КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Голопапи Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Деснянського районного суду міста Києва, постановлену під головуванням судді Лісовської О.В. 04 червня 2019 року,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Публічне акціонерне товариство "Страхова компанія "Юнівес" про відшкодування шкоди,-

встановив:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, уточненим в ході розгляду справи, та просила ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_3 99198,62 грн. майнової шкоди та 3000 грн. витрат на проведення експертизи.

Вимоги обґрунтовує тим, що 22 березня 2017 року у ДТП, що сталася між автомобілями OpelCorsa, номерний знак НОМЕР_1 , яким керувала ОСОБА_3 , MitsubishiLancer, номерний знак НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_1 , та автомобілем KIA Cerato, номерний знак НОМЕР_3 , пошкоджено належний їй автомобіль, чим завдано шкоди у розмірі 160457,17 грн.

ДТП сталася з вини ОСОБА_3 , страховою компанією останньої (ПрАТ "Страхова компанія "Юнівес") здійснено страхове відшкодування у розмірі 61259,15 грн.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 просить стягнути із заподіювача шкоди не покриту страховою виплатою матеріальну шкоду.

Рішенням ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 04 червня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

В апеляційній скарзі посилається на безпідставність висновку суду першої інстанції, що Звіт №02/04 від 10 квітня 2017 року є попереднім оціночним документом та не може свідчити про фактичний матеріальний розмір шкоди. Вказує, що предметом доказування у справі не є обставини фактично понесених витрат на ремонт автомобіля.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 посилається на обґрунтованість висновків суду щодо не доведення позивачем розміру реальних втрат у зв`язку із пошкодженням майна.

Також зазначає, що застрахований ліміт відповідальності відповідача за страховим випадком становить 100000 грн. У зносинах із страховиком заподіювача шкоди позивач вказала суму, яка є меншою за цю, тобто погодилась на відшкодування у розмірі 61259,15 грн., у зв`язку із чим натепер не вправі пред`являти вимоги до заподіювача шкоди.

В судовому засіданні представник скаржника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 доводи апеляційної скарги підтримав.

Відповідач та представник відповідача ОСОБА_5 проти доводів апеляційної скарги заперечувала з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції установлено, що 22 березня 2017 року в м.Києві по вул. Новокостянтинівській, 11 сталася дорожньо-транспортна пригода між автомобілями OpelCorsa, номерний знак НОМЕР_1 , яким керувала ОСОБА_3 , MitsubishiLancer, номерний знак НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_1 та яким вона керувала, та автомобілем KIA Cerato, номерний знак НОМЕР_3 .

В результаті ДТП автомобіль Mitsubishi Lancer отримав механічні пошкодження.

У відповідності до Висновку №02/04 експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню матеріального збитку, складеного 10 квітня 2017 року судовим експертом Новоселецьким В.А. на замовлення ОСОБА_1 , вартість відновлювального ремонту автомобіля Mitsubishi Lanser внаслідок його пошкодження при ДТП на момент проведення дослідження становить 160457,17 грн.; вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Mitsubishi Lanser д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок його пошкодження у ДТП, складає 88314, 77 грн. (том 1 а.с. 15-21 ).

Постановою Подільського районного суду міста Києва від 12 травня 2017 року ОСОБА_3 визнано винною в спричиненні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія забезпеченого транспортного засобу Opel Corsa була застрахована у ПрАТ "Страхова компанія "Юнівес" згідно із полісом №АК1939904 з лімітом страхового відшкодування в 100000 грн.

22 червня 2017 року (суд першої інстанції помилково зазначає дату 28 червня) ОСОБА_1 звернулась до ПрАТ "Страхова компанія "Юнівес" із заявою про виплату страхового відшкодування, зазначивши орієнтовний розмір шкоди в сумі 88314,77 грн. та вказала на понесення витрат на проведення дослідження в розмірі 3000 грн. (том 1 а.с.13).

Згідно висновку №171 про оцінку вартості матеріального збитку автомобіля, складеного 06 липня 2017 року ФОП ОСОБА_6 на замовлення ПрАТ "Страхова компанія "Юнівес", вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Mitsubishi Lanser складає 151060,71 грн. (том 1 а.с. 84-88).

Відповідно до Угоди про виплату страхового відшкодування від 21 червня 2018 року, укладеної між ПрАТ "Страхова компанія "Юнівес" та ОСОБА_1 в особі представника, за результатами розгляду позовної заяви та доданих до неї документів, що підтверджують факт настання, причини, обставини страхового випадку та розміру збитку, прийняло рішення про доплату страхового відшкодування у зв`язку з заподіянням шкоди власнику транспортного засобу Mitsubishi номерний знак НОМЕР_2 . Сторони узгодили загальний розмір страхового відшкодування в розмірі 61259,15 грн. (том 1 а.с. 176-177 ).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що на момент розгляду справи в суді транспортний засіб вже відремонтований, проте позивачем не надано доказів на підтвердження оплати вказаних ремонтних робіт, чим не підтверджено реальних збитків. Суд вказав, що згідно Закону України "Про страхування" та "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" неприпустимим є визначення розміру відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу, оскільки цей звіт є попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу. У випадку проведення ремонту автомобіля позивач мала право вимагати відшкодування суми податку на додану вартість зі страхової компанії та в разі нестачі сплачених нею коштів порівняно з розміром виплаченого страхового відшкодування стягнути різницю з винуватця дорожньо-транспортної пригоди. Співставлення обох наявних в матеріалах справи звітів про оцінку завданого матеріального збитку свідчить про існування суттєвої різниці в розрахунках, взятих за основу коефіцієнтів, враховуючи використання обома суб`єктами оціночної діяльності однієї програми, дати валютування та складання калькуляції, а також розрахункового довідника. Судом також враховано, що ОСОБА_3 застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, розмір заподіяної матеріальної шкоди не перевищує встановленого Полісом страхового ліміту за шкоду.

З такими висновками суд апеляційної інстанції погоджується, оскільки вони грунтуються на досліджених у справі доказах, відповідають вимогам чинного законодавства та доводами апеляційної скарги не спростовуються.

Статтею 1187 ЦК України унормовано, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Частино 2 цієї статті визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до частини 1 статті 1188 ЦК України установлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:

1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;

2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;

3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відповідальність є наслідком вини та означає законне зобов`язання фізичної або юридичної особи відшкодувати завдані збитки іншій фізичній або юридичній особі згідно із певними правовими принципами та правилами. Це зобов`язання може бути передбачене в угоді (договірне зобов`язання) або в правовій нормі (недоговірне зобов`язання).

За змістом статті 1194 ЦК України встановлено:

1. Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до статті 979 ЦК України:

1. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15 зроблено висновок про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Велика Палата Верховного Суду вважає, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Статтею 1192 ЦК України унормовано, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

У відповідності до даних Висновку №02/04 від 10 квітня 2017 року 160457,17 грн. є сумою, що визначає вартість відновлювального ремонту автомобіля Mitsubishi, номерний знак НОМЕР_2 , внаслідок його пошкодження в ДТП на момент проведення дослідження. Розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля, визначено у розмірі 88314,77 грн. Цим же висновком ринкова вартість пошкодженого автомобіля визначена в розмірі 176404,80 грн.

Згідно даних Звіту №171 від 06 липня 2017 року, складеного суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_6 , ринкову вартість автомобіля визначено в розмірі 151060,71 грн., в такому ж розмірі визначено розмір матеріального збитку, вартість відновлювального ремонту при цьому визначена в сумі 198476,25 грн.

Згідно даних Звіту №171/1 від 06 липня 2017 року, складеного суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_6 , вартість утилізації автомобіля визначено 119801,56 грн.

Установлено також, що згідно Угоди про виплату страхового відшкодування від 21 червня 2018 року, укладеної між ПрАТ "Страхова компанія "Юнівес" та ОСОБА_1 в особі представника, сторони узгодили загальний розмір страхового відшкодування в розмірі 61259,15 грн., внаслідок чого позивач відмовилась від вимог до страхової компанії.

Окрім того, з матеріалів справи убачається, що на момент розгляду справи автомобіль зазнав відновлювальних робіт.

З матеріалів справи убачається, що ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 01 лютого 2018 року задоволено клопотання позивача, яке мотивовано наявністю у справі двох висновків щодо оцінки збитку, та у справі призначено автотоварознавчу експертизу щодо визначення вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу з та без ПДВ, витрати за проведення якої покладено на позивача.

У зв`язку із відсутністю оплати експертиза проведена не була та матеріали справи повернуті суду.

Статтею 109 ЦПК України унормовано, що у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Наведене дає підстави для висновку, що позивачем не доведено розмір матеріальних збитків, що підлягають відшкодуванню у зв`язку із пошкодженням автомобіля, ураховуючи, що на момент розгляду справи проведено відновлювальні роботи, вартість яких позивачем не визначена, від проведення експертизи позивач ухилилась, натомість погодила суму страхового відшкодування 61259,15 грн. при ліміті відповідальності страхувальника 100000 грн.

Доводи апеляційної скарги щодо врахування даних Висновку №02/04 від 10 квітня 2017 року відхиляються колегією суддів, з огляду на таке. Згідно цього Висновку сума матеріального збитку на момент дослідження визначена у розмірі 88314,77 грн., що не перевищує ліміт відповідальності страховика. Вартість відновлювального ремонту на момент дослідження визначена у розмірі 160457,17 грн. Проте на момент розгляду справи відновлювальний ремонт проведено, доказів про здійснені витрати позивачем не надано.

З огляду на наведене вище, ураховуючи також відновлювальну функцію інституту відшкодування шкоди в цивільному законодавстві, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недоведеність позивачем розміру збитків, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Порушень норм процесуального права, які давали б підстави для скасування рішення суду, колегією суддів не установлено.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду міста Києва від 04 червня 2019 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 12 листопада 2019 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді А.М. Андрієнко

В.В. Соколова