ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2019 року

м.Суми

Справа №585/1384/15-ц

Номер провадження 22-ц/816/1310/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Хвостик С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенко В. І. , Левченко Т. А.

за участю секретаря судового засідання - Попової А.П.,

представника Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 13 травня 2016 року в складі судді Ганзі О.Д., ухваленого у м. Ромни, повний текст якого складений 17 травня 2016 року,

в с т а н о в и в:

У травні 2015 року ПАТ «АБ «Укргазбанк» звернулося з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки, мотивуючи вимоги тим, що 27 квітня 2007 року між ВАТ «АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір за № 70 ІКФ, за яким банк передав позичальнику на визначених сторонами умовах 19550 доларів США.

27 квітня 2007 року на забезпечення виконання позичальником зобов'язань за цим кредитним договором банк уклав з відповідачами договір іпотеки, предметом якого є трикімнатна квартира, а також з ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 два окремі договори поруки.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 23 грудня 2014 року стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в солідарному порядку на користь ПАТ «АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором № 70-ІКФ від 27 квітня 2007 року, яка виникла станом на 01 грудня 2014 року в розмірі 3269 доларів 31 цент США та пеню за прострочення строків сплати процентів і повернення кредиту в сумі 9135 грн. 33 коп.

Неодноразово уточнюючи позовні вимоги (т. 1 а.с. 97 98, 101, 179 - 180), позивач просив у рахунок погашення заборгованості, вказаної у рішенні суду від 23 грудня 2014 року, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: на належну відповідачам на праві власності трикімнатну квартиру № 18 загальною площею 64, 6 кв. м по вул. П. Калнишевського, 42 у м. Ромни Сумської області, визначивши при цьому спосіб реалізації предмета іпотеки у вигляді проведення прилюдних торгів за початковою ціною 137200 грн.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 13 травня 2016 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

Вказане рішення суду позивач оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ПАТ «АБ «Укргазбанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги позивач обгрунтовував тим, що за умовами договору іпотеки від 27 квітня 2007 року банк має право на стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. При цьому, ПАТ «АБ «Укргазбанк» зазначило, що ухвала Роменського міськрайонного суду Сумської області від 27 квітня 2016 року по іншій цивільній справі за № 585/3818/14-ц за позовом ПАТ «АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення кредитної заборгованості щодо розстрочення виконання рішення суду від 23 грудня 2014 року не є підставою для відмови в позові про звернення стягнення на предмет іпотеки. Крім того, позивач не погодився з посиланням суду на ст. 3 Закону України «Про іпотеку» стосовно похідного характеру іпотеки від основного зобов'язання і її дійсності до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку іпотечного договору, вказавши, що наявність заборгованості по кредитному договору не відміняє права кредитора на звернення до суду з даним позовом.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 13 травня 2016 року вже було предметом апеляційного перегляду.

Зокрема, рішенням Апеляційного суду Сумської області від 04 серпня 2016 року вказане рішення суд від 13 травня 2016 року було скасовано.

Позов ПАТ «АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки був задоволений.

Звернуто стягнення на трикімнатну квартиру № 18 загальною площею 64,6 кв. м. по вул. П. Калнишевського, 42 у м. Ромни Сумської області, яка належить на праві власності ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в рахунок погашення заборгованості боржника за укладеним між ПАТ «АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_2 кредитним договором № 70-ІКФ від 27 квітня 2007, яка складається з простроченої заборгованості по кредиту - 2280 доларів 19 центів США, простроченої заборгованості по процентах - 629 доларів 30 центів США, та 58683 грн. 86 коп. пені за прострочення строків сплати процентів та повернення кредиту, шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною 747478 грн., але на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «АБ «Укргазбанк» по 195 грн. 54 коп. на компенсацію сплаченого судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та по 215 грн. 10 коп. на компенсацію сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Постановою Верховного Суду від 10 січня 2019 року рішення Апеляційного суду Сумської області від 04 серпня 2016 року в даній справі було скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Сумського апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ПАТ «АБ «Укргазбанк» ОСОБА_1 про задоволення апеляційної скарги, який, при цьому, уточнив, що борг по кредитному договору за рішенням суду від 23 грудня 2014 року станом на 21 лютого 2019 року відповідачами погашений, а також відповідача ОСОБА_2, яка підтвердила факт погашення заборгованості і просила залишити без змін рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 27 квітня 2007 року між ВАТ «АБ «Укргазбанк», на даний час ПАТ «АБ «Укргазбанк», та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір за № 70-ІКФ, відповідно до умов якого позичальниця отримала 19550 доларів США під 12, 5 % річних строком по 24 квітня 2015 року (т. 1 а. с. 10-15).

На забезпечення виконання нею зобов'язань за цим кредитним договором банк в цей же день, тобто 27 квітня 2007 року, уклав наступні угоди:

- з відповідачами ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - договір іпотеки № 51-ІФ, предметом якого є належна їм на праві власності трикімнатна квартира АДРЕСА_1 загальною площею 64, 6 кв. м.;

- з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 - договір поруки № 59-ПФО;

- з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 - договір поруки № 60-ПФО (т. 1 а. с. 16-18, 19 -20, 21-22).

Відповідно до звіту про оцінку майна, складеного 29 січня 2016 року суб'єктом оціночної діяльності ПП «Роменекс-Л», вартість трикімнатної квартири АДРЕСА_1 загальною площею 64, 6 кв. м. визначена у розмірі 747478 грн. (т. 2 а.с. 192 211).

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 23 грудня 2014 року, яке набрало законної сили, стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в солідарному порядку на користь ПАТ «АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором № 70-ІКФ від 27 квітня 2007 року, яка виникла станом на 01 грудня 2014 року, в розмірі 3269 доларів 31 цент США та пеню за прострочення строків сплати процентів та повернення кредиту в сумі 9135 грн. 33 коп. (т. 1 а.с. 6-7).

Ухвалою цього ж суду від 27 квітня 2016 року, яка набрала законної сили, встановлено, що заборгованість позичальника за кредитним договором № 70-ІКФ від 27 квітня 2007 року у зв'язку з частковим її погашенням становить 2916 доларів США та 9135 грн. пені. При цьому, судом було постановлено розстрочити виконання рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 23 грудня 2014 року в частині стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором № 70-ІКФ від 27 квітня 2007 року в сумі 2916 доларів США на 36 місяців рівними частинами по 81 долару США щомісячно кожного першого числа місяця та в частині стягнення пені за прострочення строків сплати процентів та повернення кредиту в сумі 9135 грн. 33 коп. одним платежем до 01 березня 2019 року (т. 2 а. с. 33).

З довідки ПАТ «АБ «Укргазбанк» від 19 липня 2016 року за № 1235, наданої на адресу апеляційного суду, вбачається, що станом на 18 липня 2016 року фактична заборгованість відповідача ОСОБА_2 за кредитним договором № 70-ІКФ від 27 квітня 2007 року складається з таких грошових сум: 2280 доларів 19 центів США простроченої заборгованості по кредиту, 629 доларів 30 центів США простроченої заборгованості по кредиту та 58683 грн. 86 коп. пені за прострочення строків сплати процентів та строків повернення кредиту, хоча залишок заборгованості відповідача ОСОБА_2 по кредитному договору від 27 квітня 2007 року згідно рішення Роменського міськрайонного суду від 23 грудня 2014 року станом на 18 липня 2016 року становить: 2280,19 доларів США прострочена заборгованість по кредиту та 9135,33 грн. пеня за прострочення строків сплати процентів та строків погашення кредиту (т. 2, а.с. 88).

З цього приводу в судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_1 уточнив, що за період з квітня 2016 року по липень 2016 року (ухвала суду про розстрочення виконання рішення суду та довідка ПАТ «АБ «Укргазбанк») відповідачі частково погасили борг, тому його сума зменшилась до 2280 доларів 19 центів США та 9135,33 грн. у вигляді пені, хоча після рішення суду від 23 грудня 2014 року, яким була стягнута сума заборгованості, банк продовжував нараховувати відповідачам заборгованість по процентам за користування кредитом, у зв'язку з чим у довідці вказана заборгованість становить 629 доларів 30 центів США, а також нараховував пеню, розмір якої виріс до 58683 грн. 86 коп.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що іпотека, встановлена договором від 27 квітня 2007 року, має похідний характер від основного зобов'язання, передбаченого кредитним договором від 27 квітня 2007 року, а це основне зобов'язання розстрочене ухвалою суду від 27 квітня 2016 року у іншій цивільній справі за № 585/3818/14-ц. Як вказав місцевий суд, правові підстави для звернення стягнення на спірний предмет іпотеки відсутні, оскільки фактично спір між сторонами по цій справі вирішений вищевказаною ухвалою суду від 27 квітня 2016 року.

Колегія суддів не може в повній мірі погодитись із вказаними висновками суду, виходячи з наступного.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що відповідач ОСОБА_5 взагалі не була учасником цивільної справи за № 585/3818/14-ц, що виключає можливість вирішення ухвалою суду від 27 квітня 2016 року у вказаній справі відповідного спору між нею та позивачем щодо звернення стягнення на спірний предмет іпотеки. Крім того, враховуючи, що позивач не заявляв у справі № 585/3818/14-ц разом з вимогою про стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором від 27 квітня 2007 року також і вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 27 квітня 2007 року, тому відсутні підстави вважати, що рішення суду від 23 грудня 2014 року або ухвала суду від 27 квітня 2016 року у справі № 585/3818/14-ц вирішують питання реалізації позивачем свого права на звернення стягнення на спірний предмет іпотеки.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для звернення ПАТ «АБ «Укргазбанк» у 2016 році до суду з даним позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки стало існування непогашеної заборгованості за кредитним договором від 27 квітня 2007 року, встановленої рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 23 грудня 2014 року по справі за № 585/3818/14-ц.

В той же час, як зазначено у п. 77 постанови Верховного Суду від 10 січня 2019 року, якою було скасоване рішення суду апеляційної інстанції від 04 серпня 2016 року, а справа направлена на новий розгляд, наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні.

Отже, станом на момент ухвалення рішення суду апеляційної інстанції від 04 серпня 2016 року, тобто, коли було прийнято рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки дійсна заборгованість відповідачів по кредитному договору становила 2280,19 доларів США, як прострочена заборгованість по кредитному договору та 9135,33 грн. пені.

У ч. 1 ст. 526 ЦК України йдеться про те, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Як передбачено ст. 549 ЦК України , неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

З аналізу вказаних норм права та встановлених у справі обставин вбачається, що у межах строку кредитування, відповідно до умов вищевказаного кредитного договору позичальник мала, зокрема, повертати банку кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами.

Так, за умовами кредитного договору від 27 квітня 2007 року ОСОБА_2 повинна була повертати позивачу кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами у межах строку кредитування по 24 квітня 2015 року.

Разом з тим, позичальник порушила умови кредитного договору щодо своєчасного внесення щомісячних платежів, у звязку з чим виникла прострочена заборгованість, тому позивач скористався правом вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору.

Зокрема, ПАТ «АБ «Укргазбанк» у 2014 року звернулося з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення кредитної заборгованості, тобто вважається, що станом на день звернення з даним позовом настав строк виконання договору в повному обсязі.

Отже, такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов'язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, із чим погодився й Роменський міськрайонний суд Сумської області , задовольнивши позовні вимоги ПАТ «АБ «Укргазбанк» рішенням від 23 грудня 2014 року.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Зазначене узгоджується з правовими висновками ОСОБА_6 Верховного Суду, викладеними у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18 та від 04 липня 2018 року у справі № 14-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 14-318цс18.

Відповідно до правових висновків ОСОБА_6 Верховного Суду, викладених у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а отже, строк дії договору змінився з тридцятого дня з дати, зазначеної на квитанції, яка надається банку відділенням зв'язку при відправленні позичальнику листа з вимогою про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним з повідомленням про вручення, і вважається таким, що має бути виконаним у повному обсязі.

До того ж, згідно з правовими висновками, викладених у постанові ОСОБА_6 Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 921/107/15-г/16 (провадження № 12-117гс18), наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не є підставою для припинення грошового зобов'язання боржника і припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством. З огляду на відсутність доказів виконання боржниками зобов'язань за кредитними договорами, висновок про відсутність підстав для задоволення позову іпотекодержателя про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності судових рішень про стягнення заборгованості, розстрочених у зв'язку з неможливістю їх негайного виконання, є неправильним, зробленим без урахування положень чинного законодавства.

Разом з тим, ПАТ «АБ «Укргазбанк» у своєму клопотанні від 21 лютого 2019 року, поданого до апеляційного суду, повідомив про те, що станом на 21 лютого 2019 року рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 23 грудня 2014 року по справі за № 585/3818/14-ц виконано в повному обсязі. На підтвердження вказаних обставин позивач надав виписки по особовому рахунку з 24 квітня 2007 року по 30 червня 2016 року, розрахунок заборгованості за кредитним договором від 27 квітня 2007 року, якими підтверджується факт сплати позичальником кредитної заборгованості, що була стягнута рішенням суду від 23 грудня 2014 року.

За умовами п. 1.1, 7.1 договору іпотеки від 27 квітня 2007 року дійсний договір забезпечує вимоги іпотекодержателя, як кредитора за умовами кредитного договору за № 70-ІКФ. Договір іпотеки набуває юридичної сили з моменту його підписання та нотаріального посвідчення і діє по день, в який сторони виконають у повному обсязі свої зобов'язання за цим договором та кредитним договором.

У ст. 4 ЦПК України йдеться про те, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Ураховуючи обставини того, що на даний час рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 23 грудня 2014 року по справі за № 585/3818/14-ц про стягнення кредитної заборгованості виконано в повному обсязі, тобто, позичальник виконав свої зобов'язання за кредитним договором від 27 квітня 2007 року, а забезпечувальне зобов'язання, тобто, договір іпотеки, має додатковий (акцесорний) характер і залежить від основного зобовязання, при припиненні основного зобовязання він також припиняє свою дію, тому колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення позову іпотекодержателя про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Отже, саме із вказаних підстав позов ПАТ «АБ «Укргазбанк» не підлягає задоволенню, а не з тих, як вказав суд першої інстанції в оскарженому рішенні.

Згідно з ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

З огляду на викладене, рішення суду підлягає зміні в частини мотивів відмови у задоволенні позовних вимог, а апеляційна скарга частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 367; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 2; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» задовольнити частково.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 13 травня 2016 року змінити в частини мотивів відмови у задоволенні позовних вимог.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 07 березня 2019 року.

Головуючий: С.Г. Хвостик

Судді: В.І. Криворотенко

ОСОБА_7