ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОСОБА_1
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/6595/18
Провадження № 2-с/210/9/19
У Х В А Л А

іменем України

"01" березня 2019 р. м. Кривий Ріг

Суддя Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_2, розглянувши заяву ОСОБА_3 про скасування судового наказу по справі за заявою Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» заборгованості за теплову енергію у розмірі 21785,21 грн., інфляційні витрати в розмірі 1571,37 грн., 3 % річних від простроченої суми в розмірі 665,07 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 176,20 грн.,

ВСТАНОВИВ:

16 січня 2019 року суддею Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_4 було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» заборгованості за теплову енергію у розмірі 21785,21 грн., інфляційні витрати в розмірі 1571,37 грн., 3 % річних від простроченої суми в розмірі 665,07грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 176,20 грн.

27 лютого 2019 року ОСОБА_3 звернувся до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з заявою про скасування судового наказу, в якій просить суд скасувати судовий наказ від 16 січня 2019 року, посилаючись на те, що судовий наказ отримано ним лише 14 лютого 2019 року, з винесений судовий наказ просить суд скасувати, оскільки заявником не надано належних доказів на підтвердження факту споживання будь-яких послуг боржником, як і доказів на підтвердження факту надання даних послуг заявником.

Статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. На розширення цього положення Основного Закону в статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.

Порушення пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод констатував Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України», заява № 32053/13.

Зокрема, ЄСПЛ вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обовязкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (п. 46 рішення).

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, рішення у справі «ОСОБА_3 проти України» (974_256) (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява № 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та «Трух проти України» (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява № 50966/99, від 14 жовтня 2003 року).

У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).

Відповідно до ч.1 ст.170 ЦПК України боржник має право протягом пятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Згідно з п.3 ч.5 ст.170 ЦПК України заява про скасування судового наказу подається в суд у письмовій формі. До заяви про скасування судового наказу додається серед іншого клопотання про поновлення пропущеного строку, якщо заява подається після спливу строку, передбаченого частиною першою цієї статті.

У разі подання неналежно оформленої заяви про скасування судового наказу суддя постановляє ухвалу про її повернення без розгляду не пізніше двох днів з дня її надходження до суду (ч.6 ст.170 ЦПК України).

Згідно із ч. 2 ст. 171 ЦПК України заява боржника про скасування судового наказу, подана після закінчення строку, встановленого частиною першою статті 170 цього Кодексу, повертається, якщо суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку для подання цієї заяви.

Заявник звернулась 27 лютого 2019 року з заявою про скасування судового наказу від 16 січня 2019 з порушенням строку, передбаченого ч.1 ст.170 ЦПК України, оскільки в своїй заяві ОСОБА_3 зазначає, що про вказаний судовий наказ йому стало відомо 14 лютого 2019 року, однак жодного підтвердження про вказані обставини суд не надано. Крім того, заявник зазначає, що не проживає за адресою будинок 2, приміщення 18 по вулиці Рязанова в місті Кривому Розі та будинок 4, приміщення 18, проте з матеріалів справи вбачається, що оскаржуваний судовий наказ було направлено ОСОБА_3 за адресою його проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, заяви про поновлення пропущеного строку заявника подано без будь-якого належного обгрунтування, тому заява підлягає поверненню, як передбачено п.3 ч.5 ст.170 ЦПК України та ч. 2 ст. 171 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 170, 171 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_3 про скасування судового наказу по справі за заявою Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» заборгованості за теплову енергію у розмірі 21785,21 грн., інфляційні витрати в розмірі 1571,37 грн., 3 % річних від простроченої суми в розмірі 665,07 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 176,20 грн. - повернути, розяснивши, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у 15- денний термін. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя: С. В. Ступак