Постанова

Іменем України

20 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 543/1178/15-ц

провадження № 61-17570св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Коротуна В. М., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Лукім'я»,

третя особа: Оржинська районна державна адміністрація Полтавської області,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Лукім'я» на рішення Оржинського районного суду Полтавської області від 14 березня 2017 року в складі судді Гришко О. Я. та на ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 16 травня 2017 року в складі суддів: Абрамова П. С., Лобова О. А., Мартєва С. Ю.,

ВСТАНОВИВ :

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Лукім'я» (далі - СТОВ «Лукім'я»), третя особа: Оржинська районна державна адміністрація Полтавської області про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що вона є власником земельної ділянки розміром 3,36 га, розташованої на території Лукімської сільської ради Полтавської області. Раніше належну їй земельну ділянку вона передавала в оренду відповідачу, але строк цих договорів сплинув. Влітку 2015 року вона отримала від СТОВ «Лукім'я» договір оренди землі від 20 травня 2013 року зі строком дії на 5 років, який зареєстрований у реєстраційній службі Оржицького районного управління юстиції. Вказаний договір з відповідачем вона не укладала та не підписувала його, підпис в договорі їй не належить. Крім того, відповідач з нею попередньо не погоджував передачу в оренду земельної ділянки, розмір орендної плати та інші його умови. Ознайомившись зі змістом договору, вона звернулась до відповідача з заявою про припинення державної реєстрації договору, але її заява була залишена без відповідного реагування. Вважає, що оскільки при укладенні договору не було враховано її волевиявлення, то існують підстави для визнання недійсним спірного договору. Просила суд визнати договір оренди земельної ділянкивід 20 травня 2013 року недійсним та вирішити питання про розподіл судових витрат.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Оржинського районного суду Полтавської області від 14 березня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано недійсним договір оренди землі від 20 травня 2013 рокущодо земельної ділянки площею 3,36 га, розташованої на території Лукімської сільської ради Оржицького району Полтавської області, кадастровий номер НОМЕР_1. Стягнуто з відповідача на користь позивача 487,20 грн судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано обґрунтованістю позовних вимог, оскільки позивач не підписувала з відповідачем договір оренди земельної ділянки.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 16 травня 2017 року рішення Оржинського районного суду Полтавської області від 14 березня 2017 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції при розгляді справи повно та всебічно з'ясував обставини справи і не допустив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У червні 2017 року СТОВ «Лукім'я» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просило поновити строк для подання касаційної скарги на рішення Оржинського районного суду Полтавської області від 14 березня 2017 року та на ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 16 травня 2017 року, скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 червня 2017 року поновлено СТОВ «Лукім'я» строк касаційного оскарження на рішення Оржинського районного суду Полтавської області від 14 березня 2017 року та на ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 16 травня 2017 року, відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано з Оржинського районного суду Полтавської області зазначену справу.

28 вересня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла зазначена справа.

У квітні 2018 року вказану справу передано до Касаційного цивільного суду в складі Верховного суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга СТОВ «Лукім'я» мотивована тим, що оскаржувані судові рішення є незаконним та необґрунтованим, оскільки суд, вирішуючи спір, неправильно застосував норми матеріального права та допустив порушення норм процесуального права. Суди не з'ясували обставини, які мають значення для вирішення справи, зокрема, що договір оренди підписаний від імені позивача ОСОБА_5 за довіреністю. та не прийняли до уваги доводи про те, що договір оренди зареєстрований в установленому законом порядку і з моменту такої реєстрації орендар набув права на спірну земельну ділянку.

Заперечення/відзив на касаційну скаргу

На час розгляду касаційної скарги СТОВ «Лукім'я» заперечення/відзиви не надходили.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що ОСОБА_4 є власником земельної ділянки площею 3,36 га, розташованої на території Лукімської сільської ради Оржицького району Полтавської області.

20 травня 2013 року між ОСОБА_4 та СТОВ «Лукім'я» укладений договір оренди вказаної земельної ділянки, який зареєстрований у реєстраційній службі Оржицького районного управління юстиції Полтавської області.

ОСОБА_4 в обгрунтування позовних вимог посилалась на те, що договір оренди з відповідачем не укладала і не підписувала його.

В межах кримінального провадження, відкритого за заявами осіб, у томі числі й ОСОБА_4, щодо підроблення підписів у договорах оренди землі, укладених з СТОВ «Лукім'я», проведено почеркознавчу експертизу, відповідно до висновку якої від 10 лютого 2016 року підпис у договорі оренди землі від 20 травня 2013 року виконаний не ОСОБА_4, а іншою особою.

Договір оренди землі від 20 травня 2013 року від імені ОСОБА_4 підписала ОСОБА_5, яка повноважень на вчинення таких дій не мала. Довіреністю від 14 серпня 2013 року, посвідченою секретарем виконавчого комітету Лукімської сільської ради Оржицького району Полтавської області, ОСОБА_4 уповноважила ОСОБА_5 бути її представником в усіх організаціях, установах, підприємствах, органах влади з наданням права підпису від її імені.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Підставами касаційного оскарження відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недоведеність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною першою та другою статті 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що договір оренди землі від 20 травня 2013 року, який зареєстрований у реєстраційній службі Оржицького районного управління юстиції за номером 5097079 від 19 серпня 2013 року, ОСОБА_4 не підписувала, а тому наявні підстави для визнання вказаного договору недійсним.

Даний факт підтверджений відповідним висновкомпочеркознавчої експертизи, яка була проведена в межах кримінального провадження. Експертиза проведена спеціалізованою експертною установою, її висновок долучений до справи за ухвалою суду у відповідності до статтей 57, 64 ЦПК України як письмовий доказ, який сумніву в сторін не викликав.

Вказана обставина не спростована іншими належними та допустимими доказами у справі.

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостоюстатті 203 цього Кодексу.

Підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України.

Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Таким чином, сторони договору, дійшовши згоди щодо істотних умов договору оренди землі, скріплюють його своїми підписами, що і є моментом укладення договору.

Цивільні права та обов'язки, на досягнення яких спрямоване волевиявлення сторін договору оренди, набуваються після відповідної державної реєстрації. У момент державної реєстрації набирає чинності договір, укладення якого вже відбулося, і така реєстрація не може змінювати моменту укладання договору.

Такий висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 19 лютого 2014 року в справі № 6-162цс13, від 13 червня 2016 року № 6-643цс16 та від від 18 січня 2017 року № 6-2777цс16.

Суди першої та апеляційної інстанцій встановивши, що спірний договір оренди від 20 травня 2013 року позивач не підписувала, дійшли обгрунтованого висновку про наявність передбачених законом підстав для визнання його недійсним.

Доводи касаційної скарги про те, що договір оренди земельної ділянки від 20 травня 2015 року підписала від імені ОСОБА_4, ОСОБА_5 не заслуговують на увагу, оскільки суди встановили, що вказана особа не була уповноважена позивачем на підписання вказаного договору.

Інші доводи касаційної скарги не містять у собі посилань на обставини чи докази, якими спростовуються встановлені судом обставини, а ґрунтуються на переоцінці доказів, які були досліджені та оцінені судом з додержанням норм процесуального права, що виходить за межі компетенції касаційного суду.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення першої та апеляційної інстанцій - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Лукім'я» залишити без задоволення.

Рішення Оржинського районного суду Полтавської області від 14 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 16 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. М. Коротун

В. І. Крат