КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2019 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 756/2460/18

номер провадження: 22-ц/824/724/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Мережко М.В., Савченка С.І.,

за участю секретаря - Воронової Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 19 жовтня 2018 року у складі судді Майбоженко А.М., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Позовна заява мотивована тим, що 07 серпня 1982 року відділом реєстрації актів цивільного стану Мінського району міста Києва зареєстровано шлюб між ними, від якого вони мають двох дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Вказував, що з 2016 року сімейне життя з відповідачем погіршилось через несумісність характерів та різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння і довіри, що призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Сторони не ведуть спільне господарство, подружні відносини не підтримують. Шлюб став носити формальний характер, а подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 19 жовтня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Розірвано шлюб, що укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, зареєстрований 07 серпня 1982 року відділом реєстрації актів цивільного стану Мінського району міста Києва, актовий запис №1555.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що враховуючи характер взаємовідносин сторін, категоричну позицію позивача, який наполягає на розірванні шлюбу, приймаючи до уваги та забезпечуючи принцип добровільності шлюбу, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу між сторонами суперечить інтересам позивача та моральним засадам суспільства, тому шлюб між позивачем та відповідачем необхідно розірвати.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції , ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не надав достатнього строку для примирення сторін та не взяв до уваги, що відповідач плекає до позивача теплі почуття, не втратила почуття любові та поваги до нього. Вказує, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе. Вважає, що примирення між сторонами можливе.

Позивач ОСОБА_2. не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направив.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 07 серпня 1982 року відділом реєстрації актів цивільного стану Мінського району міста Києва зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем, про що зроблено актовий запис №1355.

Згідно із ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ч.1 ст.55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Положеннями ч.ч.3,4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до вимог ст.ст. 111, 112 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. З'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Встановивши те, що подальше життя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

При цьому суд першої інстанції виходив із характеру взаємовідносин сторін та позиції позивача, який наполягає на розірванні шлюбу. Колегія суддів також враховує позицію відповідача, яка при апеляційному розгляді справи не заперечувала проти розірвання шлюбу з позивачем.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не надав достатнього строку для примирення сторін, є необґрунтованими.

Так, ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 10серпня 2018року надано сторонам строк для примирення один місяць, а саме, до 10 вересня 2018 року (а.с.44).

Згідно зі ст.111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя, оскільки такі питання можуть вирішуватися виключно в процесі розгляду конкретної справи. У справі про розірвання шлюбу суд може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців (ч.7 ст.240 ЦПК України).

Отже, надання додаткового строку для примирення, як і тривалість такого строку (але не більше шести місяців), є виключно правом суду, а не його обов'язком.

Інші обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження у суді першої інстанції і висновки з цього приводу, зроблені судом, ґрунтуються на встановлених обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому це рішення відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 19 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: