Номер провадження: 22-ц/813/398/19
Головуючий у першій інстанції Плавич І.А.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Калараш А.А., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 20 березня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу в порядку регресу,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Малиновського районного суду м.Одеси з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу в порядку регрессу у розмірі 10 734, 50 грн.

В обґрунтування позову, позивач посилається на ті обставини, що рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 21 березня 2013 року по справі №2/1519/6386/11 визнано, що автомобіль Лада 21154-110-20 д/н НОМЕР_1 є спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_2. Припинено право власності ОСОБА_3 на автомобіль Лада 21154-110-20 д/н НОМЕР_1 та стягнуто з ОСОБА_2 на її користь в якості грошової компенсації вартість Ѕ частини сплаченого кредиту за покупку автомобіля в розмірі 12 309 гривень 75 копійок. Встановлено факт припинення шлюбних відносин між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 після його повернення та створення нової сім'ї в червні 2010 року з ОСОБА_4. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та з ОСОБА_5 суму боргу у розмірі 21 468 гривень 99 копійок, з яких: 12 664 гривні 21 копійка - залишок заборгованості за кредитом; 1 028 гривень 22 копійки заборгованість по відсоткам; 7 776 гривень 56 копійок - пеня за несвоєчасну сплату щомісячних платежів на користь АТ «Банк «Фінанси та Кредит», в особі Філії «Одеське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит».

На виконання вищевказаного рішення суду, позивачем було самостійно сплачено заборгованість за кредитним договором перед АТ «Банк «Фінанси та Кредит» у повному обсязі. Тобто, відповідачем не було виконано відповідного зобов'язання по сплаті заборгованості за кредитним договором на підставі рішення суду, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про стягнення боргу в порядку регресу.

Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 20 березня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 20 березня 2018 року та ухвалити нове, яким задовольнити його позов у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення на таких підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судом встановлено, що:

- відповідно до рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 21 березня 2013 року по справі №2/1519/6386/11, яке вступило в законну силу, визнано, що автомобіль Лада 21154-110-20 д/н ВН43- 40ВМ є спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_2. Припинено право власності ОСОБА_3 на автомобіль Лада 21154-110-20 д/н НОМЕР_1 та стягнуто з ОСОБА_2 на її користь в якості грошової компенсації вартість 1/2 частини сплаченого кредиту за покупку автомобіля в розмірі 12 309 гривні 75 копійок. Встановлено факт припинення шлюбних відносин між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 після його повернення та створення нової сім'ї в червні 2010 року з ОСОБА_4, стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та з ОСОБА_5 суму боргу у розмірі 21 468 (двадцять одна тисяча чотириста шістдесят вісім) гривень 99 копійок, з яких: 12 664 (дванадцять тисяч шістсот шістдесят чотири) гривні 21 копійка - залишок заборгованості за кредитом; 1 028 (одна тисяча двадцять вісім) гривень 22 копійки заборгованість по відсоткам; 7 776 (сім тисяч сімсот сімдесят шість) гривень 56 копійок - пеня за несвоєчасну сплату щомісячних платежів на користь АТ «Банк «Фінанси та Кредит», в особі Філії «Одеське РУ» АТ Банк «Фінанси та Кредит».

- відповідно до довідки №112 від 08 квітня 2013 року, виданої Одеським регіональним управлінням ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», ОСОБА_2 погашена заборгованість за кредитним договором №4к-198/П від 202 грудня 2007 року в повному обсязі. Також, як випливає з вказаної довідки, ОСОБА_3 заборгованість перед АТ «Банк «Фінанси та кредит» на підставі рішення Малиновського районного суду міста Одеси по справі №2/1519/6386/11 не сплачувала.

- крім того, згідно з виписками з особових рахунків ОСОБА_2 від 23 листопада 2017 року №2203.5.04.30663.01, №2208.0.04.30663.01, №2209.1.04.30663.01, №2209.4.04.30663.01 за період з 01 січня 2013 року до 08 квітня 2013 року, позивач самостійно оплатив заборгованість за кредитним договором.

Відмовляючи у позові про стягнення боргу в порядку регресу, суд першої інстанції виходив з того, що:

- між банком та сторонами на підставі кредитного договору №4к-198/П від 20 грудня 2007 року, виникли кредитні зобов'язання, в яких кредитором був АТ «Банк «Фінанси та кредит», боржником - саме ОСОБА_2, а поручителем - ОСОБА_3, яка взяла на себе відповідальність відповідати перед кредитором у разі невиконання боржником зобов'язань на підставі договору поруки №2765/07 від 20 грудня 2007 року.

- відповідно до довідки №112 від 08 квітня 2013 року, виданої Одеським регіональним управлінням ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», у ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором №4к- 198/П від 20 грудня 2007 року погашена в повному обсязі, тобто зобов'язання між банком та боржником було припинено. Припинення основного зобов'язання припинило і забезпечувальне, тобто поруку.

Такі висновки районного суду відповідають встановленим у справі обставинам, засновані на законодавстві і є вірними.

Відповідно до п. 24 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України).

Як вбачається з рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 21 березня 2013 року:

- 18.12.2008 року ОСОБА_2 уклав з TOB «АВТОТЕХ» договір купівлі- продажу № 138 автомобілю ВАЗ 2115, 2007 року випуску, ВН43-40ВМ за 44 100 грн. з внесенням першого внеску у розмірі 6 615 грн.

- 20.12.2008 року ОСОБА_2 отримав кредит в сумі 37 485 грн., які витратив на оплату решти вартості автомобілю ВАЗ 2115, 2007 року випуску, ВН43-40ВМ (37 485 + 6615= 44 100), а сам автомобіль передав Банку у заставу.

- за час спільного проживання сторін у шлюбі до 01.06.2010 року, за рахунок спільних сімейних коштів в порядку повернення кредиту та сплати процентів було виплачено 24619,50 грн., внаслідок чого на кожного з подружжя припадає 12 309,75 грн.

- разом з тим на час розгляду справи після припинення спільного проживання сторін ОСОБА_2 сплачено в порядку повернення кредиту - 9634,61 грн. та відсотків - 3145,39 грн., а всього 12780 грн. Залишок заборгованості за тілом кредиту становив - 12 664,21 грн. та за відсотками 1028,22 грн., а всього залишок кредиту та процентів склав 13 692 грн. 43 коп.

Крім того, за прострочення виконання зобов'язань за кредитним договором Банком нараховано пеню 7 776 грн. 56 коп.

Рішенням суду разом з вирішенням питання про поділ майна подружжя, визнанням автомобілю Лада 21154 спільною сумісною власністю подружжя, припиненням права власності ОСОБА_3 на автомобіль Лада та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1/2 частини грошових коштів сплачених під час спільного проживання у зареєстрованому шлюбі на повернення кредиту та процентів за користування кредитом, що складає 12 309,75 грн., також стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 залишок заборгованості за кредитом - 21 468,99 грн., за яких: 12 664,21 грн. - тіло кредиту; 1 028,22 грн. (проценти за користування кредитом) та 7 776,56 грн. - пеня за прострочення виконання зобов'язань.

Боржник ОСОБА_2 після набрання 01.04.2013 року судовим рішенням про стягнення на користь Банку заборгованості законної сили, протягом 7 днів - 08.04.2013 року добровільно виплатив перед Банком зобов'язання за кредитним договором у повному обсязі, а саме у сумі 21 468,99 грн.

За презумпцією, передбаченою ст. 554 ЦК України, у разі невиконання або неналежного виконання зобов'язання кредитор має право заявити вимогу до поручителя про виконання зобов'язання на підставі договору поруки в солідарному порядку. На диспозитивних началах сторони, як альтернативний варіант можуть передбачити у договорі поруки субсидіарний порядок заявления вимог.

До правовідносин поруки слід застосовувати загальні правила, що стосуються солідарних та субсидіарних зобов'язань - ст. 541-544 та ст. 619 ЦК України.

Проте, зважаючи на те, що поручителя та боржника не можна вважати боржниками за одним і тим самим зобов'язанням (множинності на стороні боржника не виникає ), вказані норми застосовуються виключно в обсязі, що не суперечать суті поруки.

Покладаючи на поручителя обов'язок відповідати перед кредитором за порушення боржником зобов'язання, закон разом з тим, не перетворює поручителя в ще одного боржника за договором основного зобов'язання.

Більше того, порука, яка має акцесорний характер, після припинення забезпеченого нею зобов'язання, припиняється.

Разом з тим, закон передбачає, що у разі, якщо зобов'язання перед кредитором виконав саме поручитель, останній набуває права кредитора у відношенні боржника.

У свою чергу, у разі виконання зобов'язання боржником, в останнього по відношенню до поручителя такого права не виникає, оскільки, як вже зазначалося, порука в такому випадку припиняється, поручитель не перетворюється у боржника, а боржник, який виконав власне зобов'язання перед кредитором, не набуває прав кредитора по відношенню до поручителя (тобто між поручителем та боржником за одним і тим самим зобов'язанням перед кредитором не виникає множинності на стороні боржника).

При таких обставинах, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про відсутність підстав для задоволення вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу в порядку регресу по суті заявлених вимог.

Доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом законодавства висновку суду не спростовують і зведені лише до переоцінки обставин, належним чином встановлених судом, і доказів, які залучені до справи, яким судом надано вірну оцінку, а також до намагання іншим чином витлумачити законодавство.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи, які є підставою для скасування (зміни) рішення, не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, внаслідок чого апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 20 березня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено: 04.03.2019 року.

Головуючий: О.М. Таварткіладзе

Судді: А.А. Калараш

С.О. Погорєлова