ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2019 року

м.Суми

Справа №592/10667/18

Номер провадження 22-ц/816/798/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенко В. І. , Хвостик С. Г.

сторони:

позивач ОСОБА_1,

відповідач Публічне акціонерне товариство «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання»,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання»

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 листопада 2018 року у складі судді Алфьорова А.М., ухвалене у м. Суми,

в с т а н о в и в :

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» (далі ПАТ «СМНВО»), мотивуючи вимоги тим, що вона до 31 липня 2018 року перебувала у трудових відносинах з відповідачем, після чого звільнилась за власним бажанням у звязку з невиконанням власником умов колективного договору. При звільненні товариство не виплатило заборгованість із заробітної плати, тому просила стягнути 28099,67 грн боргу та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 листопада 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «СМНВО» на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати у сумі 28099,67 грн та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 серпня 2018 року по 27листопада 2018 року у сумі 15646,80 грн з наступним утриманням з цієї суми податків і обовязкових платежів.

Стягнуто з ПАТ «СМНВО» в дохід держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «СМНВО», посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову за необґрунтованістю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що копія розрахункового листа, яка додана до позовної заяви, не є належним та допустимим доказом підтвердження заборгованості із заробітної плати.

Відзиву на апеляційну скаргу стороною відповідача не направлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (на 1 січня 2018 року: 1762 грн х 100= 176200 грн), розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з ПАТ «СМНВО». 31 липня 2018 року її було звільнено з роботи за власним бажанням у звязку з невиконанням власником умов колективного договору згідно з ч. 3 ст. 38 КЗпП України.

Згідно з наданою позивачем копією розрахункового листа за жовтень 2018 року, виданого їй роботодавцем, заборгованість підприємства із заробітної плати становить 28099,67 грн (а.с. 20).

Наказом № 75 від 21 березня 2014 року у ПАТ «СМНВО» з 26 травня 2014 року встановлено всім працівникам робочу неділю з режимом роботи 3 робочі дні: понеділок, вівторок, середа.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач у день звільнення позивача з роботи не провів з нею повний розрахунок, внаслідок чого виник борг з невиплаченої заробітної плати в розмірі 28099,67 грн. У звязку з тим, що ОСОБА_1 не було виплачено заробітну плату, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 15646,80 грн.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 43 Конституції України та ст. 2 КЗпП України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно з ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Частиною 1 ст. 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

За затримку розрахунку при звільненні передбачена відповідальність відповідно до ст. 117 КЗпП України, якою визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Крім того, пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Отже, судом першої інстанції правильно встановлено, що відповідачем, в порушення приведених норм матеріального права, не було виплачено позивачу заробітну плату, внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 28099,67 грн, а також підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 15646,80 грн, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що вказані суми підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Доводи апеляційної скарги про те, що рішення суду першої інстанції ухвалено на підставі неналежних і недопустимих доказів, не заслуговують на увагу колегії суддів апеляційного суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, за змістом ст. 110 КЗпП України, при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати.

Як убачається з матеріалів справи, 14 серпня 2018 року Ковпаківським районним судом м. Суми постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі, якою витребувано з ПАТ «СМНВО» довідку про заборгованість із заробітної плати, а також довідки про середньоденну та середньомісячну заробітну плату позивача. Вказана ухвала надіслана відповідачу для виконання і отримана ним 21 серпня 2018 року (а.с. 13), проте витребувані довідки суду не були надані.

Тому судом першої інстанції було вирішено справу на підставі наданих позивачем доказів.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, диспозитивності, на підставі наданих сторонами доказів ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ч. 13 ст. 7, ст. ст. 367 - 369, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді : О.Ю. Кононенко

ОСОБА_2

ОСОБА_3