Постанова

Іменем України

27 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 729/1010/16-ц

провадження № 61-15131св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М., Фаловської І. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Осокорівська сільська рада Бобровицького району Чернігівської області,

третя особа - ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 21 березня 2017 року в складі колегії суддів: Бечка Є. М., Євстафіїва О. К., Скрипки А. А.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Осокорівської сільської ради Бобровицького району Чернігівської області, третя особа - ОСОБА_2, про визнання неправомірними та скасування рішень.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 прийняв спадщину, яка складається з 1/2 частини домогосподарства на АДРЕСА_1. Разом з тим, рішеннями Осокорівської сільської ради Бобровицького району Чернігівської області 15 сесії 6 скликання від 18 вересня 2013 року та 18 сесії 6 скликання від 30 квітня 2014 року у власність ОСОБА_2 передано земельну ділянку на АДРЕСА_1. Вказані рішення прийняті з порушенням прав позивача на користування своєю власністю та норм чинного законодавства.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просив скасувати рішення Осокорівської сільської ради Бобровицького району Чернігівської області 15 сесії 6 скликання від 18 вересня 2013 року «Про безкоштовну передачу земельних ділянок у власність» та 18 сесії 6 скликання від 30 квітня 2014 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Бобровицького районного суду Чернігівської області від 20 грудня 2016 року (в складі судді Шлапак Н. А.) позов задоволено. Визнано нечинним та скасовано рішення Осокорівської сільської ради Бобровицького району Чернігівської області 15 сесії 6 скликання від 18 вересня 2013 року «Про безкоштовну передачу земельних ділянок у власність», 18 сесії 6 скликання від 30 квітня 2014 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)». Стягнуто з Осокорівської сільської ради Бобровицького району Чернігівської області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що рішення сільської ради не відповідають критеріям законності та обґрунтованості, порушують право позивача на користування своїм майном, розташованого на земельній ділянці, яка оскаржуваними рішеннями передана у власність ОСОБА_2

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 21 березня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що скасування оспорюваних рішень сільської ради порушує права ОСОБА_2, яка не була залучена до участі у справі як відповідач, що є підставою для відмови у позові. Разом з тим апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості замінювати первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучати до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 червня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

27 березня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 13 лютого 2019 року справу за позовом ОСОБА_1 до Осокорівської сільської ради Бобровицького району Чернігівської області, третя особа - ОСОБА_2, про визнання неправомірними та скасування рішень призначено до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що позов пред'явлено до належного відповідача. Рішенням апеляційного суду позивача позбавлено права власності, яке передбачено законом. Осокорівська сільська рада Бобровицького району Чернігівської області прийняла оскаржуване рішення з порушенням норм матеріального права, зокрема статей 19, 41, 56 Конституції України, статей 154, 158 ЗК України та статей 50, 57 Закону України «Про землеустрій». ОСОБА_1 прийняв спадщину на АДРЕСА_1, тому він не може бути позбавлений цього майна. У рішенні сільської ради помилково вказано, що спірна земельна ділянка перебуває у користуванні ОСОБА_2, оскільки ці обставини не підтверджені матеріалами справи. Відповідач вийшов за межі наданих повноважень та позбавив позивача його власності. Суд першої інстанції правильно та обґрунтовано задовольнив позовні вимоги, проте апеляційний суд безпідставно скасував це рішення з підстав незалучення ОСОБА_2 як відповідача.

Доводи інших учасників справи

У серпні 2017 року ОСОБА_2 подала до суду відзив на касаційну скаргу, зазначивши, що оскаржувані рішення сільської ради є законними та обґрунтованими, а також прийняті в межах наданих повноважень. Фактично ОСОБА_1 самочинно захопив належну їй 1/2 частину житлового будинку та земельної ділянки для обслуговування цього будинку. Позивач чинить перешкоди у користуванні ОСОБА_2 своєю власністю.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Встановлено, що рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 26 травня 2010 року проведено реальний розподіл домоволодіння на АДРЕСА_1.

Виділено ОСОБА_2 у рахунок 1/2 частини цього домоволодіння у житловому будинку «А-1»: приміщення «1-4» площею 25,5 кв. м, приміщення «1-5» площею 6 кв. м, прибудову «а-1» - частину 1 площею 6,9 кв. м, сарай «Б-1», навіс «Г-1», погріб «Пг-1» під «Г-1», 1/2 частину вбиральні «У-1», 1/2 частину огорожі з воротами з хвірткою «N-1», визнавши за ОСОБА_2 право власності на вказане майно.

Виділено ОСОБА_1 у рахунок 1/2 частини вказаного домоволодіння у житловому будинку «А-1»: приміщення «1-1» площею 3,8 кв. м, приміщення «1-2» площею 9,5 кв. м, приміщення «1-3» площею 10,3 кв. м, прибудову «а-1» - частину 1 площею 4,5 кв. м, приміщення «П» площею 6,9 кв. м, крильце «кр-1», сарай «В-1», погріб «Пг-1», навіс «Д-1», 1/2 частину вбиральні «У-1», 1/2 частину огорожі з воротами з хвірткою «N-1», визнавши за ОСОБА_1 право власності на вказане майно.

Суди також встановили, що рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 26 травня 2010 року виділено ОСОБА_2 та ОСОБА_1 по 1/2 частині домоволодіння на АДРЕСА_1 відповідно до висновку експерта.

Право власності ОСОБА_2 на 1/2 частину жилого будинку зареєстровано у державному реєстрі прав власності 29 вересня 2010 року.

Право власності ОСОБА_1 на належну йому 1/2 частину будинку зареєстроване не було.

Рішенням сесії Осокорівської сільської ради Бобровицького району Чернігівської області від 12 січня 2011 року ОСОБА_2 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою, яка посвідчує право власності на 1/2 частину спадкової земельної ділянки на АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, будівель і споруд орієнтовною площею 0,11 га.

На виконання вказаного рішення ОСОБА_2 виготовлена технічна документація на земельну ділянку НОМЕР_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 0,1149 га, з них 0,059 га - рілля.

Також суди встановили, що постановою Бобровицького районного суду Чернігівської області від 10 січня 2013 року, яка набрала законної сили 01 жовтня 2014 року, зобов'язано Осокорівську сільську раду Бобровицького району Чернігівської області на черговій сесії сільської ради розглянути технічну документацію із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 та прийняти відповідне рішення.

На виконання вказаного рішення суду Осокорівська сільська рада Бобровицького району Чернігівської області рішенням від 18 вересня 2013 року передала у власність ОСОБА_2 земельну ділянку загальною площею 0,1149 га за вищевказаною адресою, у тому числі ділянку НОМЕР_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 0,1149 га, з них 0,059 га - рілля.

Рішенням Осокорівської сільської ради від 30 квітня 2014 року затверджено ОСОБА_2 технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,1149 га за рахунок земель сільської ради, не переданих у власність і користування для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на АДРЕСА_1 та передано у власність ОСОБА_2 цю земельну ділянку площею для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п'ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до пункту 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Підстави набуття права на землю із земель державної та комунальної власності визначені у статті 116 ЗК України.

Згідно з частиною першою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Частиною другою статті 77 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що cпори про поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають в результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, вирішуються в судовому порядку.

За змістом статті 391 ЦК України та статті 155 ЗК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Обґрунтовуючи свої вимоги, ОСОБА_1 вказував, що рішення Осокорівської сільської ради Бобровицького району Чернігівської області від 18 вересня 2013 року та від 30 квітня 2014 року, порушує його право власності, оскільки він прийняв спадщину, яка складається з 1/2 частини домогосподарства на АДРЕСА_1, а саме: приміщення «1-1» площею 3,8 кв. м, приміщення «1-2» площею 9,5 кв. м, приміщення «1-3» площею 10,3 кв. м, прибудову «а-1» - частину 1 площею 4,5 кв. м, приміщення «П» площею 6,9 кв. м, крильце «кр-1», сарай «В-1», погріб «Пг-1», навіс «Д-1», 1/2 частину вбиральні «У-1», 1/2 частину огорожі з воротами з хвірткою «N-1».

Разом з тим, як встановлено вище, рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 26 травня 2010 року проведено реальний розподіл домоволодіння на АДРЕСА_1.

Встановлено, що на земельній ділянці, яка передана ОСОБА_2 знаходяться належні ОСОБА_1 приміщення та будови, що підтверджується, зокрема, клопотанням ОСОБА_2 про обмін господарськими будівлями та спорудами з метою поділу земельної ділянки на відповідні частини. Отже, передача ОСОБА_2 земельної ділянки, на якій знаходяться належні ОСОБА_1 приміщення та будови, порушує право останнього на користування своєю власністю, проте Осокорівська сільська рада Бобровицького району Чернігівської області під час прийняття спірних рішень вказані обставини не врахувала, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову.

Згідно з частиною третьою статті 20 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 2.1 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376, встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі розробленої та затвердженої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), технічної документації із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок або проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, однак межі між сторонами погоджено не було.

В матеріалах справи відсутні докази того, що з метою вирішення земельного спору, ОСОБА_2 зверталася до органу місцевого самоврядування за місцем знаходження земельної ділянки для вирішення спору щодо погодження меж земельної ділянки з ОСОБА_1

Враховуючи те, що спірні рішення сільської ради порушують право ОСОБА_1 користуватися своїм майном, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визнання рішення 15 сесії 6 скликання Осокорівської сільської ради Бобровицького району Чернігівської області від 18 вересня 2013 року «Про безкоштовну передачу земельних ділянок у власність» та рішення 18 сесії 6 скликання цієї сільської ради від 30 квітня 2014 року «Про затвердження технічної документації з землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)» нечинними та їх скасування.

Порушення, невизнання або оспорювання права власності особи на земельну ділянку є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Суд повинен установити: чи були порушені, не визнані, обмежені або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Вказуючи на необхідність залучення до розгляду справи як відповідача ОСОБА_2, апеляційний суд належним чином не мотивував своє рішення необхідністю залучення до розгляду справи указаної особи з посиланням на відповідні вимоги чинного законодавства або на відповідні клопотання учасників справи, які не вирішені судом першої інстанції.

У статтях 35, 36 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій) передбачена можливість залучення осіб, на права або обов'язки яких може вплинути рішення суду чи до яких за рішенням суду у сторони виникне право заявити вимогу, як третіх осіб.

Встановлено, що ОСОБА_2 брала учать у розгляді справи як третя особа, тому мала можливість знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії з документів, долучених до справи, одержувати копії рішень, ухвал, брати участь у судових засіданнях, подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, задавати питання іншим особам, які беруть участь у справі, заявляти клопотання та відводи, давати усні та письмові пояснення суду, подавати свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти клопотань, доводів і міркувань інших осіб, користуватися іншими процесуальними правами, встановленими законом.

Отже, ОСОБА_2 користувалася всіма правами сторін, крім прав, визначених статтею 31 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій), зокрема права на визнання позову повністю або частково, укладення мирової угоди.

ОСОБА_2 не заперечувала проти свого статусу під час розгляду справи в якості третьої особи та брала участь в судових засіданнях 08 листопада 2016 року, 20 грудня 2016 року, 21 березня 2017 року, користувалася всіма правами третьої особи.

Апеляційний суд всупереч нормам процесуального права помилково залишив поза увагою встановлені судом першої інстанції обставини, не навів вмотивованих обґрунтувань на спростування встановлених судом першої інстанції обставин та досліджених доказів, не врахував указані вище норми матеріального права, а тому помилково скасував рішення місцевого суду.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права та на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, а тому вказане рішення на підставі статті 413 ЦПК України необхідно залишити в силі, а рішення апеляційного суду - скасувати.

Керуючись статтями 402, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 21 березня 2017 року скасувати, рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 20 грудня 2016 року залишити в силі.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

В. М. Сімоненко

І. М. Фаловська