Єдиний унікальний номер 243/5290/18 Номер провадження 22-ц/804/201/19
Головуючий в І інстанції - Хаустова Т.А. Єдиний унікальний номер 243/5290/18
Доповідач - Папоян В.В. Номер провадження 22-ц/804/201/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2019 року Донецький апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Папоян В.В.

суддів Біляєвої О.М., Гапонова А.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в місті Бахмуті Донецької області за апеляційною скаргою ОСОБА_2, на рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 26 вересня 2018 року цивільну справу № 243/5290/18 за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Концерн Стирол» про стягнення заборгованості по заробітній платі (головуючий у 1 інстанції суддя Хаустова Т.А., повний текст рішення складено 26 вересня 2018 року),

В С Т А Н О В И В :

В червні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до ПрАТ «Концерн Стирол» про стягнення заборгованості по заробітній платі, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що він працював на посаді водія дільниці на підприємстві відповідача, звільнений 29 вересня 2017 року на підставі п.2 ст. 36 КЗпП України у зв'язку закінченням строку договору.

Посилаючись на те, що у день звільнення відповідач не провів повний розрахунок, позивач просила стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі за період з січня 2017 по вересень 2017 року у сумі 24045 грн. 12 коп.

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 26 вересня 2018 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування зазначає, що висновок суду про недоведеність позовних вимог є помилковим, оскільки ним надано належні і достовірні докази (розрахунок заборгованості, індивідуальні відомості про застраховану особу з системи персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України (форма ОК-5), які оцінені з порушенням норм процесуального права. При цьому суд не застосував до спірних правовідносин ч. 3 ст. 113 КЗпП України та не врахував, що відповідачем у лютому-березні 2017 року було видано наказ яким встановлено простій з оплатою згідно чинного законодавства. Відповідачем не надано належних доказів виплати йому оспорюваних сум. Суд безпідставно прийняв до уваги науково-практичний висновок Торгово-промислової палати України про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) оскільки він не є сертифікатом у розумінні ст. 14-1 Закону України «Про Торгово-промислові палати в Україні», отже не міг бути застосованим при вирішенні справи.

На думку особи, яка подала апеляційну скаргу, суд першої інстанції порушив норми міжнародного законодавства, а саме Загальну декларацію прав людини, Міжнародний пакт про громадянські та політичні права, Конвенцію про захист прав і основних свобод людини, та не врахував прецеденту практику Європейського суду з прав людини (рішення від 07 лютого 2014 року в справі «Пікчур проти України» та від 08 липня 2004 року в справі «Ілашку та інші проти Молдови та Росії»).

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу у якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки суд, повно і всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень; оцінивши надані учасниками справи докази з додержанням норм процесуального права, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 368 та ч.ч.1, 3 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою, в судовому засіданні без повідомленням учасників справи.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 27 лютого 2019 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників

Оскільки апеляційним судом не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі та зважаючи на те, що предметом апеляційного оскарження є рішення у справі, що стосується трудових відносин, ціна позову у якій не перевищує 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розгляд якої відповідно до п.1 ч.4 ст. 274 ЦПК України здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального й процесуального права.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_2 з 06 жовтня 2015 року працював у Приватному акціонерному товаристві «Концерн Стирол» і був звільнений з роботи 29 вересня 2017 року у зв'язку з закінченням строку дії договору, на підставі пункту 6 статті 36 КЗпП України, згідно наказу № 768к від 29 вересня 2017 року.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оплату праці», ч.1 ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Стаття 47 КЗпП України передбачає обов'язок власника або уповноваженого ним органу в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Частина перша цієї норми права наголошує, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

У разі звільнення працівника йому також виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (частина перша статті 83 КЗпП України).

Згідно з частиною п'ятою статті 235 КЗпП України, у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Статтею 110 КЗпП України встановлено, що при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати.

Отже, виходячи з положень Кодексу Законів про працю України, Закону України «Про оплату праці», заробітна плата працівникам виплачується за умови виконання ними своїх функціональних обов'язків на підставі укладеного трудового договору з дотриманням установленої правилами внутрішнього трудового розпорядку тривалості щоденної (щотижневої) роботи за умови провадження підприємством господарської діяльності.

Нарахування та виплата заробітної плати працівникам проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатний розклад, розцінки та норми праці, накази та розпорядження (на виплату премій, доплат, надбавок тощо), табель обліку використаного часу, розрахункова-платіжна відомість.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналогічні положення закріплені у частині першій статті 81 ЦПК України.

Таким чином, при з'ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов'язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК).

Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Поняття доказів розкрито у частині першій статті 76 ЦПК України. Так, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, що мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. ст. 77, 78 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України» від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України»» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 розпочато проведення антитерористичної операції.

Місто Горлівка Донецької області входило до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затверджений розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р, дію якого призупинено розпорядженням від 5 листопада 2014 року № 1079-р, а також визнано таким, що втратило чинність, розпорядженням від 2 грудня 2015 року № 1275-р.

Крім того, місто Горлівка входить до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р, а також включено до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, який є додатком № 1 до розпорядження Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» від 07 листопада 2014 року № 1085.

Відповідно до Наказу Приватного акціонерного товариства «Концерн Стирол» № 134/1 від 15 квітня 2014 року «Про зупинення виробництва на усіх структурних підрозділах концерну» Голова правління ПрАТ «Концерн Стирол» наказав здійснити повну зупинку виробництва, завершити розпочаті технологічні процеси за умови зменшення до мінімуму виходів на роботу співробітників підприємства. Даний наказ було прийнято внаслідок нестабільної та небезпечної ситуації, яка склалася внаслідок проведення бойових дій на території міста Горлівки Донецької області.

Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань № 0000891 від 15 травня 2018 року, правоохоронними органами відкрито кримінальне провадження за фактом захоплення приміщень та майна ПрАТ «Концерн Стирол» у червні 2014 року невстановленими озброєними особами за повідомленням ПрАТ «Концерн Стирол» від 28 квітня 2018 року.

Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб'єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб'єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо.

На підтвердження форс-мажорних обставин відповідач надав науково-правовий висновок Торгово-промислової палати України від 28 листопада 2017 року №3799/2/21-10.2, яким засвідчено настання обставин непереборної сили (наявність воєнного конфлікту на території Донецької області та здійснення у зв'язку із цим антитерористичної операції). Із фактичним захопленням з квітня 2014 року (дати фактичного захоплення невстановленими озброєними особами виробничих та адміністративно-інформаційних потужностей підприємства) ПрАТ «Концерн Стирол» відповідач, у тому числі, фактично втратив доступ до первинних документів, на підставі яких має здійснюватися розрахунок сум заробітної плати, відпускних та ін., що підлягають до виплати на користь робітників, як поточних виплат, так і виплат у день звільнення, та, будучи позбавленим можливості користуватися своїми коштами, здійснювати відповідні виплати, також відповідач втратив доступ до трудових книжок своїх працівників.

За таких обставин відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в позові з підстав недоведеності позивачем порушення його законних прав відповідачем.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо незаконної відмови в позові та неналежної оцінки наявних доказів, неповно з'ясувавши обставини справи, виходячи з наступного.

При розгляді справи судом встановлено, що внаслідок нестабільної та небезпечної ситуації, яка склалася внаслідок проведення бойових дій на території міста Горлівки Донецької області, а також з метою забезпечення безпеки життю та здоров'ю як працівників підприємства, так і мешканців міста, наказом голови правління Публічного акціонерного товариства «Концерн Стирол» (назва товариства на той час) № 134/1 від 15 квітня 2014 року «Про зупинення виробництва на усіх структурних підрозділах концерну» відповідним посадовим особам товариства доручено здійснити повну зупинку виробництва, завершити розпочаті технологічні процеси за умови зменшення до мінімуму виходів на роботу співробітників підприємства.

Згідно з інформацією, яка міститься у витягу з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань № 0000891 від 15 травня 2018 року, на який посилається відповідач як на належні докази по справі, вбачається, що правоохоронними органами відкрито кримінальне провадження за фактом захоплення приміщень та майна ПрАТ «Концерн Стирол» у червні 2014 року невстановленими озброєними особами, за повідомленням ПрАТ «Концерн Стирол» від 28 квітня 2018 року.

З наданої Індивідуальної відомості про застраховану особу позивача форми ОК-5 (дата формування виписки 04.06.2018 року) вбачається, що страхові внески страхувальником за період 2017 року не сплачені (зазначено в праві частині колонки «НІ»), а позивач, в свою чергу, не надав суду належного доказу та правовових підстав виплати йому заробітної плати, а представником відповідача заперечувався взагалі сам факт роботи позивача на підприємстві у зазначений період, оскільки перевірити дану обставину не виявляється можливим у зв'язку з відсутністю контролю адміністрацією підприємства за виходами на роботу та відпрацьованим періодом позивача.

Крім того, в матеріалах справи наявні відкориговані відомості про нарахування заробітної плати застрахованій особі ОСОБА_2 за 2017 рік, наданий ПрАТ «Концерн Стирол» 26 серпня 2018 року до органів Державної фіскальної служби України, де були внесені зміни у сумах доходу за ряд працівників, в тому числі і стосовно ОСОБА_2

Таким чином з індивідуальних відомостей Пенсійного фонду України, а саме Форма ОК-5, про застраховану особу позивача убачається, що за спірний період нарахувань не було.

Положення частин другої, восьмої статті 9, частини другої статті 24 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» визначають, що обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця. При цьому платники, зазначені у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов'язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі).

Банки приймають від платників єдиного внеску, зазначених у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, платіжні доручення та інші розрахункові документи на видачу (перерахування) коштів для виплати заробітної плати, на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок, та здійснюють видачу (перерахування) зазначених коштів лише за умови одночасного подання платником розрахункових документів про перерахування коштів для сплати відповідних сум єдиного внеску або документів, що підтверджують фактичну сплату таких сум у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Національним банком України та центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення.

Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку, що довідка Форми ОК - 5, надана позивачем не містить інформації про суми заробітку для нарахування пенсії та про сплату страхових внесків за період, у який, як зазначає позивач, їй не була виплачена заробітна плата, таким чином, нею не надано належного доказу на підтвердження правових підстав щодо нарахування йому заробітної плати та наявності заборгованості перед ним. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду про недоведеність обставин щодо наявності та розміру заборгованості саме перед позивачем.

Слід також зазначити, що за правилом частини третьої статті 113 КЗпП України за час простою, коли виникла виробнича ситуація, небезпечна для життя чи здоров'я працівника або для людей, які його оточують, і навколишнього природного середовища не з його вини, за ним зберігається середній заробіток.

У справах за позовами про оплату праці за час простою суди повинні з'ясовувати, зокрема, факт простою, правові наслідки і наявність чи відсутність вини працівника в цьому.

Як установлено судом і це підтверджується матеріалами справи, наказ щодо простою відповідач не видавав. Наказом № 134/1 від 15 квітня 2014 року «Про зупинення виробництва на усіх структурних підрозділах концерну» прийнято рішення про припиненою виробничу діяльність підприємства та завершення розпочатих технологічних процесів за умови зменшення до мінімуму виходів на роботу співробітників підприємства.

Отже, суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для стягнення заробітної плати на підставі ч. 3 ст. 113 КЗпП України через недоведеність цих вимог.

Посилання апеляційної скарги на ймовірність видання у лютому-березні 2017 року наказу про простій не можуть буті прийняті до уваги оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи скарги про необов'язковість наявності первинних документів суд апеляційної інстанції відхиляє з тих підстав, що підприємство було захоплено невідомими особами, відповідач втратив контроль над майном та документацією, суд правомірно прийняв надані письмові докази на підтвердження цих обставин і дійшов правильного висновку, що ПрАТ «Концерн Стирол» з незалежних від нього причин позбавлений можливості надати суду первинні документи.

Відповідно до Положення про інвентаризацію активів та зобов'язань, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 02.09.2014 № 879, у разі встановлення фактів крадіжок або зловживань, псування цінностей в обсязі, визначеному керівником підприємства, обов'язково проводиться інвентаризація активів та зобов'язань, що перебувають на балансі суб'єкта господарювання.

При цьому згідно з п.8 цього Положення, підприємства, що знаходяться на тимчасово окупованій території та/або на території проведення антитерористичної операції (або їх структурні підрозділи (відокремлене майно) перебувають на зазначених територіях), проводять інвентаризацію у випадках, обов'язкових для її проведення тоді, коли стане можливим забезпечити безпечний та безперешкодний доступ уповноважених осіб до активів, первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку, в яких відображені зобов'язання та власний капітал цих підприємств.

Зазначені підприємства зобов'язані провести інвентаризацію станом на 01 число місяця, що настає за місяцем, у якому зникли перешкоди доступу до активів, первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку, та відобразити результати інвентаризації в бухгалтерському обліку відповідного звітного періоду.

Встановлено і визнається сторонами, що позивач не перемістилася з території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження; продовжила працювати на тій частині підприємства, яка провадила діяльність на неконтрольованій території.

Наказ № 768к від 29 вересня 2017 року про звільнення ОСОБА_2 з 29 вересня 2017 року на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України у зв'язку з закінченням строку дії договору видано 29.03.2017р. Тобто, на день видання наказу і звільнення позивача відповідач вже втратив контроль над частиною підприємства на неконтрольованій території та не мав доступу до документації.

Встановивши, що у трудових правовідносинах між ПрАТ «Концерн Стирол» та його працівниками, зокрема позивачем на тимчасово окупованій території виникли та до тепер існують обставини непереборної сили, у період існування яких відповідач позбавлений можливості виконати зобов'язання перед своїми працівниками, передбачені умовами трудового договору (контракту, угоди тощо), законодавчими та іншими нормативними актами, а позивач не надав доказів на підтвердження своїх вимог, суд зробив обґрунтований висновок про відмову у задоволенні позову про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки.

Висновок суду узгоджується із правовими позиціями, викладеними Верховним Судом України у постановах від 11 листопада 2015 року у справі № 6-2159цс15, від 23 березня 2016 року у справі № 6-364цс16, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 січня 2019 року у справі № 335/9304/17-ц.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на рішення Європейського суду з прав людини не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки предметом їх розгляду були інші правовідносини. Так, предметом спірних правовідносин у справі «Пікчур проти України» є порушення права громадянина на отримання ним пенсійних виплат, тобто безспірних державних асигнувань, конституційне право на отримання яких є виключним та повинно бути всебічно охоронюваним з боку держави. А предметом спору у справі «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» є відповідальність держави щодо вжиття заходів із забезпечення прав людини на неконтрольованій нею та належній їй території.

Фактично доводи апеляційної скарги за своєю суттю є ідентичними тому що було викладено у позовній заяві та були предметом розгляду у суді першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків суду вони не впливають та їх не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, повно, всебічно і об'єктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав правильну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Рішення суду першої інстанції винесено з додержання вимог матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 26 вересня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: В.В. Папоян

О.М. Біляєва

А.В. Гапонов