КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2019 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач ОніщукМ.І.,

судді Українець Л.Д., Шебуєва В.А.,

секретар Горбачова І.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_3,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 31 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3 Дарницького районну м. Києва», третя особа: директор Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3 Дарницького районну м. Києва» ОСОБА_4 про захист честі, гідності і ділової репутації та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3 Дарницького району м. Києва», третя особа: директор КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3 Дарницького району м.Києва» ОСОБА_4 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування заявлених вимог вказувала, що наказом № 50 від 24.01.2017 за підписом директора КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3 Дарницького району м. Києва» ОСОБА_4 на неї як лікаря відділення невідкладної медичної допомоги внаслідок невиконання посадових обов'язків накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани, який було доведено до відома всіх лікарів відділення невідкладної медичної допомоги. Покладене на неї вказане дисциплінарне стягнення нею було оскаржено у судовому порядку. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 22.06.2017, яке набрало законної сили, визнано наказ № 50 від 24.01.2017 КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3 Дарницького району м. Києва» про притягнення її до дисциплінарної відповідальності незаконним. З часу накладення оскарженого дисциплінарного стягнення відповідачем поширюється неправдива інформація, яка дискредитує її як лікаря та завдає моральної шкоди. Зазначала, що вказана в наказі інформація є недостовірною та завідомо неправдивою. Вона є лікарем вищої категорії з двадцятирічним стажем роботи, шанованою серед колег, взірцем професіоналізму та професійної етики, й накладене на неї стягнення порочить її честь, гідність та ділову репутацію, й інформацію, яку поширено відповідачем у наказі та виробничій нараді, просить визнати недостовірною та зобов'язати директора вказаного центру ОСОБА_4 спростувати поширену ним 26.01.2017 серед лікарів абсолютно всю інформацію в наказі № 50 від 24.01.2017 про те, що вона як лікар відділення невідкладної медичної допомоги 04.01.2017 проігнорувала виклик на дім.

У строк десяти календарних днів з дня набуття чинності судовим рішенням по цій справі спростувати поширену ним недостовірну інформацію 26.01.2017 серед лікарів відділення, викладену у наказі № 50 від 24.01.2017 у найбільш близький до способу поширення, а саме шляхом винесення наказу з наступним змістом: «Визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію лікаря відділення невідкладної медичної допомоги (далі - ВНМД) ОСОБА_3, поширену у наказі № 50 від 24.01.2017 про те, що вона 04.01.2017 проігнорувала виклик на дім і не виїхала на їх виконання. Під час проведення перевірки 04.01.2017 після 18 години 10 хвилин оперативно-штабна бригада надзвичайної ситуації відділу медицини катастроф Центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф м. Києва фактів необгрунтованої затримки обслуговування викликів пацієнтів на дім з боку лікаря ВНМД ОСОБА_3 виявлено не було. ОСОБА_3 повністю виконала вимоги п. 1.6 Примірного положення про лікаря виїзної бригади пункту (відділення) невідкладної допомоги для дорослого населення, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 29.08.2008 № 500 «Про заходи щодо удосконалення надання екстреної медичної допомоги населенню в Україні» та свої функціональні обов'язки, після надходження викликів про надання медичної допомоги на їх виконання виїджала одразу. Амбулаторний прийом пацієнтів згідно п. 1.7. Примірного положення про лікаря виїзної бригади пункту (відділення) невідкладної допомоги для дорослого населення, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від29.08.2008 № 500 «Про заходи щодо удосконалення надання екстреної медичної допомоги населенню в Україні» лікар ОСОБА_3 здійснила з 17 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв., коли на пункт невідкладної медичної допомоги за адресою: м. Київ, вул. Вербицького, 5, не поступило жодного виклику, що повністю виключало можливість лікарем ОСОБА_3 проігнорувати виклик на дім».

Ознайомити з даним наказом під підпис всіх лікарів ВНМД з об'єднанню диспетчерською Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3 Дарницького району м. Києва». Оскільки поширена відповідачем відносно неї інформація завдала їй душевного болю, психологічних страждань просила стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3 Дарницького району м. Києва» на її користь моральну шкоду, яку вона оцінює у розмірі 5 000 грн. 00 коп. (Т.1, а.с.1-3, 19, 20, 37, 38).

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 31.10.2018 відмовлено у задоволенні позову (т. 1 а.с. 232-240).

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову. Вказує, що суд першої інстанції не повно дослідив наявні у справі докази, залишив поза увагою її доводи, внаслідок чого дійшов незаконного висновку про відсутність підстав для задоволення позову (Т.2, а.с. 8-32).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 07.12.2018 відкрито апеляційне провадження та надано учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу (Т.2, а.с. 79-80).

17.12.2018 представником відповідача до суду апеляційної інстанції подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він, посилаючись на законність і обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення, просить залишити його без змін та, відповідно, апеляційну скаргу залишити без задоволення (Т.2, а.с. 84-90).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 18.12.2018 справу призначено до апеляційного розгляду (Т.2, а.с. 96-97).

В судовому засіданні позивач підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Відповідач та третя особа в судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, заяв (клопотань) про відкладення розгляду справи не подавали.

З урахуванням думки позивача, суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача та третьої особи, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, вірно встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами, що наказом № 50 від 24.01.2017 КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3 Дарницького району м. Києва» на ОСОБА_3 - лікаря відділення невідкладної медичної допомоги внаслідок невиконання нею посадових обов'язків накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани (т. 1 а.с.20-21).

У цьому наказі зазначено, що під час проведення перевірки 04.01.2017 з 17 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. оперативно-штабною бригадою надзвичайних ситуацій відділу медицини катастроф Центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф виявлено та зафіксовано факти необґрунтованої затримки обслуговування викликів пацієнтів на дому з боку лікаря відділення невідкладної медичної допомоги ОСОБА_3

Так, всупереч вимогам п.п. 1.6 та 1.7 Примірного положення про лікаря виїзної бригади пункту (відділення) невідкладної допомоги для дорослого населення, затвердженого наказом МОЗ України від 29.08.2008 року № 500 «Про заходи щодо удосконалення надання екстреної медичної допомоги населенню в Україні» та своїм функціональним обовя'зкам, після надходження виклику про надання медичної допомоги на його виконання, ОСОБА_3 не виїхала та здійснювала амбулаторний прийом пацієнтів, що обумовило суттєву затримку обслуговування викликів хворих на дому. При цьому лікар ОСОБА_3 проігнорувала виклики на дім, а здійснювала амбулаторний прийом з 17 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. під час роботи амбулаторної мережі КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2 Дарницького району м. Києва». Таким чином лікар ОСОБА_3 порушила п. 1.6 вищевказаного Примірного положення, який зобов'язує лікаря невідкладної медичної допомоги виїхати одразу після надходження виклику для його виконання. Додатковою перевіркою з'ясовано, що факти, викладені в Акті № 19 від 04 січня 2017 року оперативно-штабної бригади надзвичайних ситуацій відділу медицини катастроф Центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф м. Києва, є обґрунтованими та такими, що відповідають дійсності, а дії лікаря ВНМД ОСОБА_3 в частині ігнорування виклику на дім, вбачаються безпідставними та такими, що суперечать Примірному положенню про лікаря виїзної бригади пункту (відділення) невідкладної допомоги для дорослого населення, затвердженого наказом МОЗ України від 29.08.2008 року № 500 «Про заходи щодо удосконалення надання екстреної медичної допомоги населенню в Україні» та її функціональним обов'язкам (т. 1 а.с. 20-21).

За самоусунення від виконання своїх прямих посадових обов'язків шляхом ігнорування викликів на дім, що призвело до суттєвої затримки в наданні невідкладної медичної допомоги пацієнтам, оголошено догану лікарю відділення невідкладної медичної допомоги ОСОБА_3

Цим же наказом пунктом 6 зобов'язано довести до всіх лікарів відділення невідкладної медичної допомоги під підпис обумовлений наказ (т. 1 а.с. 20-21).

Згідно додатку до вказаного наказу, в якому зазначений перелік лікарів, до відома яких доводився наказ, ознайомлені із ним 12 осіб (т. 1 а.с. 22).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 22.06.2017, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12.10.2017, позов ОСОБА_3 до КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3 Дарницького району м. Києва про визнання наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності незаконним та його скасування, відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Визнано наказ № 50 від 24.01.2017 КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3 Дарницького району м. Києва про притягнення ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності незаконним. У задоволенні інших вимог відмовлено (т. 1 а.с.13-18).

Визнаючи незаконним наказ про оголошення ОСОБА_3 догани , суд виходив із того, що не встановлено факту порушення позивачем вимог п. 1.6 та п. 1.7 Примірного положення про лікаря виїзної бригади пункту (відділення) невідкладної допомоги для дорослого населення, затвердженого наказом МОЗ України від 29.08.2008 року № 500 «Про заходи щодо удосконалення надання екстреної медичної допомоги населенню в Україні».

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 82 ЦПК України).

Як вбачається із матеріалів справи, наказом за № 163 від 24.10.2017 КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3 Дарницького району м. Києва, скасовано оскаржений позивачкою у судовому порядку наказ № 50 від 24.01.2017 «Про накладення дисциплінарного стягнення на лікаря ВНМД ОСОБА_3.», у порядку виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22.06.2017 про визнання наказу про притягнення ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності незаконним (т. 1 а.с.97).

Наказ КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3 Дарницького району м. Києва за № 163 від 24.10.2017, яким скасовано наказ про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, став предметом обговорення на виробничій нараді медичних працівників цієї медичної установи та був предметом персонального ознайомлення під особистий підпис 57 працівників лікувального закладу (т. 1 а.с.100- 101).

Тобто, відповідач на виконання судового рішення, скасував наказ про дисциплінарне стягнення в якому була викладена оскаржувана позивачем інформація. Наказ про скасування догани було доведено до відома працівникам медичного закладу під персональний підпис та обговорено на виробничій нараді.

Таким чином, оскаржувана позивачем інформація, яка викладена в наказі про застосування дисциплінарного стягнення в якості обґрунтування застосування до працівника стягнення у виді догани, була фактично спростована відповідачем, яким на виконання судового рішення було скасовано наказ про дисциплінарне стягнення. За таких обставин порушене право позивача було відновлене у судовому порядку.

Отже, з урахуванням постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що викладена у наказі про притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності інформація, не може бути предметом захисту честі, гідності, ділової репутації.

Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю, а також право кожного на повагу до його гідності.

Разом з цим, Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Статтею 34 Конституції України передбачено, що здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Стаття 9 Конституції Українипередбачає, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною законодавства України.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ратифікованої Україною, передбачено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

За змістом цієї норми утрутитись у процес реалізації цієї норми національна влада може лише у випадках, передбачених ч. 2 ст. 10 Конвенції, зокрема, якщо це передбачено законом, направлено на захист репутації або прав інших осіб і є необхідним у демократичному суспільстві.

Аналіз зазначеного національного законодавства та ст. 10 Конвенції і практики її застосування свідчить про те, що межі свободи вираження думок залежить від їх змісту та від того, чим займається особа, стосовно якої ці думки висловлені.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК Українифізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

У п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено, що при розгляді даної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається така інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто, містить відомості про події та явища яких не існувало взагалі, або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Суд першої інстанції вірно визначився з відсутністю юридичного складу правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, поняття якого викладено у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи».

При цьому, слід наголосити, що сторони перебували у трудових відносинах, у межах яких відповідачем видано наказ про застосування до позивача дисциплінарного стягнення, який у подальшому було визнано незаконним та скасовано відповідачем.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, яка полягає у приниженні честі і гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

З огляду на не встановлення судом порушень прав позивача, суд дійшов правомірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди.

У зв'язку з вищевикладеним, суд апеляційної інстанції вважає доводи апеляційної скарги безпідставними та необґрунтованими. При цьому, слід зазначити, що викладені в апеляційній скарзі доводи позивача були предметом дослідження в суді першої інстанції, висновків суду не спростовують та на законність і обґрунтованість рішення суду не впливають.

Таким чином, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Щодо розподілу судових витрат, слід зазначити, що у зв'язку з залишенням апеляційної скарги без задоволення, понесені позивачем судові витрати за подання апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 371, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 31 жовтня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3 Дарницького районну м. Києва», третя особа: директор Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3 Дарницького районну м. Києва» ОСОБА_4 про захист честі, гідності і ділової репутації та відшкодування моральної шкоди - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 06 березня 2019 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді Л.Д. Українець

В.А.Шебуєва