Постанова

Іменем України

28 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 564/1150/16-ц

провадження № 61-28815св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Кузнєцова В. О., Погрібного С. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадженнякасаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 21 березня 2017 року у складі судді Ведяніної Т. О. та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 03 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Шеремет А. М., Хилевича С. В., Шимківа С. С.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У червні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про зобов'язання спростувати інформацію, захист честі і гідності.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що інформація, яка міститься у поясненнях ОСОБА_5 від 26 серпня 2015 року на ім'я в.о. голови Костопільського районного суду Рівненської області ОСОБА_6, а саме: «ОСОБА_4 неодноразово лікувався від алкогольної залежності і на мою думку не завжди може контролювати свої дії і поведінку» та інформацію, яка міститься у поясненнях відповідача від 21 вересня 2015 року на ім'я начальника ТУ ДСА України в Рівненській області ОСОБА_7, а саме: «Крім того, ОСОБА_4 має психічні відхилення, однак, добровільно пройти обстеження відмовляється» - недостовірною, наклепницькою та такою, що порушує його особисті немайнові права на недоторканість честі і гідності. Вказує, що між ним та ОСОБА_5 стався інцидент, під час чого відповідач ображала його нецензурними словами, що стало підставою для звернення із відповідними заявами за місцем роботи ОСОБА_5, оскільки, вона як представник судової влади, не може поводитись нетактовно. Крім того, внаслідок вказаних подій у нього суттєво погіршився стан здоров'я, а тому він був змушений тривалий час лікуватись, через що йому завдано моральну шкоду, розмір якої визначено виходячи із заробітку, який отримує відповідач.

Посилаючись на викладене, позивач просив визнати інформацію, яка міститься у поясненнях ОСОБА_5 від 26 серпня 2015 року на ім'я в.о. голови Костопільського районного суду Рівненської області ОСОБА_6, а саме: «ОСОБА_4 неодноразово лікувався від алкогольної залежності і на мою думку не завжди може контролювати свої дії і поведінку» та інформацію, яка міститься у поясненнях відповідача від 21 вересня 2015 року на ім'я начальника ТУ ДСА України в Рівненській області ОСОБА_7, а саме: «Крім того, ОСОБА_4 має психічні відхилення, однак, добровільно пройти обстеження відмовляється» - недостовірною, наклепницькою та такою, що порушує його особисті немайнові права на недоторканість честі і гідності та відшкодувати моральну шкоду у розмірі 50 000,00 грн.

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 21 березня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що інформацію, викладену у поясненнях ОСОБА_5 не можна віднести до негативної, оскільки така інформація містить оціночний характер, крім того, вказана інформація зазначалась у письмових поясненнях особи, які вимагались для службового використання, а тому не поширювались за власною ініціативою відповідача.

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 03 жовтня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції погодився із висновком суду першої інстанції про те, що рішення суду ухвалене без порушень норм матеріального та процесуального права, судом в повній мірі з'ясовано обставини, що мають значення для справи, апеляційна скарга не спростовує правильності висновків суду, а тому відсутні підстави для його скасування.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги

У жовтні 2017 року ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 21 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 03 жовтня 2017 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Вказує на те, що недостовірна інформація про нього поширювалась ОСОБА_5 у спосіб надання письмових пояснень на ім'я в.о. голови Костопільського районного суду та на ім'я начальника ТУ ДСА в Рівненській області, з яким мали змогу ознайомитись невизначене коло осіб, із яких йому достеменно відомо щонайменше про трьох із них, a також доводить той факт, що має місце поширення недостовірної інформації-наклепу, яка принижує честь, гідність і яка не відповідає дійсності.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, та надано строк для подання заперечень на касаційну скаргу.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ указану справу передано до Верховного Суду.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За змістом частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій відповідають вимогам статей ЦПК України щодо законності та обґрунтованості.

Судом встановлено, що 17 серпня 2015 року ОСОБА_4, який є батьком ОСОБА_5, звернувся до Костопільського районного суду Рівненської області та ТУ ДСА України з повідомленням, що керівник апарату вказаного суду ОСОБА_5 у робочий час, перебуваючи по вул. Степанській у м. Костопіль образила його, порушивши етичні норми.

Під час розгляду поданих ОСОБА_4 заяв у відповідача були відібрані письмові пояснення, копія яких вимагалась позивачем та, відповідно, надана останньому ТУ ДСА України в Рівненській області, що вбачається із наявних у матеріалах справи копій заяви ОСОБА_4 від 03 грудня 2015 року та повідомлень ДСА України від 10 листопада 2015 року, а також ТУ ДСА України в Рівненській області від 24 грудня 2015 року.

У письмових поясненнях, від 21 вересня 2015 року на ім'я начальника ТУ ДСА в Рівненській області та 26 серпня 2015 року на ім'я в.о. голови Костопільського районного суду, ОСОБА_5 зазначала, що на її думку звернення позивача обумовлено давніми неприязними відносинами, що склались між ними, крім того, відповідач вказувала, що ОСОБА_4 неодноразово лікувався від алкогольної залежності, а тому не завжди може контролювати свої дії та поведінку, має психічні відхилення, що встановлено із копій письмових пояснень відповідача, досліджених судом.

Нормативно-правове обґрунтування

Згідно статті 201 ЦК Україничесть, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

У частині першій статті 277 ЦК Українипередбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації.

Тлумачення статті 277 ЦК Українисвідчить, що позов про спростування недостовірної інформації підлягає задоволенню за такої сукупності умов: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права; врахування положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини щодо її застосування.

Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та їх правдивість не доводиться.

Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права, гарантованого статтею 19 (Lingens, cited above, p. 28, пункт 46).

Отже, коли робляться твердження про поведінку третьої особи, деколи може бути важко, як і в цій справі, віднайти різницю між оцінкою фактів та оціночними судженнями. Проте навіть оціночне судження може бути надмірним, якщо воно не має під собою фактичних підстав. (Jerusalem v. Austria, no. 26958/95, n. 43, ECHR 2001-11).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Установивши, що інформація, викладена ОСОБА_5 у поясненнях від 21 вересня 2015 року на ім'я начальника ТУ ДСА в Рівненській області та 26 серпня 2015 року на ім'я в.о. голови Костопільського районного суду здійснена з метою надання відповіді на заяви ОСОБА_4 щодо порушення нею правил поведінки як працівника судової системи та державного службовця, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки викладена ОСОБА_5 інформація здійснена не за власною ініціативою, а на вимогу компетентних органів, до яких звернувся ОСОБА_4 із заявами у яких стверджував про порушення відповідачем його прав.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суди, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог статей 10, 60, 212 ЦПК України 2004 року, дійшли обґрунтованого висновку про відсутність достатніх та обґрунтованих підстав вважати, викладену відповідачем у її поясненнях інформацію, такою, що порушує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_4, оскільки така інформація є нічим іншим як оціночним судженням, зокрема, враховуючи існування між сторонами у справі родинних відносин та неприязних стосунків.

Оскільки інші доводи касаційної скарги, є ідентичними доводам апеляційної скарги заявника, яким суд надав належну оцінку, вони є достатньо аргументованими, Верховний Суд доходить висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи заявника, при цьому Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Суди першої й апеляційної інстанцій забезпечили повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржувані рішення відповідають нормам матеріального та процесуального права.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, арішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4залишити без задоволення.

Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 21 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 03 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

В.О. Кузнєцов

С.О. Погрібний