Справа № 486/1174/19
Провадження № 2/486/509/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2019 року Южноукраїнський міський суд Миколаївської області

у складі: головуючого - судді Савіна О.І.,

при секретарі Архіповій К.В.,

з участю: представника позивача Горбенко В.О ОСОБА_1 ,

представника третьої особи ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в м. Южноукраїнськ Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Орган опіки та піклування Южноукраїнської міської ради Миколаївської області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

без участі позивача та відповідача,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 . За даною адресою зареєстровані: вона, відповідач, яка є її невісткою та онуки: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Проте відповідач зі своїми дітьми протягом тривалого часу не проживає у даному помешканні, оскільки виїхали на постійне проживання до м. Нововоронеж Воронезької області Російської Федерації. Вказаною квартирою вони не користуються, відповідач не приймає участі в її утриманні, сплаті комунальних послуг, але залишаються бути зареєстрованими в даному помешканні. Вважає, що ОСОБА_4 та неповнолітні: ОСОБА_5 і ОСОБА_6 втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 . Реєстрація відповідача та її неповнолітніх дітей за вищевказаною адресою не дозволяє їй розпоряджатися належним їй майном та значно обмежує її права. Просить суд визнати останніх такими, що втратили право користування зазначеною квартирою з 10 липня 2019 року.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала повністю та просила суд їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, однак надала до суду заву, посвідчену нотаріусом нотаріального округу міського округу міста Нововоронеж Воронезької області Фоміною С.М., в якому просить роглянути дану справу без її участі, позов визнає повністю.

Представник третьої особи проти позовних вимог позивача не заперечувала та надала суду висновок органу опіки та піклування Южноукраїнської міської ради щодо доцільності визнання малолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такими, що втратили право користування квартирою.

Під час розгляду справи по суті встановлено, що ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло, копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом, копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а. с. № 5, 6, 7, 16).

Відповідно довідки, виданої Центром надання адміністративних послуг міста Южноукраїнськ, за вказаною адресою зареєстровані: позивач, відповідач та онуки позивача - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . (а. с. № 15).

Як зазначила в позовній заяві позивач, протягом п`яти років відповідач та її неповнолітні діти у квартирі АДРЕСА_1 не проживають, не користуються нею, всі обов`язки по утриманню вказаного житла та сплаті комунальних послуг позивач виконує самостійно.

Причиною звернення позивача до суду з даним позовом стало те, що наявність реєстрації відповідача та її неповнолітніх дітей у квартирі позивача позбавляє її як власника в повному обсязі здійснювати своє право власності.

Вислухавши представника позивача, представника третьої особи, враховуючи позицію відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі на підставі наступного.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч. 1, ч. 2 ст. 319 ЦК України).

Статтею 41 Конституцією України кожному гарантоване право на житло, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону та за рішенням суду.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася в 1997 році відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Згідно акту про не проживання № 156, складеного комісією КП «Житлово-експлуатаційне об`єднання», ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в квартирі АДРЕСА_1 не проживають з 2014 року (а. с. № 14).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 проживають в Російській Федерації та зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 , яка є власністю чоловіка відповідача ОСОБА_4 (а. с. № 20-22).

Неповнолітній ОСОБА_5 навчається в 10 класі Муніціпальної казенної загальноосвітньої установи «Середня загальноосвітня школа № 4 міського округу міста Нововоронеж» (м. Нововоронеж, Воронезька область, Російська Федерація) (а. с. № 24).

Малолітня ОСОБА_6 відвідує Муніципальну казенну дошкільну освітню установу «Дитячий садок № 4 загальнорозвиваючого виду міського округу міста Нововоронеж» (м. Нововоронеж, Воронезька область, Російська Федерація) (а. с. № 25).

Орган опіки та піклування Южноукраїнської міської ради вважає за доцільне визнання малолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 , що зазначив у вищевказаному висновку, наданому представником третьої особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В судовому засіданні знайшов підтвердження факт непроживання ОСОБА_4 , неповнолітнього ОСОБА_5 та малолітньої ОСОБА_6 понад один рік в квартирі АДРЕСА_1 без поважних причин.

З огляду на вищевикладене суд вважає, що останні втратили право користування даним житлом.

На думку суду таке рішення захистить порушене право позивача щодо вільного розпорядження належним їй майном, при цьому не будуть порушенні права неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , оскількі вони проживають разом з батьками та зареєстровані за місцем реєстрації останніх.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір в розмірі 768,40 гривень, оскільки позивач на підставі п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору при звернені до суду з даним позовом як громадянка, віднесена до 2 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Керуючись ст. 47 Конституції України, ст. 72, 150 ЖК України, ст. ст. 317, 319, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 4, 10-13, 76, 81, 83, 89, 141, 200, 206, 229, 258, 259, 263 -265, 273, 280 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Орган опіки та піклування Южноукраїнської міської ради Миколаївської області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженку м. Севастополь, Крим, малолітню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженку м. Южноукраїнськ Миколаївської область, Україна, неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Южноукраїнськ Миколаївської області, Україна, такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 з 10 липня 2019 року.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки м. Севастополь, Крим, на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 гривень (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Южноукраїнського

міського суду Олександр Іванович Савін

Повне рішення складено 15 листопада 2019 року.