Постанова

Іменем України

06 березня 2019 року

м. Київ

справа № 203/2149/14-ц

провадження № 61-27897св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), КузнєцоваВ. О., Погрібного С. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: ОСОБА_5, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Інкомстрах»,

третя особа - ОСОБА_6,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадженнякасаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_7 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 грудня 2016 року у складі судді Казака С. Ю. та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Куценко Т. Р., Демченко Е. Л., Максюти Ж. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У грудні 2014 року ОСОБА_4 Ф звернулася до суду із позовом до ОСОБА_5, Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інкомстрах» (далі - ПрАТ «СК «Інкомстрах»), третя особа - ОСОБА_6, про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП).

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 27 квітня 2013 року о 10 год 10 хв ОСОБА_5, керуючи автомобілем «Mitsubishi», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, рухаючись на перехресті вул. Свердлова та вул. Шмідта у м. Дніпрі, не надав переваги у русі автомобілю «Nissan», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_6, внаслідок чого скоїв із ним зіткнення.

Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 червня 2013 року, ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні вказаної ДТП.

Автомобіль «Nissan», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, належить йому на праві власності.

Вартість відновлювальних ремонтних робіт проведених на станції технічного обслуговування фізичною особою-підприємцем ОСОБА_9 склала 128 659,45 грн, із яких: 19 985,25 грн - вартість ремонтних робіт, 104 603,20 грн - вартість запасних частин, 4 071,00 грн - вартість послуг стоянки автомобілю у період із 04 липня по 27 грудня 2013 року.

Крім цього, він поніс втрати від курсової різниці, у зв'язку із значним зменшенням курсу гривні у відношенні до євро під час розгляду справи. Так, вартість запасних частин станом на 27 грудня 2013 року склала 104 603,20 грн, що за офіційним курсом Національного банку України складала 9 563,63 євро. Станом на день подачі уточненого позову ? 19 квітня 2016 року, вартість запасних частин за офіційним курсом Національного банку України складала 275 556,87 грн. Тому втрати від курсової різниці складають 170 953,67 грн (275 556,87 - 104 603,20).

Також внаслідок ДТП він змушений понести такі майнові витрати: витрати на проведення автотоварознавчого дослідження у сумі 800,00 грн; послуги евакуатора у сумі 1 750,00 грн; послуги з оцінки вартості кузовних робіт у офіційного дилера «Nissan», зберігання автомобіля у фізичної особи-підприємця ОСОБА_10 у період із 17 травня по 03 липня 2013 року, зберігання автомобіля на станції технічного обслуговування фізичної особи-підприємця ОСОБА_9 у період із 27 квітня по 17 травня 2013 року у сумі 3 183,00 грн.

Цивільно-правова відповідальність відповідача власника автомобіля «Mitsubishi», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, ОСОБА_5, застрахована у ПрАТ «СК «Інкомстрах» згідно з полісом від 24 квітня 2013 року № АЕ/1886832, із лімітом відповідальності за заподіяну майнову шкоду 50 000,00 грн, франшиза - 1 000,00 грн.

30 квітня 2013 року він письмово повідомив ПрАТ «СК «Інкомстрах» про настання страхового випадку та 05 липня 2013 року направив заяву про виплату страхового відшкодування, яке на момент подачі позову не виплачене.

Також внаслідок ДТП йому завдано моральної шкоди, оскільки ДТП негативно вплинули на його психічний стан та він зазнав психічних переживань через пошкодження майна та стану здоров'я рідного сина - ОСОБА_6, який перебував за кермом під час ДТП. Тривала депресія, пригніченість, відсутність душевного спокою у зв'язку з пошкодженням автомобіля призвели до ускладнення його здоров'я, він був вимушений терміново шукати додаткові кошти на відновлювальний ремонт, суттєво змінити свої життєві плани та пріоритети, витрачати значний час на збирання необхідних документів для оформлення ДТП та виплати страхового відшкодування, більше року був позбавлений можливості використовувати транспортний засіб.

Із урахуванням зазначених обставин, позивач просив суд стягнути із ОСОБА_5 85 392,45 грн на відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, 170 953,67 грн ? втрат курсової різниці вартості запасних частин, 50 000,00 на відшкодування моральної шкоди; стягнути із ПрАТ «СК «Інкомстрах» майнові збитки у сумі 49 000,00 грн та пеню за порушення строків виплати страхового відшкодування за період із 09 жовтня 2013 року по 08 вересня 2014 року у сумі 21 388,15 грн. Крім цього, позивач просив суд стягнути із відповідачів витрати на правову допомогу у сумі 10 300,00 грн та витрати зі сплати судового збору.

У вересні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5, у якому посилався на те, що під час ДТП 27 квітня 2013 року він перебував за кермом автомобіля «Nissan», державний реєстраційний номер НОМЕР_1. Внаслідок ДТП він отримав тілесні ушкодження, що завдали йому моральної шкоди, яка полягає у моральних та фізичних стражданнях, глибокому нервовому потрясінні. Він був вимушений відкласти своє весілля на один рік та подати заяву до органів реєстрації актів громадського стану лише після вирішення питання ремонту автомобіля, на що залучались також кошти батька та рідної сестри. Вказане негативно вплинуло на його кар'єру, оскільки офіційно до роботи він мав приступити тільки після шлюбу, у зв'язку з віросповіданням. Він є священиком та почуття глибокої пригніченості негативно вплинуло на здійснення ним своєї церковної служби.

Із урахування зазначеного, ОСОБА_6 просив суд стягнути із ОСОБА_5 на його користь 50 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди та судові витрати у справі.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 грудня 2016 року позов ОСОБА_11 задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 78 659,45 грн на відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, суму франшизи у розмірі 1 000,00 грн, витрати за проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 800,00 грн, а всього стягнуто 80 459,45 грн. Стягнуто із ПрАТ «СК «Інкомстрах» на користь ОСОБА_11 49 000,00 грн на відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, пеню за порушення строків виплати страхового відшкодування за період із 13 жовтня 2013 року по 19 квітня 2016 року у розмірі 21 353,25 грн, а всього стягнуто 70 353,25 грн. В іншій частині у задоволенні позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат. Позов ОСОБА_6 задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 15 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП. У решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що протиправними діями ОСОБА_5 завдано майнових збитків позивачу у розмірі фактично понесених витрат на відновлювальний ремонт транспортного засобу. Із ПрАТ «СК «Інкомстрах» необхідно стягнути майнові збитки у межах встановленого полісом ліміту відповідальності, а із ОСОБА_12 - різницю між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням, суму франшизи та витрати за проведення автотоварознавчого дослідження. У зв'язку із простроченням виплати страхового відшкодування, із ПрАТ «СК «Інкомстрах» необхідно стягнути на користь позивача пеню згідно з вимогами статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Частково задовольняючи позов ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив із того, що внаслідок ДТП ОСОБА_6 завдана моральна шкода, яка полягає у негативних емоціях та стресі, фізичних стражданнях, порушенні звичайного ритму життя. Розмір відшкодування моральної шкоди із урахуванням принципів розумності та справедливості складає 15 000,00 грн.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 грудня 2016 року у частині відмови у задоволені позовних вимог ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди скасовано. Позов ОСОБА_4 у цій частині задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 1 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди. В іншій частині рішення залишено без змін.

Частково скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив із того, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_5 позивачу завдана моральна шкода, розмір відшкодування якої із урахуванням вимог розумності та справедливості складає 1 000,00 грн.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги

У травня 2017 року представник ОСОБА_4 - ОСОБА_7 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 грудня 2017 року та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2017 року, в якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив суд змінити рішення судів попередніх інстанцій та задовольнити позов у частині відшкодування моральної шкоди та стягненні витрати курсової різниці у повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що визначений судом апеляційної інстанції розмір відшкодування моральної шкоди, заподіяної ОСОБА_4 внаслідок ДТП, не відповідає обставинам справи та повинен бути збільшений до 50 000,00 грн. Суди безпідставно відмовили у стягненні із відповідача на користь позивача витрати від курсової різниці вартості запасних частин, придбаних позивачем для відновлення автомобілю, оскільки в силу статті 1192 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) розмір збитків, що підлягає відшкодуванню, визначається відповідно до вартості втраченого майна на момент розгляду справи.

Заперечення на касаційну скаргу не надходили.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі, витребувано цивільну справу та надано строк на подання заперечень на касаційну скаргу.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга представника ОСОБА_4 - ОСОБА_7 не підлягає задоволенню із таких підстав.

Встановлені судами обставини

Судами встановлено, що 27 квітня 2013 року о 10 год 10 хв на перехресті вул. Свердлова та вул. Шмідта у м. Дніпрі сталась ДТП за участю автомобілів «Mitsubishi», державний реєстраційний номер НОМЕР_2,під керуванням ОСОБА_5, та автомобілем «Nissan», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_6, який належить на праві власності ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва серії НОМЕР_3 про реєстрацію транспортного засобу «Nissan», державний реєстраційний номер НОМЕР_1. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

ОСОБА_13, який знаходився за кермом транспортного засобу «Nissan», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, внаслідок пригоди отримав легкі тілесні ушкодження, що підтверджується медичними довідками про обстеження та проходження лікування, висновком судової медичної експертизи від 25 серпня 2016 року № 3243е.

Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 червня 2013 року ОСОБА_5 за фактом ДТП від 27 квітня 2013 року визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5, як власника транспортного засобу «Mitsubishi», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, на час ДТП була застрахована у ПрАТ «СК «Інкомстрах» згідно з полісом від 24 квітня 2013 року № АЕ/1886832, із лімітом відповідальності за заподіяну майнову шкоду у розмірі 50 000,00 грн, франшиза ?1 000,00 грн.

30 квітня 2013 року ОСОБА_4 письмово повідомив ПрАТ «СК «Інкомстрах» про настання страхового випадку та 05 липня 2013 року направив заяву про виплату страхового відшкодування.

07 серпня 2013 року ОСОБА_4 повторно направив заяву про виплату страхового відшкодування.

У період із 04 липня по 27 грудня 2013 року позивачем зроблений відновлювальний ремонт належного йому транспортного засобу. Загальна вартість ремонту склала 128 659,45 грн, яка сплачена позивачем.

Нормативно-правове обґрунтування

Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Положеннями статті 1187 ЦК України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 1 000,00 грн, судом апеляційної інстанцій правильно враховано характер протиправних дій відповідача, глибину і тривалість страждань, яких зазнав позивач, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Визначений апеляційним судом розмір відшкодування моральної шкоди відповідає засадам розумності та справедливості.

Посилання заявника у касаційній скарзі на те, що визначений апеляційним судом розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 1 000,00 грн не відповідає фактичним обставинам справи, не заслуговують на увагу, оскільки вони по своїй суті зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Доводи касаційної скарги про те, що суди безпідставно відмовили позивачу у стягненні втрат від курсової різниці вартості запасних частин, є необґрунтованими, оскільки позивач звернувся до суду із вимогою про стягнення із відповідачів на свою користь фактично понесених ним витрат на відновлення транспортного засобу, збільшення курсу євро у відношенні до гривні відбулося після понесення позивачем таких витрат, тому він не має право з цих підстав заявляти додаткові вимоги до особи, відповідальної за відшкодування шкоди.

Рішення судів попередніх інстанцій у частині відшкодування майнової шкоди, стягнені пені, часткового задоволення позову ОСОБА_6 сторонами не оскаржувалися, тому суд касаційної інстанції не переглядає судові рішення у цих частинах.

Таким чином, касаційна скарга не містить доводів на спростування висновків судів попередніх інстанцій, які є обґрунтованими та узгоджуються із матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судами не було порушено норм процесуального законодавства та правильно застосовано норми матеріального права.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції у нескасованій частині та рішення суду апеляційної інстанції ? без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 грудня 2016 року у нескасованій частині та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак

В. О. Кузнєцов

С. О. Погрібний