УХВАЛА
28 лютого 2019 року м.Добропілля
Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого одноособово судді Хандуріна В.В.,
за участю секретаря судового засідання Заварзіної Я.С.
розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за його позовною заявою до Добропільської районної державної адміністрації про визнання незаконними рішення і дій та повернення права постійного користування земельною ділянкою,
В провадженні суду перебуває вищевказана цивільна справа.
Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 27 грудня 2018 року у цій справі призначено почеркознавчу та технічну експертизу документу, проведення якої доручено експертам Донецького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України.
На виконання ухвали суду всі матеріали зазначеної цивільної справи як додаток в 1 томі на 110 арк. спрямовані експерту. Провадження у справі зупинено до отримання результатів експертизи.
26 лютого 2019 року до суду надійшла заява позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі, що знаходиться в провадженні суду, за його позовом до Добропільської районної державної адміністрації про визнання незаконними рішення і дій та повернення права постійного користування земельною ділянкою.
В заяві про забезпечення позову висловлене прохання накласти арешт на земельну ділянку площею 25,0га в межах згідно плану Державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-ДН №042499 від 22 квітня 1999 року, розташованої на території Шахівської (колишньої Никанорівської) сільської ради Добропільського району Донецької області, а також до набрання чинності рішенням у справі заборонити будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які сільськогосподарські або інші правові чи юридичні дії щодо розпорядження земельною ділянкою відповідно до вказаного акту.
Вивчивши заяву та додані до нього документи, вважаю, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав:
Частиною 1 статті 153 ЦПК України встановлено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Згідно п. 2 ч. 1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії.
Як вбачається зі змісту розяснень, які містяться у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст.151 ЦПК), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
У пункті 4 вказаної постанови розяснено, що суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.
Виходячи з викладеного, при обранні заходів забезпечення позову суд повинен також врахувати необхідність збереження балансу прав і законних інтересів усіх учасників спірних правовідносин та інших осіб.
При вирішенні питання про забезпечення позову суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідного заходу з урахуванням розумності та обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв'язку між конкретним заходом для забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.
При цьому суд враховує, що доводи позивача про те, що відповідач «засіяв спірну земельну ділянку озимою пшеницею», що підтверджує свідченнями свідків, та провів розпаювання спірної земельної ділянки» ніякими підтверджуючими документами, зокрема актами (наказами, розпорядженнями, рішеннями тощо), виданими відповідачем, перед судом не підкріплені.
До того ж, невідомо із заяви, які саме свідки, не указані їх дані і місце проживання, і що саме вони можуть підтвердити, і клопотання про їх виклик і допит з питання необхідності забезпечення позову заявлено не було.
Наданий заявником суду аркуш із зазначенням в ньому прізвищ фізичних осіб та планом земельних ділянок біля с.Іванівка взагалі не містить назви документу, не завірений ніким, і не містить реквізитів документу, і тому не може слугувати за правилами ст.77 ЦПК України належним доказом у справі.
Суд наголошує на тому, що в розглядуваній цивільній справі не є предметом судового розгляду законність набуття земельної ділянки іншими фізичними чи юридичними особами, оскільки такі відомості у суду відсутні, і міркування позивача з цього приводу без належного для того обґрунтування і доведення суд сприймає як голослівне.
Крім того, незаконність спірного акту і дій органу влади із самого факту звернення ОСОБА_1 до суду про визнання його рішення і дій незаконними з подальшим скасуванням ще ніяким чином не свідчить про «незаконність цих документів чи рішень та дій», про що впевнено стверджує у заяві позивач, оскільки такий висновок є передчасним.
До того ж, заява не містить посилання, кого саме слід зобовязати накласти арешт на спірну земельну ділянку та на кого покласти обовязок заборонити вчиняти стосовно цієї землі будь-які дії.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про недоведеність позивачем наявності підстав для забезпечення позову, передбачених ч.2 ст.149 ЦПК України, та того, що обрані ним заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту і заборони вчиняти певні дії стосовно спірної земельної ділянки до набрання чинності рішенням у справі, знаходяться у необхідному (обовязковому) правовому звязку із позовними вимогами, їх предметом та відповідними положеннями діючого процесуального законодавства.
Керуючись ст.ст.149-159, 258, ч.6 ст.259, 260, 353, 354 ЦПК України, суд
В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за його позовною заявою до Добропільської районної державної адміністрації про визнання незаконними рішення і дій та повернення права постійного користування земельною ділянкою відмовити.
Вступна та резолютивна частини ухвали суду складені 28.02.2019 року. Повний текст ухвали виготовлений 05 березня 2019 року.
Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею і може бути оскаржена протягом 15 днів з дня складення повного тексту цієї ухвали.

Учасник справи, якому повна ухвала не були вручені в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Головуючий суддя В.В.Хандурін