КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 753/17582/19

14 листопада 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Левенця Б.Б.

- Борисової О.В.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» адвоката Скока Володимира Сергійовича на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 08 жовтня 2019 року, постановлену під головуванням судді Лужецької О.Р., про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», Приватного акціонерного товариства «БТА Банк», ОСОБА_2 , Державного підприємства «Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», треті особи: державний реєстратор Державного підприємства «Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» Мосійчук Оксана Василівна, Орган опіки та піклування Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про визнання недійсним договору іпотеки та скасування державної реєстрації права власності на квартиру,-

в с т а н о в и в:

06 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», Приватного акціонерного товариства «БТА Банк», ОСОБА_2 , Державного підприємства «Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», треті особи: державний реєстратор Державного підприємства «Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» Мосійчук Оксана Василівна, Орган опіки та піклування Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про визнання недійсним договору іпотеки та скасування державної реєстрації права власності на квартиру.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 09 вересня 2019 року відкрито провадження у справі.

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення вказаного позову, просила забезпечити позов шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи».

Зазначала, що ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 09 вересня 2019 року в порядку забезпечення позову заборонено вчинення реєстраційних дій щодо квартири АДРЕСА_1 , що належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи».

Будучи обізнаним з такою ухвалою суду, відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на сайті нерухомості розмістило оголошення про продаж спірної квартири, прагнучи створити перешкоди у виконанні як рішення суду від 18.09.2018 року так і рішення суду у разі задоволення даного позову.

Вважає, що невжиття заходу забезпечення позову у вигляді накладення арешту на квартиру може унеможливити реальне виконання рішення суду у даній справі.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 08 жовтня 2019 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи».

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, 18 жовтня 2019 року представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» адвокат Скок Володимир Сергійович подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 08 жовтня 2019 року та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 від 07.10.2019 року про забезпечення позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що ухвала суду від 08 жовтня 2019 року є незаконною, постановлена з порушенням норм процесуального права. Задовольняючи заяву, накладаючи арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», суд першої інстанції не звернув уваги на те, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову не містить пропозицій щодо зустрічного забезпечення, а тому не відповідає вимогам п.6 ч.1 ст.151 ЦПК України. Судом першої інстанції не вирішено питання зустрічного забезпечення. Зазначив, що заява позивача про забезпечення позову є недостатньо обґрунтованою та її доводи не свідчать про те, що невжиття відповідних заходів може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду в майбутньому. Посилання заявника на намагання товариства здійснити продаж спірної квартири не підтверджені належними доказами. Ухвала суду про задоволення заяви про забезпечення позову не вмотивована. Крім того, спосіб забезпечення позову не є співмірним із заявленими позовними вимогами немайнового характеру та жодним чином не забезпечить виконання рішення суду даній справі.

Відзиву на апеляційну скаргу подано не було.

Представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Вовк Сергій Петрович в судовому засіданні просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про день та час слухання справи судом повідомлене в установленому законом порядку, представник товариства адвокат Скок В.С. подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з його зайнятістю 14.11.2019 року о 10-45 в судовому засіданні Одеського апеляційного суду в якості представника ПАТ " Укрсоцбанк". Колегія суддів відмовила в задоволенні вказаного клопотання, так як юридична особа ТОВ " Кредитні ініціативи" при зайнятості одного з представників в іншому судовому засіданні не позбавлене можливості забезпечити участь в судовому засіданні іншого представника.

Представник відповідача Приватного акціонерного товариства «БТА Банк», відповідач ОСОБА_2 , представник Державного підприємствао «Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» та треті особи: державний реєстратор Державного підприємства «Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» Мосійчук Оксана Василівна, Орган опіки та піклування Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явились, про день та час слухання справи судом повідомлялись у встановленому законом порядку, а тому колегія суддів вважає можливим розгляд справи у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, ОСОБА_1 посилалася на те, що ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 09 вересня 2019 року в порядку забезпечення позову заборонено вчинення реєстраційних дій щодо квартири АДРЕСА_1 , що належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи». Будучи обізнаним з такою ухвалою суду, відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на сайті нерухомості розмістив оголошення про продаж спірної квартири, прагнучи створити перешкоди у виконанні рішення суду від 18.09.2018 року так і рішення суду у разі задоволення даного позову. Вважала, що невжиття такого заходу забезпечення позову може унеможливити реальне виконання рішення суду.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову та, накладаючи арешт на квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», суд першої інстанції виходив з того, що невжиття такого заходу забезпечення позову може у подальшому ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених статтею 150 цього Кодексу, заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов може забезпечуватися накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Відповідно до роз`яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» № 9 від 22 лютого 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом в якому просила суд:

визнати недійсним договір іпотеки від 12.10.2006 року, укладений між Відкритим акціонерним товариством «Український кредитно-торговий банк» та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського округу Ковальчуком С.П., зареєстрований в реєстрі за №4044;

скасувати рішення державного реєстратора Державного підприємства «Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» Мосійчук Оксани Василівни від 22.01.2019 року (індексний номер 45152646) про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) та запис №29947623 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 17.01.2019 року про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи».

Отже предметом спору у даній справі є: договір іпотеки від 12.10.2006 року, укладений між Відкритим акціонерним товариством «Український кредитно-торговий банк» та ОСОБА_2 ; рішення державного реєстратора Державного підприємства «Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» Мосійчук Оксани Василівни від 22.01.2019 року та запис №29947623 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи».

Таким чином, позивачка звернулася до суду з позовом немайнового характеру, тому колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що вжитий судом першої інстанції захід забезпечення позову у вигляді накладення арешту на квартиру, є неспівмірним із заявленими вимогами, що відповідає правовим висновкам, викладеним в постанові Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 201/12570/18 та в постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 127/220/19, в яких вказано, що вид забезпечення позову - "накладення арешту на квартиру" неспівмірний із предметом позову "про визнання протиправним і скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування запису про право власності".

Також колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не обгрунтував свій висновок, що невжиття заходу забезпечення позову у вигляді накладення арешту на квартиру може призвести до утруднення чи неможливості виконання рішення суду у випадку задоволення позову про визнання недійсним іпотечного договору та скасування рішення державного реєстратора й запису в реєстрі. Інших позовних вимог ОСОБА_1 виділені матеріали справи не містять.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції», «Джеймс та інші проти Сполученого королівства») положення статті 1 Першого протоколу містять три окремих правила, які не застосовуються окремо: перше правило проголошує принцип мирного володіння майном, друге стосується позбавлення майна і визначає певні умови для визнання втручання у власність правомірним, третє правило визнає за державами контролювати використання майна за наявності певних умов для цього. Також, щоб зробити висновок, чи відповідає певний захід втручання в право власності принципу правомірного та допустимого втручання, слід оцінити, чи є захід законним, чи переслідує втручання суспільний інтерес, чи є такий захід пропорційним переслідуваним цілям.

З огляду на зазначене вище, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав вважати, що незастосування вказаних в заяві ОСОБА_1 заходів забезпечення позову, а саме накладення арешту на квартиру може утруднити або взагалі унеможливити виконання рішення суду.

У свою чергу, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову не містить пропозицій щодо зустрічного забезпечення, а тому не відповідає вимогам п.6 ч.1 ст.151 ЦПК України, а також про те, що судом першої інстанції порушено вимоги процесуального права так як не вирішено питання зустрічного забезпечення, виходячи з наступного.

Пунктом 6 ч.1 ст. 151 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову повинна містити пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення.

У заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 вказала, що обраний нею вид забезпечення позову не потребує на період розгляду справи, зокрема, до початку розгляду справи по суті, зустрічного забезпечення.

Частиною 3. ст.154 ЦПК України, встановлено, що суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо:

1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або

2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Відповідно до ч.4 ст.154 ЦПК України, зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі, визначеному судом. Якщо позивач з поважних причин не має можливості внести відповідну суму, зустрічне забезпечення також може бути здійснено шляхом:

1) надання гарантії банку, поруки або іншого фінансового забезпечення на визначену судом суму та від погодженої судом особи, щодо фінансової спроможності якої суд не має сумнівів;

2) вчинення інших визначених судом дій для усунення потенційних збитків та інших ризиків відповідача, пов`язаних із забезпеченням позову.

Як убачається з матеріалів справи, позивачка зареєстрована на території України.

У суду першої інстанції на момент постановлення оскаржуваної ухвали були відсутні докази того, що майновий стан позивачки або її дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові. Також матеріали справи не містять доказів відсутності у позивачки майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що на момент постановлення ухвали про забезпечення позову у суду першої інстанції не було визначених ч.3 ст.154 ЦПК України підстав для обов`язкового застосування зустрічного забезпечення.

У свою чергу, відповідач не позбавлений можливості подати до суду першої інстанції клопотання про вжиття заходів зустрічного забезпечення з обґрунтуванням наявності підстав для такого забезпечення та наданням відповідних доказів на підтвердження цих обставин, у порядку, передбаченому ч.6 ст. 154 ЦПК України.

Згідно вимог ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» адвоката Скока Володимира Сергійовича підлягає частковому задоволенню, ухвала Дарницького районного суду м. Києва від 08 жовтня 2019 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на праві власності.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» адвоката Скока Володимира Сергійовича задовольнити частково.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 08 жовтня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на праві власності - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 14 листопада 2019 року.

Головуючий: Судді: