ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2019 року

м.Суми

Справа №577/5231/18

Номер провадження 22-ц/816/4533/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Орлова І. В.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ;

треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кириленко Людмила Василівна;

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - адвоката Штангея Сергія Юрійовича на рішення Конотопського міськрайонного суду Cумської області від 04 липня 2019 року в складі судді Буток Т.А., постановлене у м. Конотоп,

в с т а н о в и в:

Звернувшись до суду із позовом у листопаді 2018 року, позивач просила суд визнати дійсним договір дарування коштів у сумі 500 000 грн., який укладений 07 квітня 2005 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Свої вимоги мотивувала тим, що відповідач є її рідним братом. 07.04.2005 року між позивачем та відповідачем укладено договір дарування грошових коштів в сумі 500 000 грн., які остання згодом витратила на придбання квартири. Зазначає, що договір дарування було вчинено в письмовій формі, однак нотаріально не посвідчено. Вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_6 . Після його смерті відкрилася спадщина, яку прийняли позивач, син померлого та позивача ОСОБА_3 та батьки її померлого чоловіка ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , через що виник спір щодо спадкового майна.

У травні 2019 року третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору звернулася до суду з позовом в якому просила визнати нікчемним договір дарування грошових коштів у сумі 500 000 грн., що укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 07.04.2005 року у простій письмовій формі.

Свої вимоги мотивувала тим, що вказаний правочин було вчинено без мети настання реальних наслідків та передання грошових коштів обдарованому, а з метою фальсифікації доказів, які можуть вплинути на розгляд іншої цивільної справи, предметом якої є визнання права власності в порядку спадкування на майно, яке ОСОБА_1 вважає таким, що належить їй особисто. Вказує, що укладений між сторонами договір дарування підлягає нотаріальному посвідченню, а без нього він є нікчемним.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 04 липня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано дійсним договір дарування коштів у сумі 500 000 грн., укладений 07 квітня 2005 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 про визнання правочину нікчемним відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_5 - адвокат Штангей Сергій Юрійович подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог за первісним позовом відмовити, а позовні вимоги ОСОБА_5 задовольнити.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що суд першої інстанції при прийнятті рішення не звернув увагу на те, що договір дарування валютних цінностей фізичних осіб між собою на суму, яка перевищує п`ятдесятикратний розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. У разі недодержання вимоги щодо нотаріального посвідчення, такий договір вважається нікчемним. Вказує, що в матеріалах справи відсутні будь - які докази того, що відповідач ухилявся від нотаріального посвідчення договору дарування грошових коштів, а позивач хоч раз зверталась із цим проханням до нього. Зазначає, що ОСОБА_1 було пропущено строк позовної давності, оскільки з моменту укладання правочину пройшло більше 10 років, однак клопотання про їх поновлення позивачем заявлено не було. Вказує, що в судовому засіданні неодноразово заявлялися клопотання про застосування наслідків пропуску строку позовної давності до позовних вимог позивача, які були залишені судом без задоволення.

Відповідач надав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній не погоджується з доводами апеляційної скарги та зазначає, що він дійсно подарував своїй сестрі ОСОБА_1 грошові кошти на придбання нею квартири, так як у неї склалися складні житлові умови, а він мав таку можливість маючи заощадження. Укладаючи вказаний договір він не висував до сестри будь - яких умов, а керувався виключно бажанням допомогти сестрі. Вказує, що договір дарування коштів не був нотаріально посвідчений з його вини, оскільки зважаючи на їх добрі родинні відносини він не вважав за необхідне це робити та витрачати кошти. Разом з цим, відповідач дав обіцянку сестрі нотаріально посвідчити договір дарування грошових коштів у разі, якщо в цьому виникне потреба, однак на даний час нотаріально посвідчити вказаний договір виявилося неможливим. Просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Від позивача та третіх осіб ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кириленко Людмили Василівни відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Представник ОСОБА_5 апеляційну скаргу в судовому засіданні підтримав. Просив її задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечила. Просила у її задоволенні відмовити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, надав до суду клопотання в якому просив слухати справу за його відсутності.

Треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кириленко Л.В. до суду не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що сторони виконали умови договору дарування, у результаті яких наступили юридичні наслідки, а саме одна сторона передала, а інша прийняла грошові кошти у власність, але договір нотаріально посвідчений не був. Таким чином, позивач є добросовісним набувачем вказаних коштів. З огляду на вказане, через виконання сторонами всіх суттєвих умов договору дарування його необхідно визнати дійсним. Крім того, нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. З огляду на те, що судом було задоволено первісний позов то зустрічний позов задоволенню не підлягає.

Колегія суддів не може повністю погодитися з таким висновком місцевого суду виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 07 квітня 2005 року відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 надав ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 500 000 грн. на купівлю нею квартири для її проживання. (а.с. 10).

Відповідно до ч. 1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Згідно з частиною 5 ст. 719 ЦК України договір дарування валютних цінностей фізичних осіб між собою на суму, яка перевищує п`ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

При цьому за правилами ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами по справі, що договір дарування укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 нотаріально не посвідчувався.

Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно з ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. (ч. 2 ст. 220 ЦК).

Водночас, в матеріалах справи відсутні докази того, що будь - хто із сторін договору дарування грошових коштів ухилявся від його нотаріального посвідчення. Більш того, позивач у своїй позовній заяві не посилається на обставини, що свідчать про ухилення відповідача від нотаріальної реєстрації договору дарування. Крім того, сам відповідач у своїй заяві адресованій апеляційному суду посилається на те, що він завжди обіцяв нотаріально посвідчити договір дарування грошових коштів, якщо в цьому виникне така потреба, тобто не вчиняв дій спрямованих на ухилення від його нотаріальної реєстрації.

Згідно з ч. 2 ст. 215 ЦПК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

З огляду на викладене, колегія визнає, що доводи апеляційної скарги доводять про помилковість висновку суду щодо наявності підстав для визнання договору дарування дійсним в силу недоведеності обставин ухилення відповідача від його нотаріального посвідчення.

Разом з цим, колегія суддів не може погодитися з доводами викладеними в апеляційній скарзі стосовно наявності підстав для задоволення зустрічного позову, з огляду на те, що відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Таким чином захисту підлягають не будь - які, а саме порушені права чи законні інтереси особи, яка звертається за їх захистом.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що розписка про передачу ОСОБА_2 грошових коштів в сумі 500 000 грн. ОСОБА_1 укладений 07.04.2005 року жодним чином не порушує права позивача за зустрічним позовом ОСОБА_5 , з урахуванням викладеного не є договором дарування грошової суми, а як вплинули на її права та обов`язки наслідки отримання вказаної грошової суми позивачем в суді не доводила.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що обираючи спосіб захисту своїх прав у вигляді визнання договору нікчемним, ОСОБА_5 помилково обрала вказаний спосіб захисту, оскільки нікчемність правочину встановлюється законом і потребує додаткового судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, через неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання дійсним договору дарування коштів у сумі 500 000 грн. та ухваленню в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог.

На підставі ч.1 ст. 141 ЦПК України у зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги з ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь держави судові витрати по сплаті судового збору за апеляційний розгляд справи в сумі 1057 грн 20 коп., через звільнення ОСОБА_5 згідно п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору за подання такої скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-382, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - адвоката Штангея Сергія Юрійовича задовольнити частково.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Cумської області від 04 липня 2019 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання дійсним договору дарування коштів у сумі 500 000 грн, укладеного 07 квітня 2005 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , скасувати та прийняти в цій частині нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору дарування коштів у сумі 500 000 грн, укладеного 07 квітня 2005 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , відмовити.

В іншій частині рішення Конотопського міськрайонного суду Cумської області від 04 липня 2019 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судові витрати по сплаті судового збору за апеляційний розгляд справи в сумі 1057 грн 20 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 листопада 2019 року.

Головуючий - С.С. Ткачук

Судді: О.І.Собина

І.В.Орлов