Справа номер 489/4694/18
Провадження номер 22-ц/812/259/19 Головуючий суду першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 5 Доповідач суду апеляційної інстанції ОСОБА_2
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2019 року м.Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Локтіонової О.В.,

суддів: Колосовського С.Ю., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

за участі:

представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м.Миколаєва від 10 грудня 2018 року, ухвалене о 10 год.48 хв. під головуванням судді Тихонової Н.С. в приміщенні суду в м.Миколаєві, повний текст якого складено 17 грудня 2018 року, за позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про припинення права на частку у спільному майні,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року ОСОБА_3 та ОСОБА_6 подали до суду позов до ОСОБА_7 про припинення його права на 13/200 частки житлового будинку по вул.8 Поздовжній, 28/1 у м.Миколаєві та визнання за ними права власності на зазначену частку будинку по 13/400 частки за кожним.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачі зазначали, що ОСОБА_3 є власником 87/100 часток домоволодіння, а ОСОБА_6 та ОСОБА_7 після поділу майна подружжя є власниками кожен 13/200 частки спірного будинку.

Позивачі вказували, що в них виникають постійні суперечки з відповідачем щодо користування вищезазначеним майном, а виділити в натурі частку ОСОБА_7 у вказаному майні є неможливим.

Посилаючись на положення ст.365 ЦК України, позивачі просили задовольнити їх вимоги.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, ОСОБА_7 надав відзив. Обґрунтовуючи свої заперечення відповідач вказував, що позивачами не доведено неможливість спільного користування майном, а також неможливість його виділу в натурі. Посилаючись на необґрунтованість позовних вимог і відсутність у нього іншого житла для проживання, ОСОБА_7 просив відмовити у задоволенні позову.

Рішенням Ленінського районного суду м.Миколаєва від 10 грудня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_3 та ОСОБА_6 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачами не доведено неможливість спільного користування майном, виділ в натурі частки ОСОБА_7, а також забезпечення його іншим житлом.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, ОСОБА_3 вказував, що суд першої інстанції необґрунтовано дійшов висновку про розгляд справи в порядку спрощеного провадження, що позбавило позивачів можливості подання до суду доказів під час підготовчого судового засідання та заявлення клопотання про призначення експертизи.

Також ОСОБА_3 зазначено, що суд першої інстанції порушив його право на справедливий суд, оскільки розглянув справу за відсутності його представника, хоча останнім було заявлено клопотання про відкладення розгляду справи.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_3 просив задовольнити його апеляційну скаргу.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому наголошував, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а доводи скарги безпідставними.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 є власником 87/100 часток житлового будинку по вул.Поздовжній восьмій, 28/1 в м.Миколаєві, ОСОБА_6 13/200 часток, ОСОБА_7 13/200 часток.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_7 іншого житла у власності не має.

Відповідно до звіту з незалежної оцінки оціночної (ринкової) вартості спірного житлового будинку станом на 01 жовтня 2018 року вартість 13/200 частки будинку складала 32 220 грн. (а.с.41-73).

Під час розгляду справи в суді першої інстанції позивачами було внесено на депозитний рахунок суду по 16 110 грн. кожним (а.с.115, 116).

Згідно з висновком будівельно-технічного дослідження №1 від 28.02.2019 р., 13/200 частки спірного будинку становлять 4 кв.м: 2,3 кв.м житлова та 1,7 кв.м допоміжна. Виділити в натурі цю частку при поділі будинку неможливо.

Відповідач заперечував проти припинення його права на частку у спірному будинку через відсутність у нього іншого житла та недоведення позивачами наявності підстав, передбачених ст.365 ЦК України.

Згідно з ст.ст.356, 358 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Відповідно до ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Правові позиції Верховного Суду України, висловлені у постановах від 16.01.2012 р. у справі №6-81цс11, від 15.05.2013 р. у справі №6-37цс13, від 02.07.2014 р. у справі №6-68цс14, передбачають, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» (заява №30856/03) зазначав, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право особи на повагу до житла. Таке втручання повинно бути пропорційним переслідуваній легітимній меті.

За таких обставин, суд першої інстанції, належним чином дослідивши наявні у матеріалах справи докази, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки позбавлення права на частку у спірному майні може завдати істотної шкоди інтересам відповідача, який не має іншого житла для проживання.

Що ж стосується посилань позивача ОСОБА_3 на порушення судом норм процесуального права, які позбавили його права на справедливий суд, то вони є безпідставними.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 08 жовтня 2018 року було постановлено відкрити провадження у справі, здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження і призначити справу до розгляду на 10 грудня 2018 року о 09 год. 45 хв.

Зазначена ухвала та судова повістка були отримані позивачами 20 жовтня 2018 року (а.с.107-110).

Відповідно до ст.19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ціна позову, що розглядався, становила 32 220 грн., а отже справа є малозначною.

Таким чином, розгляд судом позову ОСОБА_3 та ОСОБА_6 в порядку спрощеного позовного провадження є правомірним.

Твердження позивача ОСОБА_3 про те, що це позбавило його можливості подання до суду доказів під час підготовчого судового засідання та заявлення клопотання про призначення експертизи, є безпідставними.

Відповідно до ст.177 ЦПК України позивач зобовязаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги. У разі необхідності до позовної заяви додаються клопотання та заяви позивача про звільнення (відстрочення, зменшення) від сплати судового збору, про призначення експертизи, витребування доказів тощо.

Як свідчать матеріали справи, позивачем жодних клопотань про витребування доказів або призначення експертизи не заявлялося. До того ж, згідно з ч.3 ст.102 ЦПК України висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи і до подання позову, чого позивачем зроблено не було.

Позивач ОСОБА_3 був присутнім у судовому засіданні 10 грудня 2018 року і жодних клопотань не заявляв.

Також ОСОБА_3 зазначено, що суд першої інстанції порушив його право на справедливий суд, оскільки розглянув справу за відсутності його представника, хоча останнім було заявлено клопотання про відкладення розгляду справи.

Однак, вказане не відповідає дійсності, оскільки 10 грудня 2018 року представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 повідомила Ленінський районний суд м.Миколаєва про неможливість брати участь у судовому засіданні у звязку з необхідністю її участі у розгляді іншої справи в Миколаївському апеляційному суді. У звязку з цим, вона просила розгляд справи здійснити за її відсутності (а.с.121,139).

Приймаючи до уваги викладене, колегія суддів не вбачає підстав, передбачених ст.376 ЦПК України, для скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст.374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м.Миколаєва від 10 грудня 2018 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий О.В. Локтіонова

Судді С.Ю. Колосовський

ОСОБА_8

Повний текст постанови складено 06 березня 2019 року.