ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2019 року

м. Харків

Справа № 619/1352/17

Провадження № 22-ц/818/1275/19

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Овсяннікової А.І.,

суддів - Коваленко І.П., Сащенко І.С.,

при секретарі Чабан А.В.

учасники справи:

позивач:

ОСОБА_1,

представник ОСОБА_2

відповідач:

ОСОБА_3

Представник ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу №619/1352/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розподіл майна, яке є обєктом спільної сумісної власності подружжя, та стягнення грошової компенсації, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 14 листопада 2018 року, ухвалене суддею Жорняк О.М.,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.

В обгрунтування позову зазначає, що з серпня 2012 року вона з відповідачем перебуває в шлюбі, зареєстрованому виконавчим комітетом Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області, за актовим записом №24. Від шлюбу дітей не мають. Основною причиною розпаду сім'ї стали різні погляди на життя, що призвело до сварок. З серпня 2015 року шлюбно-сімейні стосунки не підтримують. Примирення між ними неможливе. Подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить її інтересам.

Просить розірвати шлюб, укладений між нею та ОСОБА_3, зареєстрований виконавчим комітетом Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області, актовий запис №24.

Відповідач ОСОБА_3 проти позову заперечував.

У травні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про розподіл майна, яке є обєктом сумісної власності подружжя, та стягнення грошової компенсації.

В обгрунтування позову зазначає, що 18 грудня 2012 року його дружині на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_5, була подарована квартира АДРЕСА_1. Квартира була без ремонту, тому вони в період сумісного шлюбу з дружиною зробили капітальний ремонт та перепланування квартири. Ремонтні роботи та перепланування були зроблені саме ним та його батьком, а тому вважає себе співвласником спільного майна, яке було придбане для ремонту та перепланування квартири. В звязку з тим, що він безпосередньо приймав участь в ремонті, обслуговуванні та перебудові квартири, він вкладав гроші в квартиру, бажає здійснити поділ набутого ними майна.

З урахуванням уточнень просить поділити майно, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя та сплатити йому грошову компенсацію у розмірі 1/2 частини вартості будівельних робіт, проведених по ремонту квартири в розмірі 52299грн. та 1/2 частину вартості будівельних матеріалів, використаних для ремонту, в сумі 91168грн, а всього 143466грн.; стягнути з ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1045,98грн. і витрати по сплаті судової будівельно-технічної експертизи 7707грн.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася. Надала заперечення проти зустрічного позову, в яких зазначила, що 23 травня 2011 року її батьки придбали за 300000 гривень (еквівалент 36000 доларів США) спірну квартиру. 18 грудня 2012 року цю квартиру вони подарували їй. З часу придбання квартири до часу її дарування, тобто з 23 травня 2011 року по 18 грудня 2012 року в цій квартирі її батьками за їх рахунок був проведений ремонт та перепланування. В матеріалах справи за 2016 рік є пояснення свідків та письмові докази щодо обставин та періоду проведення ремонтних робіт, часу придбання та дарування квартири. Свідок ОСОБА_6 (батько чоловіка) підтверджував, що ремонтні роботи він виконував в цій квартирі в 2012 році, а всі необхідні для цього матеріали були придбані її батьками за їх кошти. На час дарування батьками їй цієї квартири перепланування було вже проведене.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 14 листопада 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, зареєстрований 02 серпня 2012 року виконавчим комітетом Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області, за актовим записом №24 розірвано.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 640грн.

В задоволенні зустрічної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розподіл майна, яке є обєктом сумісної власності подружжя та стягнення грошової компенсації відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що характер взаємовідносин між сторонами свідчить про остаточний розпад сімї сторін; примирення між ними не можливе.

Що стосується зустрічного позову, то спірна квартира є особистою приватною власністю ОСОБА_1; в матеріалах справи відсутнє будь-яке підтвердження того, що ОСОБА_3 придбав будівельні матеріали для ремонтно-будівельних робіт спірної квартири за свої кошти та проводив ремонтні роботи на підставі договірних відносин.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення в частині відмови йому в задоволенні позову та ухвалити нове рішення про задоволення зустрічного позову у повному обсязі. В апеляційній скарзі посилається на ті ж самі обставини, що викладені в зустрічній позовній заяві.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що в апеляційній скарзі апелянт не конкретизує, які на його думку судом були порушені норми матеріального та процесуального права, скарга складена поверхово та не вказує на якісь конкретні порушення.

Спірна квартира була подарована їй її батьками, а тому є її особистою приватною власністю.

ОСОБА_3 надавав допомогу по ремонту у вільний від роботи час. При цьому, будівельні матеріали купувалися за кошти її батьків.

Ксерокопіями технічних паспортів підтверджується, що перепланування квартири на час дарування їй було вже проведено.

Рішення оскаржується в частині відмови у задоволенні зустрічного позову, тому відповідно до положень ч.1 ст.367 ЦПК України в іншій частині не переглядається.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, пояснення зявившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга задоволенню не підлягає.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що з 02 серпня 2012 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі.

ОСОБА_1 набула права власності на квартиру№21 у будинку №16 по вулиці Пушкіна в смт. Солоницівка Дергачівського району Харківської області на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Дергачівської ДНК від 18 грудня 2012 року.

Згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Згідно ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених ЗК України.

Статтею 62 СК України передбачено, що якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно розяснень, які містяться в п.п.23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

Спірна квартира набута у власність ОСОБА_1 на підставі договору дарування, тому вона є її особистою приватною власністю.

Доводи ОСОБА_3, що хоча квартира і є особистою власністю дружини, оскільки подарована їй, однак, вони разом з його батьком ремонтували квартиру та половина вартості будівельних матеріалів є і його власністю.

Допитаний в судів першої інстанції в якості свідка ОСОБА_6 батько позивача за зустрічним позовом пояснював, що він проводив ремонтні роботи в цій квартирі з серпня 2012 року по липень 2013 року, особисто та у вільний час йому допомагав ОСОБА_3

Отже, певні роботи проводилися позивачем та його батьком, однак підстав для стягнення коштів по виконанню цих робіт не вбачається.

Дані роботи виконувалися ними добровільно без оговорення стягнення їх вартості, а тому підстав для стягнення 52299грн. не вбачається. Крім того, які конкретно роботи ними виконувалися і яка вартість цих робіт позивачем не перераховано. При цьому відповідачка заперечує факт виконання всіх робіт саме позивачем та його батьком

Не підлягають задоволенню і позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення 91168грн. 1/2 частина вартості будівельних матеріалів, використаних для ремонту квартири.

Будь-яких квитанцій на придбання матеріалів на імя ОСОБА_3, час їх придбання ним не представлено.

З наданого технічного паспорту від 13 грудня 2012 року на спірну квартиру вбачається, що станом на 18 грудня 2012 року час оформлення квартири у дарунок ОСОБА_1 переобладнання вже були здійснені.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають суду підстав для зміни або скасування рішення, яке ухвалено з дотриманням вимог закону.

Згідно положень ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 14 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повну постанову складено 01 березня 2019 року.

Головуючий Овсяннікова А.І.

Судді Коваленко І.П.

ОСОБА_7