Справа № 357/9394/18
Провадження 2/357/1009/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2019 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючий суддя Цукуров В. П. ,

секретар судового засідання Александрова А. С.,

за участю представник позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №1 в місті Біла Церква Київської області за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 (далі «Позивач») звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі «Відповідач») про про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення. При цьому посилається на наступні обставини.

Вона є власником 1/2 частини будинку №34 по вулиці Українська в місті Білій Церкві Київської області та частки земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на підставі договору дарування частки житлового будинку, зареєстрованого в реєстрі за №964. В даному будинку проживала бабуся Позивача ОСОБА_5 разом з своїм чоловіком - Відповідачем ОСОБА_2. 05.07.2018 року ОСОБА_5 померла, в будинку залишився проживати Відповідач - ОСОБА_2

У серпні 2018 року Позивач звернулась до Відповідача з пропозицією протягом чотирнадцяти днів звільнити її будинок, але Відповідач повідомив, що в добровільному порядку він цього робити не буде.

Оскільки, позивач є власником будинку та іншого житла не має, вона звернулась до суду за захистом своїх порушених прав та просила усунути перешкоди у користуванні своєю власністю шляхом виселення ОСОБА_2 із спірного будинку.

У судовому засіданні 03.10.2018 року представник Позивача ОСОБА_6 підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Пояснив, що з вини Відповідача Позивач не має доступу до своєї власності. Стосовно способу захисту права пояснив суду, що Відповідач зареєстрований у іншій квартирі, яка є його власністю, він не є членом сімї Позивача та вже втратив право користування спірним будинком.

У судовому засіданні 26.02.2019 року представник позивача - ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві.

У судовому засіданні 01.11.2018 року Позивач позовні вимоги підтримала та пояснила, що до одруження її бабусі з Відповідачем, вона з нею часто зустрічалася, у них були дуже добрі відносини. Але після їх одруження, бабуся стала приховувати від нього ці відносини, оскільки Відповідач був категорично проти них, у звязку з тим, що претендував на майно бабусі. Втім, бабуся казала, що квартира має залишитися Позивачу. У 2006 році бабуся навіть оформляла на неї заповіт на свою частину будинку. Але у квітні 2018 року бабуся їй цю частку будинку подарувала. Пізніше вона їй розказала, що Богуш знайшов копію договору дарування та хоче його скасувати. Також пояснила, що іншого житла у власності вона не має, а разом з чоловіком проживає у орендованому житлі, хоча бажає та має намір проживати у спірному будинку, власником якого вона є.

26.02.2019 року на адресу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшли додаткові пояснення Позивача, в яких вона повідомила, що відповідно до договорів купівлі продажу частки житлового будинку від 18.12.2018 року та частки земельної ділянки від 18.12.2018 року, їй належить на праві власності весь спірний будинок із відповідною земельною ділянкою.

У судових засіданнях відповідач - ОСОБА_2 фактичних обставин не оспорював, проте позовні вимоги не визнав. Пояснив суду, що його покійна дружина ОСОБА_5 не мала наміру дарувати будинок Позивачу, оскільки у 80-х-90-х роках купила родині Позивача (батьку та матері) квартиру у будинку 22 по вулиці Мясна в місті Біла Церква. Він знає, що у квітні 2018 року покійна дружина кудись їздила та підписала документи щодо будинку. Крім того, він дійсно має на праві власності інше житло квартиру.

Представник відповідача - ОСОБА_3 в судових засіданнях заперечувала проти задоволення позовних вимог. На запитання суду пояснила, щодо правових підстав проживання Відповідача в спірному будинку немає, але він подав заяву про прийняття спадщини.

Заявила клопотання про зупинення провадження у даній справі до вирішення цивільної справи №357/9883/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання договорів дарування недійсними, що знаходиться у провадженні Білоцерківського міськрайонного суду. Втім, судом було відмовлено у задоволенні такого клопотання у звязку з відсутністю встановлених ст.251 ЦПК України підстав.

Суд, обєктивно та всебічно дослідивши матеріали даної справи, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлені наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

Позивач є власником 1/2 частини будинку №34 по вулиці Українська в місті Біла Церква Київської області та частки земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на підставі договору дарування частки житлового будинку від 10.04.2018 року та власником 1/2 частини даного будинку на підставі договору купівлі-продажу частки житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель від 18.12.2018 року, а також 1/2 частки земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на підставі договору купівлі-продажу частки земельної ділянки від 18.12.2018 року (а.с.7-8, 77-79, 81-82).

Відповідно до відмітки про реєстрацію в паспорті, Позивач зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 з 01.08.2018 року (а.с.9).

Іншого житла у Позивача у власності немає.

Відповідно до відмітки про реєстрацію в паспорті, Відповідача зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 з 30.09.2009 року (а.с.50). У судовому засіданні Відповідач визнавав, що він є власником цієї квартири, проте, незважаючи на те, що суд неодноразово зобовязував його надати копію відповідного правовстановлюючого документу, такого документу суду не надав.

17 травня 2018 року позивачем було здійснено звернення до дільничного офіцера Білоцерківського ВП ГУНП в Київській області капітана поліції ОСОБА_7, яким було надано висновок по результатах розгляду звернення ОСОБА_5 та рекомендовано для вирішення спірних питань з ОСОБА_2 звернутися до суду в порядку цивільного судочинства (а.с.43).

Розглядаючи дану цивільну справу суд керується наступними нормами права.

Відповідно до статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди.

Згідно з приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру. Стаття 13 Конвенції гарантує кожному, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, право на ефективний спосіб юридичного захисту в національному органі. А статтею 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

У свою чергу національне законодавство України встановлює наступне.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У той же час, за положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Крім того, відповідно до ст. 150, 156 діючого ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

За аналогічними положеннями ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Згідно із ч. 3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Такими чином, Позивачем у справі доведено що Відповідач не є ані власником, ані співвласником цього нерухомого майна, не є він і членом сімї власника. Тому враховуючи встановлені у справі фактичні обставини та наведені норми матеріального права, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі. Така правова позиція висловлена й у Постанові Верховного Суду України від 15.05.2017 року у справі № 6-2931цс16.

З приводу знаходження у провадженні іншого судді Білоцерківського міськрайонного суду цивільної справи № 357/9883/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання договорів дарування 1/2 частки спірного житлового будинку та 1/2 частки земельної ділянки від 10.04.2018 року недійсними, а також клопотанням Відповідача про зупинення у звязку з цим провадження у даній справі, суд зазначає наступне. Відповідно до п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України суд не може посилатися на обєктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом розгляду. Оскільки докази у цій справі дозволяють встановити та оцінити такі обставини і факти, то правових підстав для зупинення провадження у цій справі немає. Втім, у випадку задоволення іншим судом зазначеного вище позову Відповідача, набрання рішенням законної сили та отримання ним Свідоцтва про право власності на частину будинку, він буде мати право звернутися з відповідною вимогою до Позивача у цій справі, а у випадку її відмови з позовом про вселення до спірного будинку, посилаючись на встановлені судом обставини, як на підстави свого позову.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Таким чином, справу розглянуто в межах заявлених позивачем позовних вимог, з урахуванням обраного ним способу захисту права, на підставі поданих сторонами доказів

При цьому суд враховує, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 3, 55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

У звязку з задоволенням позовних вимог по суті, підлягають задоволенню й вимоги Позивача про стягнення з Відповідача на його користь судових витрат в порядку ст.141 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 12, 13, 81, 141, 254, 263, 264-265, 273, 352, 354 ЦПК України суд, -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення задовольнити повністю.

Виселити ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, місце реєстрації: 09100, Київська обл., м.Біла Церква, вул. Ярослава Мудрого буд.5/13 кв.29, РНОКПП НОМЕР_1) з будинку №34 по вулиці Українська в місті Біла Церква Київської області у звязку з втратою ним права користування цим будинком.

Стягнути з ОСОБА_2, (ІНФОРМАЦІЯ_3 місце реєстрації: 09100, Київська обл., м.Біла Церква, вул. Ярослава Мудрого буд.5/13 кв.29, РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_4, (ІНФОРМАЦІЯ_4 місце реєстрації: 09100, Київська обл., м.Біла Церква, вул.Українська буд.34, РНОКПП НОМЕР_2) судовий збір у розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривень) 80 копійок.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається до Київської апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 04.03.2019 року.

СуддяОСОБА_8