Справа № 428/8494/15-ц
Провадження № 6/428/37/2019
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2019 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі: головуючого судді Олійник В.М., при секретарі Лисенко Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ПАТ КБ «Приватбанк» про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку на предявлення виконавчого листа, -

ВСТАНОВИВ:

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з заявою про видачу дубліката виконавчого листа по справі № 428/8494/15-ц та поновлення строку на предявлення виконавчого листа

Заявник просить видати дублікат виконавчого листа № 428/8494/15-ц та поновити строк на його предявлення.

В обґрунтування поданої заяви представник позивача вказує, що по справі № 428/8494/15-ц Сєвєродонецького міського суду Луганської області було ухвалено рішення від 15 грудня 2015 року, яким позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 було задоволено.

Виконавчий лист по справі отримано представником позивача.

На виконанні в органах державної виконавчої служби зазначений виконавчий лист не перебуває, що підтверджується довідкою державного виконавця, місце знаходження виконавчого листа невідомо.

Враховуючи вищевикладене заявник просить видати дублікат виконавчого листа та поновити строк для його предявлення.

Представник заявника в судове засідання не зявився, про дату та час проведення судового розгляду повідомлялись належним чином, його неявка не перешкоджає вирішенню питання про видачу дубліката та про поновлення пропущеного строку.

Інші учасники процесу в судове засідання не зявились, у відповідності до ст.433 ЦПК їх неявка не перешкоджає розгляду заяви.

У звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Розглянувши вказану заяву, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини право на виконання рішення, яке виніс суд, є невід'ємною частиною «права на суд», а ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості, передбачає зобов'язання адміністративних органів виконувати рішення (пункт 41 рішення від 19 березня 1997 року в справі «Горнсбі проти Греції»).

Європейський суд з прав людини вказує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов'язкове судове рішення залишалось невиконаним стосовно однієї зі сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинне розглядатися як невід'ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 63 рішення від 28 липня 1999 року в справі «ОСОБА_2 проти Італії»).

У пункті 28 рішення Європейського суду з прав людини від 11 грудня 2008 року в справі «Антонюк проти України» зазначено, що відповідальність держави за виконання судових рішень щодо приватних осіб зводиться до участі державних органів у виконавчому провадженні.

Відповідно до частини пятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обовязковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За змістом статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

Відповідно до п. 17. 2 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, оформлення і видача судових рішень, якими вносяться зміни до виконавчих документів (у тому числі зокрема про виправлення помилки у виконавчому документі; визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; стягнення на користь боржника безпідставно одержаного стягувачем за виконавчим документом; поновлення пропущеного строку для предявлення виконавчого документа до виконання; відстрочку чи розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання; зупинення виконання судового рішення; заміну сторони виконавчого провадження), здійснюється в паперовій формі судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до п.17.4 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для предявлення виконавчого документа до виконання.

У відповідності до пункту 3, 4 розділу XV Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 «Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень», виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони можуть звернутися до суду або іншого органу (посадової особи), які видали виконавчий документ, за видачею дубліката виконавчого документа. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього дубліката виконавчого документа (крім випадків, передбачених абзацом другим пункту 3 цього розділу) виносить постанову про відновлення втраченого (знищеного) виконавчого провадження і не пізніше наступного дня надсилає її стягувачеві та боржникові.

Згідно ч.6 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» стягувач, який пропустив строк предявлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

З довідки державного виконавця від 22.01.2019 слідує, що на виконанні в органах державної виконавчої служби виконавчий лист щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» суми заборгованості не перебуває.

Встановивши, що рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 15 грудня 2015 року по справі № 428/8494/15-ц про стягнення заборгованості за кредитним договором не виконано, виданий судом на підставі цього рішення виконавчий лист у відповідних органах державної виконавчої служби на виконанні не перебував, заборгованість за кредитним договором боржником не погашена, оригінал виконавчого листа втрачено, що унеможливило своєчасне його предявлення, у звязку з чим суд дійшов висновку про необхідність видачі дубліката виконавчого листа та поновленні строку на його предявлення, а тому заяву стягувача слід задовольнити.

Керуючись ст.ст. 258-260, 353, 433, п. 17.4 Перехідних положень ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву ПАТ КБ «Приватбанк» про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку на предявлення виконавчого листа задовольнити.

Видати ПАТ КБ «Приватбанк» дублікат виконавчого листа по справі № 428/8494/15-ц про стягнення з ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», код 14360570, заборгованість за кредитним договором б/н від 30.06.2010 року у розмірі 4697 (чотири тисячі шістсот девяносто сім грн.) 57 коп.

Поновити ПАТ КБ «Приватбанк» строк предявлення до виконання виконавчого листа по справі № 428/8494/15-ц.

Ухвала може бути оскаржена в Луганському апеляційному суді через Сєвєродонецький міський суд Луганської області шляхом подачі апеляційної скарги на ухвалу суду протягом пятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя В. М. Олійник