Постанова

Іменем України

27 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 464/9098/16-ц

провадження № 61-29275св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - Львівський міський центр зайнятості,

відповідач - ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Львівського міського центру зайнятості на рішення Сихівського районного суду м. Львова, у складі судді Теслюка Д. Ю., від 26 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області, у складі колегії суддів: Шандри М. М., Левика Я. А., Шеремети Н. О., від 03 жовтня 2017 року.

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2016 року Львівський міський центр зайнятості звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення коштів.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідачу на підставі власноручно написаної заяви від 11 грудня 2013 року було надано статус безробітного та виплачувалася допомога по безробіттю. Відповідно до порядку обміну інформацією між Державною податковою адміністрацією України, Пенсійним фондом України та Державним центром зайнятості Міністерства праці та соціальної політики України, затвердженого наказом Міністерства праці і соціальної політики України від 12 липня 2006 року № 259/407, центр зайнятості отримав інформацію про те, що ОСОБА_3 перебував у цивільно-правових відносинах згідно договору від 05 серпня 2014 року про виконання робіт з дочірнім підприємством «Автоскладальний завод № 1» (далі - ДП «Автоскладальний завод № 1») публічного акціонерного товариства «Автомобільна компанія «Богдан Моторс» (далі - ПАТ «АК «Богдан Моторс») у період з 01 вересня 2014 року по 31 грудня 2014 року та отримував дохід. У період перебування на обліку в якості безробітного в центрі зайнятості безробітний не повідомив позивача про своє працевлаштування. Таким чином, відповідачем незаконно отримано допомогу по безробіттю на суму 8 915, 90 грн за період з 01 вересня 2014 року по 04 січня 2015 року, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Із урахуванням зазначеного, Львівський міський центр зайнятості просив позов задовольнити та стягнути з відповідача 8 915, 90 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 26 травня 2017 року у задоволенні позову Львівського міського центру зайнятості відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що виконання робіт за цивільно-правовим договором здійснювалось відповідачем вже після зняття його з реєстрації у центрі зайнятості, а тому відсутні правові підстави для задоволення позову, оскільки Порядок надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, пов'язує припинення виплати допомоги по безробіттю саме з виконанням робіт (послуг) за цивільно-правовими угодами. Виконувати роботи за цивільно-правовим договором від 05 серпня 2014 року відповідач почав у жовтні 2014 року, тобто після зняття з обліку як безробітного.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 03 жовтня 2017 року апеляційну скаргу Львівського міського центру зайнятості відхилено, а рішення Сихівського районного суду м. Львова від 26 травня 2017 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що незважаючи на дату укладення трудового договору 05 серпня 2014 року, заява на ім'я директора підприємства ДП «Автоскладальний завод № 1» ПАТ «АК «Богдан Моторс» з проханням укласти з ним цивільно-правову угоду була подана ОСОБА_3 22 вересня 2014 року, тобто після зняття його з обліку в центрі зайнятості. Відповідач фактично почав надавати послуги, а відтак і отримувати винагороду за договором від 05 серпня 2014 року з жовтня 2014 року. Під час розслідування позивачем обґрунтованості виплат відповідачу, були проігноровані обставини виконання умов договору № 3-214/14 від 05 серпня 2014 року, зокрема щодо помилки в даті угоди (05 серпня 2014 року), а також початку виконання робіт ОСОБА_3 за договором № 3-214/14 про виконання робіт у жовтні 2014 року, тобто після його зняття з обліку як безробітного.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У жовтні 2017 року Львівський міський центр зайнятості подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Сихівського районного суду м. Львова від 26 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 03 жовтня 2017 року і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_3 09 вересня 2014 року подав заяву про виплату йому одноразово залишку допомоги по безробіттю для організації підприємницької діяльності, яку 10 вересня 2014 року було розглянуто за участі відповідача на засіданні комісії з питань одноразової виплати допомоги по безробіттю для організації підприємницької діяльності, та не повідомив про перебування у цивільно-правових відносинах з ДП «Автоскладальний завод № 1» ПАТ «АК «Богдан Моторс», чим порушив положення частини другої статті 44 Закону України «Про зайнятість населення». Відповідачем своєчасно не повідомлено центр зайнятості про укладення 05 серпня 2014 року договору цивільно-правового характеру. Цивільно-правові відносини відповідача із ДП «Автоскладальний завод № 1» ПАТ «АК «Богдан Моторс», в силу положень частини другої статті 631 ЦК України, юридично виникли у період перебування відповідача на обліку у центрі зайнятості у статусі зареєстрованого безробітного.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у зазначеній справі.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Пунктом 4 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Верховного Суду від 18 лютого 2019 року справу за позовом Львівського міського центру зайнятості до ОСОБА_3 про стягнення коштів призначено до судового розгляду.

Доводи осіб, які подали відзив (заперечення) на касаційну скаргу

У поданих запереченнях на касаційну скаргу ОСОБА_3 посилається на те, що виключно внаслідок умисного невиконання особою своїх обов'язків та зловживання ними стягується сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі. Відповідач посилається на те, що у його діях відсутній умисел, спрямований на невиконання ним своїх обов'язків чи зловживання ними. Оцінивши належним чином наявні у матеріалах справи докази, суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

11 грудня 2013 року ОСОБА_3 звернувся до Львівського міського центру зайнятості із заявою про надання статусу безробітного, який було йому надано наказом № НТ131217 від 17 грудня 2013 року.

Згідно наказу № НТ131218 від 18 грудня 2013 року ОСОБА_3 призначено допомогу по безробіттю, а наказом від 10 січня 2014 року № НТ140110 розпочато виплату допомоги по безробіттю.

09 вересня 2014 року ОСОБА_3 звернувся до Львівського міського центру зайнятості із заявою про призначення йому допомоги по безробіттю для організації підприємницької діяльності (а. с. 6).

Згідно наказу від 11 вересня 2014 року відповідачу призначено виплату одноразової допомоги по безробіттю для організації безробітними підприємницької діяльності.

15 вересня 2014 року ОСОБА_3 був зареєстрований в якості фізичної особи-підприємця.

Наказом від 19 вересня 2015 року № НТ140919 припинено реєстрацію ОСОБА_3 як безробітного (а. с. 10 зворот).

Згідно із Порядком розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» позивачем була отримана інформація про те, що під час перебування на обліку як безробітний, ОСОБА_3 уклав договір цивільно-правового характеру від 05 серпня 2014 року № 3-214/14 з ДП «Автоскладальний завод № 1» ПАТ «АК «Богдан Моторс» про виконання робіт з 01 вересня 2014 року по 31 грудня 2014 року.

На підтвердження вищенаведеного Львівським міським центром зайнятості було здійснено перевірку достовірності інформації, отриманої при обміні даними з Пенсійним фондом України, про що складено акт № 179 від 14 травня 2015 року розслідування страхового випадку та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та встановлено, що ОСОБА_3 під час перебування на обліку уклав договір цивільно-правового характеру від 05 серпня 2014 року № 3-214/14 з ДП «Автоскладальний завод № 1» ПАТ «Автомобільна компанія «Богдан Моторс» про виконання робіт з 01 вересня 2014 року по 31 грудня 2014 року (а. с. 16).

Відповідно до наказу Львівського міського центру зайнятості від 15 травня 2015 року № 237 зобов'язано відповідача повернути виплачену йому суму матеріального забезпечення на випадок безробіття у сумі 8 915, 90 грн за період з 01 вересня 2014 року по 04 січня 2015 року (а. с.10 зворот).

Суди встановили, що договір цивільно-правового характеру від 05 серпня 2014 року № 3-214/14 був підписаний 22 вересня 2014 року, а кошти за фактично виконану роботу ОСОБА_3 отримував з жовтня по грудень 2014 року.

Позиція Верховного Суду

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої та другої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду не відповідають.

Згідно пункту 37 Порядку реєстрації, перереєстрації та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2013 року № 198 (який був чинним на час виникнення спірних правовідносин) центр зайнятості припиняє реєстрацію з дня укладення цивільно-правового договору щодо виконання робіт (надання послуг).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 31 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» № 1533-ІІІ виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі працевлаштування безробітного.

За приписами частини другої і абзацу першого частини третьої статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Відповідно до пункту 7.2 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 20 листопада 2000 року № 307 (який був чинним на час виникнення спірних правовідносин), одноразова виплата допомоги по безробіттю здійснюється у розмірі річної суми допомоги по безробіттю, визначеної конкретному безробітному. Якщо безробітний вже отримав частину призначеної допомоги по безробіттю, то виплачується її залишок.

Згідно положень статті 57 ЦПК України, 2004 року, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до статті 60 ЦПК України, 2004 року, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Подібні положення містять статті 76, 81 чинної редакції ЦПК України.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що незважаючи на дату, вказану у договорі на виконання 05 серпня 2014 року, заява на ім'я директора ДП «Автоскладальний завод № 1» ПАТ «АК «Богдан Моторс» з проханням укласти з ним цивільно-правову угоду була подана ОСОБА_3 22 вересня 2014 року, тобто після зняття його з обліку в центрі зайнятості. Відповідач фактично почав надавати послуги, а відтак і отримувати комісійну винагороду за договором від 05 серпня 2014 року з жовтня 2014 року. Під час розслідування позивачем обґрунтованості виплат на користь відповідача були проігноровані обставини виконання умов договору № 3-214/14 від 05 серпня 2014 року, зокрема щодо помилки в даті укладення договору (05серпня 2014 року), а також початку виконання робіт ОСОБА_3 за договором № 3-214/14, що відбулось у жовтні 2014 року, тобто після зняття його з обліку як безробітного.

Однак із такими висновками судів попередніх інстанцій погодитися не можна, виходячи із наступного.

ОСОБА_3 уклав договір цивільно-правового характеру № 3-214/14 з ДП «Автоскладальний завод № 1» ПАТ «АК «Богдан Моторс», у тексті якого вказана дата його укладення 05 серня 2014 року, про виконання робіт з 01 вересня 2014 року по 31 грудня 2014 року. Вказаний договір підписаний його сторонами та скріплений печаткою юридичної особи (замовника) (а. с. 13).

Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Пунктом 7.1 вказаного договору визначено, що договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31 грудня 2014 року.

Пунктом 1.3 договору визначеного, що період виконання робіт визначено з 01 вересня 2014 року по 31 грудня 2014 року.

Частиною другою статті 631 ЦК України передбачено, що договір набирає чинності з моменту його укладення.

Укладаючи договір цивільно-правового характеру 05 серпня 2014 року, ОСОБА_3 мав усвідомлювати момент укладення договору, наслідки укладення такого договору, метою якого є отримання грошової винагороди за виконану роботу.

Пунктом 4 частини другої статті 44 Закону України «Про зайнятість населення» визначено, що зареєстровані безробітні зобов'язані інформувати територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, протягом трьох робочих днів про обставини припинення реєстрації, визначені у частині першій статті 45 цього Закону (зокрема щодо своєї зайнятості - діяльності, яка пов'язана із задоволенням їх особистих та суспільних потреб з метою одержання доходу (заробітної плати) у грошовій або іншій формі).

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 45 Закону України «Про зайнятість населення» реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється також з інших підстав, передбачених Порядком реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних.

Підпунктом 1 пункту 37 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2013 року № 198, передбачено, що центр зайнятості припиняє реєстрацію з дня укладення цивільно-правового договору щодо виконання робіт (надання послуг).

ОСОБА_3, подаючи 09 вересня 2014 року заяву про виплату йому одноразово залишку допомоги по безробіттю для організації підприємницької діяльності, яку 10 вересня 2014 року було розглянуто за участі відповідача на засіданні комісії з питань одноразової виплати допомоги по безробіттю для організації підприємницької діяльності, не повідомив Львівський міський центр зайнятостіпро укладення договору № 3-214/14 від 05 серпня 2014 року з ДП «Автоскладальний завод № 1» ПАТ «АК «Богдан Моторс» (яким подано офіційну звітність про початок правовідносин з відповідачем з 01 вересня 2014 року), чим порушив положення частини другої статті 44 Закону України «Про зайнятість населення», частини другої статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», не повідомивши спеціалістів центру зайнятості про свою зайнятість, намір виконувати роботу, за яку отримувати винагороду, що є підставою для задоволення позовних вимог центру зайнятості, оскільки відповідачем внаслідок умисного невиконання своїх обов'язків та зловживання ними отримано допомогу по безробіттю на суму 8 915, 90 грн за період з 01 вересня 2014 року по 04 січня 2015 року, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог Львівського міського центру зайнятості.

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Львівського міського центру зайнятості задовольнити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 26 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Львівськоїобласті від 03 жовтня 2017 року скасувати.

Позовні вимоги Львівського міського центру зайнятості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Львівського міського центру зайнятості () суму отриманої допомоги по безробіттю у розмірі 8 915, 90 (вісім тисяч дев'ятсот п'ятнадцять) грн.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді О. В. Білоконь
Є. В. Синельников
С. Ф. Хопта
Ю. В. Черняк