Дата документу 01.03.2019
Справа № 501/598/17
РІШЕННЯ
01 березня 2019 року м. Чорноморськ Одеської області
Іллічівський міський суд Одеської області у складі:
головуючого - судді Смирнова В.В., за участю секретаря Троян Т.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чорноморськ Одеської області цивільну справу № 501/ 598/17
за позовною заявою ОСОБА_1
відповідача: ОСОБА_2
вимоги позивача: про усунення перешкод у користуванні квартирою
відповідача: ОСОБА_1,
відповідача: ОСОБА_3,
третя особа: приватний нотаріус Одеського містького нотаріального округу, ОСОБА_4
вимоги позивача: про визнання договору продажу недійсним та виселення,
учасники справи не зявилися.
негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне:
І. ОСОБА_5 позиції позивача.
До суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні квартирою. Позовні вимоги мотивує тим, що відповідач без реєстрації проживає у квартирі № 43, розташованій за адресою: Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Парусна (ОСОБА_6), 17, яка належить їй на праві власності. Квартира необхідна позивачу для особистого проживання, а тому вона пропонувала ОСОБА_2 виселитися з квартири та не перешкоджати їй в користуванні житловим приміщенням. ОСОБА_2 відмовилась виселятись з квартири на вимогу позивача. Після цієї відмови ОСОБА_1 звернулась до суду з відповідними позовом та просить суд:
- усунути перешкоди ОСОБА_1 в користуванні квартирою № 43 за адресою: Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Парусна (ОСОБА_6), 17, шляхом виселення ОСОБА_2 без надання їй іншого приміщення;
- вселити ОСОБА_7 в квартиру № 43 за адресою: Одеська область; м. Чорноморськ, вул. Парусна (ОСОБА_6), 17.
- стягнути судові витрати з відповідача на користь позивача.
3. Відповідач відзив на позов не надав.
ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.
16 серпня 2017 року відповідач ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про перегляд заочного рішення (а.с.76-78). Ухвалою суду від 14.09.2017 р. заяву про перегляд заочного рішення від 19.07.2017 р. у справі № 501/598/17-ц задоволено, вказане заочне рішення суду скасовано, справу призначено до розгляду у загальному порядку (а.с. 90).
Представник позивача позов підтримав в повному обсязі, надав відповідні пояснення.
Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, вважає його необґрунтованим, а відповідачку такою, що була незаконно позбавлена права власності на спірну квартиру.
ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.
Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання (стаття 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК)), в судове засідання не зявився без поважних причин, а позивач не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, Судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам статей 280-281 ЦПК.
Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК, у звязку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст правовідносин.
З метою забезпечення виконання зобовязань позичальника за вказаним договором позики, між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 10 червня 2016 року було укладено Іпотечний договір (без випуску заставної), посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 Предметом іпотеки за цим договором є квартира № 43 за адресою: Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Парусна (ОСОБА_6), 17, яку ОСОБА_2 придбала на підставі договору купівлі-продажу на запозичені кошти (а.с.153-159).
Іпотечний договір містить застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя шляхом продажу предмету іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі (п.6.9).
ОСОБА_2 не повернула позику у встановлений договором строк до 10.12.2016 р.
У звязку з невиконанням зобовязань ОСОБА_2 за договором позики від 10.06.2016 р. на підставі Іпотечного договору від 10.06.2016 року та у відповідності до статті 37 Закону України «Про іпотеку» ОСОБА_3 задовольнила свої вимоги іпотекодержателя шляхом продажу предмета іпотеки - квартири № 43 за адресою: Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Парусна (ОСОБА_6), 17, ОСОБА_1, яка є позивачем у справі, за договором купівлі-продажу від 01.03.2017 р., який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 (а.с. 160-163).
Таким чином, позивач ОСОБА_1 набула та зареєструвала право власності на квартиру № 43 за адресою: Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Парусна (ОСОБА_6), 17 з підстав та в порядку, встановлених законодавством України, та є єдиним законним власником вказаного обєкту нерухомості.
Отже правовідносини, які виникли між сторонами, є правовідносинами між позивачем, як власником квартири № 43 за адресою: Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Парусна (ОСОБА_6), 17, та відповідачем, яка була попереднім власником цієї квартири та втратила право власності на неї відповідно до Закону України «Про іпотеку» та договору, а саме - з підстав, передбачених укладеними нею договорами позики та Іпотечним договором. При цьому відповідач продовжила користуватися вказаною квартирою після набуття права власності на неї позивачем та відмовилася усунути перешкоди новому власнику у користуванні квартирою.
Позивач ОСОБА_1 придбала спірну квартиру у власність для особистого проживання. Вона мала на меті створити сімю та використовувати цю квартиру для сумісного проживання з чоловіком, ведення спільного господарства. Іншого житла, крім спірного, в якому проживала відповідач, у неї немає. Весь час вона тимчасово проживала в орендованих нею квартирах.
Заслухавши пояснення сторін, що містять їх доводи та заперечення, розглянувши матеріали справи, всебічно дослідивши всі надані суду докази та надавши їм оцінку в їх сукупності, встановивши обставини справи, та відповідні їм правовідносини сторін, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, з наступних підстав.
V. Оцінка Суду.
У відповідності до ст. 41 Конституції України,статей 316-319 ЦК України, право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та впорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом.
Конституцією України(ст. 41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316,317,319,321 ЦК України).
Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.
Відповідно до ч. 1ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно до ч. 1ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Із викладеного слідує висновок про те, що право користування спірною квартирою відповідача ОСОБА_2 самостійного правового значення не має, було похідним від її права власності на квартиру, адже було однією з її правомочностей, як власника цієї квартири, і припинилося разом з припиненням її права власності на квартиру.
Суд погоджується з доводами позивача про те, що зазначені обставини дають позивачу, як новому власнику квартири, право вимагати усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом виселення відповідача, як колишнього власника квартири.
При цьому, наявність у відповідача іншого житла в даному випадку не відіграє правового значення, а тому не підлягає встановленню при вирішенні даного спору, оскільки захист права власності не пов'язується з наявністю у осіб, іншого житла.
Крім того, відповідно до вимог ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.
Відповідно до ст. 109 ЖК України звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.
Своїм проживанням та реєстрацією в квартирі позивача, відповідач перешкоджає позивачу не тільки у користуванні квартирою, а також порушує його права як власника на володіння, користування та розпорядження власним майном.
У відповідності до Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична особа має право володіти своїм майном.
Пунктом 33 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що суд, застосовуючи положення ст. 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, має виходити із такого.
Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57 - 59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.
Позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об'єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача.
Аналізуючи наведені вище норми законодавства України у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, зазначивши спосіб такого усунення.
Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно із ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.
Враховуючи, що ОСОБА_1 є власником квартири № 43 за адресою: Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Парусна (ОСОБА_6), 17 та вказане житло необхідне їй для проживання, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. В іншій частині позовних вимог - відмовити за необґрунтованістю.
Керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 16, 316, 317, 319, 321, 391 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 5, 10, 12, 76, 89, 258, 259, 263, 264, 265ЦПК України, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою - задовольнити.
Усунути перешкоди ОСОБА_1 в користуванні квартирою № 43 за адресою: Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Парусна (ОСОБА_6), 17, шляхом виселення ОСОБА_2 без надання їй іншого приміщення.
Вселити ОСОБА_1 в квартиру № 43 за адресою: Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Парусна (ОСОБА_6), 17.
Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_2) сплачені судові витрати в розмірі 1 280,00 грн.
В позовних вимогах ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу, ОСОБА_4 про визнання договору продажу недійсним та виселення відмовити.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Іллічівського міського суду

Одеської області ОСОБА_5