Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2019 року

м. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого - судді - Шешені М. О.,

за участі секретаря судового засідання - Гарайдич Р.А.,

Справа № 304/1817/18

Провадження номер 2/304/104/2019

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що 26 травня 2007 року між ним та відповідачкою було укладено шлюб, який зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, актовий запис №16. Від даного шлюбу в них народилася двоє дітей, а саме донька - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Однак, подружнє життя у них не склалося, так як вони мають різні характери та погляди на сімейне життя, внаслідок чого вони втратили почуття любові, довіри та поваги одне до одного, практично не спілкуються та не мають спільних інтересів. Тому просить суд розірвати шлюб, зареєстрований між ним та відповідачкою 26 травня 2007 року, а також просить після розірвання шлюбу залишити доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, на подальшому проживанні при відповідачці.

До початку розгляду справи по суті відповідачка ОСОБА_2 подала зустрічний позов до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, який мотивує тим, що у відповідності до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитини до досягнення нею повноліття. На даний момент вік неповнолітньої ОСОБА_3 становить повних десять років, а вік неповнолітнього ОСОБА_4 - повних дев'ять років. Між нею та позивачем за первісним позовом ОСОБА_1 було усно домовлено про те, що останній згоден сплачувати аліменти в розмірі по 1500 грн. на кожну дитину, не включаючи додаткових витрат на дітей, і вона як позивач за зустрічним позовом, погоджується на суму аліментів, а тому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2, аліменти в розмірі 1500 грн. на кожну дитину, а саме на доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У підготовчому судовому засіданні позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним) ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав повністю та такі задовольнити, при цьому, не заперечив проти задоволення зустрічного позову.

Відповідачка за первісним позовом (позивачка за зустрічним позовом) ОСОБА_2 у підготовчому судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 про розірвання шлюбу визнає повністю та не заперечила проти їх задоволення та одночасно просила задовольнити зустрічний позов.

Згідно ч.1 ст.198 ЦПК України підготовче засідання проводиться за правилами, встановленими главою 6 цього розділу, з урахуванням особливостей підготовчого засідання, встановлених цим Кодексом.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку.

Так, у підготовчому судовому засіданні встановлено, що 26 травня 2007 року між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, Перечинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області було зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис за №16.

Також встановлено, що від даного шлюбу в них народилося двоє дітей, а саме донька - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2, повторно виданим 14 грудня 2018 року Перечинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, актовий запис №21, та син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3, повторно виданим 14 грудня 2018 року Перечинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, актовий запис №93.

Крім цього встановлено, що сторони по справі важко розуміють один одного, мають різні характери та погляди на сімейне життя, внаслідок чого вони втратили почуття любові, довіри та поваги один до одного, спільного господарства не ведуть, а отже їхній шлюб фактично існує уже формально.

Згідно ч.1 ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ч.10 ст.7 СК України кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Згідно ч.1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї.

Відповідно до ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно ч.ч.1,2 та 3 ст.55 Сімейного кодексу України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній.

Разом з цим, відповідно до ч.ч.3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Відповідно до ч.1 ст.111 Сімейного кодексу України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Згідно ст.112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року за № 11, проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Отже, з урахуванням вищевикладеного та того, що позов про розірвання шлюбу подано одним із подружжя, а саме позивачем ОСОБА_1, який продовжувати подальше спільне життя з відповідачкою ОСОБА_2 категорично не бажає, а також того, що подальше збереження їхнього шлюбу фактично буде суперечити їхнім же інтересам, а тому суд приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_1 про розірвання шлюбу є обгрунованими і такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про місце проживання дітей, а саме доньки ОСОБА_3, та сина ОСОБА_4 після розлучення, то суд приходить до наступного.

Так, згідно принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю.

Відповідно до ч.7 ст.7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ч.1 ст.160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно ж до ч.ч.1,2 ст.161 Сімейного кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Згідно роз'яснень, які містяться у п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», №11 від 21 грудня 2007 року, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст.160 СК, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Отже, враховуючи те, що подружжя ОСОБА_1 не підтримують ані шлюбних ані сімейних відносин уже певний період часу, за який ОСОБА_1 належної уваги та турботи до їхніх дітей не проявляє, будь-яких виняткових обставин, які б давали підстави розлучати дитину з матір'ю - ОСОБА_2 судом не встановлено, а тому суд вважає, що дітей після розлучення слід залишити проживати саме при матері - ОСОБА_2

Що стосується заявленого ОСОБА_2 зустрічного позову до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, то суд приходить до такого висновку.

Зокрема, у підготовчому судовому засіданні встановлено, що позивач за зустрічним позовом (відповідач за первісним позовом) ОСОБА_1 на даний момент не надає матеріальної допомоги на утримання своїх дітей, які потребують таку для їх повного і гармонійного розвитку.

Згідно принципу №6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, що діє на Україні з 27 вересня 1991 року, держави-учасники зобов'язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для її злагоди, приймаючи до уваги права та обов'язки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи».

Згідно ст.51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст.155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини... Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно ст.8 Закону України " Про охорону дитинства " від 26 квітня 2001 року, кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст.12 даного Закону виховання в сім'ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Отже, аналізуючи зазначені норми Закону, суд приходить до висновку, що обов'язок виховувати, навчати, розвивати та утримувати дітей є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька.

З урахуванням того, що позивач за зустрічним позовом (відповідач за первісним позовом) ОСОБА_1 належним чином не утримує своїх дітей, а тому суд вважає, що з нього слід стягнути аліменти на їх утримання.

Вирішуючи питання про спосіб виконання батьком ОСОБА_1 обов'язку щодо утримування своїх дітей, то суд приходить до такого.

Виходячи із змісту ч.3 ст.181 СК України, згідно якої за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ч.1 ст.184 Сімейного кодексу України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

При визначенні розміру аліментів суд враховує, наявність обставин, передбачених ст.182 СК України, а саме те, що у відповідача відсутні інші діти, непрацездатні члени сім'ї, яких він зобов`язаний утримувати, стан здоров`я дітей та платника аліментів є задовільними, а тому суд приходить до висновку, що з відповідача на утримання дітей необхідно стягувати аліменти у розмірі 1500 (однієї тисячі п'ятсот) грн. 00 коп. на кожну дитину, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред'явлення зустрічного позову і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Разом з цим, з урахуванням того, що згідно ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви, та того, що зустрічний позов про стягнення аліментів подано 20 лютого 2019 року, тому суд вважає, що саме з цього часу повинно бути присуджено стягнення аліментів з відповідача на дітей.

В силу п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Питання про розподіл судових витрат вирішити в порядку ст.141 ЦПК України.

Тому, керуючись, ст. 51 Конституції України, Декларацією прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, Конвенцією про права дитини, що діє на Україні з 27 вересня 1991 року, Законом України "Про охорону дитинства", ст.ст. 141, 155, 180-183, 191 СК України, ст.ст.13, 223, 259, 260, 263-265, 430 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Первісний позов ОСОБА_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) до ОСОБА_2 (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1) про розірвання шлюбу - задовольнити повністю.

Шлюб між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрований 26 травня 2007 року Перечинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, актовий запис №16 - розірвати.

Дітей, а саме доньку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, залишити проживати при матері - ОСОБА_2.

Зустрічний позов ОСОБА_2 (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1) до ОСОБА_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) про стягнення аліментів - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1), аліменти на утримання дітей, а саме доньки - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1500 (однієї тисячі п'ятсот) грн. 00 коп. на кожну дитину, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 20 лютого 2019 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1), судові витрати в сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп., як сплачений судовий збір за первісний позов.

Стягнути з ОСОБА_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) на користь держави судові витрати у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. за зустрічний позов.

Рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування сторін справи:

Позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1);

Відповідачка за первісним позовом (позивачка за зустрічним позовом) ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1).

Головуючий: Шешеня М. О.