоного Хреста чи будь-яка інша безстороння гуманітарна організація для захисту поранених і хворих, а також медичного та духовного персоналу, і для надання їм допомоги, за згодою заінтересованих сторін конфлікту.

До того ж, представник заявника в судовому засіданні зазначив, що досі вони не зверталася до будь-яких міжнародних гуманітарних організацій за отриманням допомоги. Також заявник не навів мотивів по яким вважає, що таке звернення є неможливим до встановлення факту, що має юридичне значення.

Отже, за викладених обставин, у суду немає підстав вважати, що у заявника наявні перепони для підтвердження факту його захворювань, що виникли під час захисту Батьківщини протягом 2015 року на території Донецької та Луганської областей України внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.

Подані заявником для зразка копії постанов Верховного суду від 14.03.2018 справа 363/2981/16-ц (а.с.80-81), від 21.03.2018 справа №428/12368/16с (а.с.83-87), від 21.03.2018 справа №417/3852/17 (а.с.87-89), від 12.04.2018 справа №243/7029/17 (а.с.90-92), від 06.06.2018 справа № 428/13977/16-ц (а.с.9395) суд до уваги не бере, оскільки в даних постановам розглядається питання встановлення факту, що вимушене переселення з окупованих територій відбулося внаслідок збройної агресії Російської Федерації, а в даному випадку розглядається питання про встановлення факту захворювань.

Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості, суд дійшов висновку про відсутність підстав для для задоволення заявлених вимог ОСОБА_1 , оскільки факт збройної агресії Російської Федерерації відносно України є загальновідомим та встановленим на законодавчому рівні, а встановлення факту його захворювань, що виникли під час захисту Батьківщини є також встановленим згідно поданих заявником документів.

Відповідно до ч.7 ст.294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, судові витрати, понесені заявником, слід залишити за ним.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 4, 13 Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях", п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995, ст.ст. 4, 13, 81, 83, 263-265, 294, 315 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :
В задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація про встановлення факту, що має юридичне значення відмовити.

Судові витрати залишити за заявником.

Рішення суду може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, шляхом подачі апеляційної скарги через Тульчинський районний суд Вінницької області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 20.05.2019.

Суддя: