ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/151/19 Справа № 185/1480/17 Суддя у 1-й інстанції - Палюх Т.Д. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі Синенко Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 вересня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Орган опіки та піклування Павлоградської міської ради Дніпропетровської області, про зміну місця проживання дитини,-

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1, третя особа: Орган опіки та піклування Павлоградської міської ради Дніпропетровської області, в якому просить визначити місцем проживання неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з ним за адресою: АДРЕСА_1.

Позов мотивовано тим, що рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2013 року, яке набрало законної сили 07.10.2013року, визначено місце проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_4, 08.02.2011 року разом з матірю, якою є відповідач. На момент розгляду справи, по якому було ухвалено судом вищевказане рішення, спільні діти сторін проживали разом з позивачем, а відповідач мешкала окремо. З листопада 2013 року молодший син ОСОБА_5 проживає разом з матірю, а старший син ОСОБА_3 відмовився йти до матері у присутності працівників служби у справах дітей та матері. До теперішнього часу син ОСОБА_6 проживає разом зі своїм батьком - позивачем у справі.

З 01.09.2015 року син ОСОБА_6 навчається в загальноосвітній школі № 15 міста Павлограда за місцем свого проживання, до цього часу відвідував дитячий навчальний заклад № 16 міста Павлоград. За станом здоровя неповнолітній ОСОБА_3 є здоровим, відвідує спортивну секцію. На даний час позивач знаходиться на обліку в Фонді соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань в місті Павлограді, отримує соціальні виплати у звязку з ушкодженням здоровя на виробництві, має матеріальний стан, який забезпечує нормальні умови для життя сина. Після рішення суду від 29.05.2013 року змінились обставини, за яких з урахуванням інтересів сина, його думки, позивач має право звернутись до суду з позовом про зміну місця проживання сина разом з ним. Син ОСОБА_6 дуже прихильний до батька, позивач приділяє йому весь свій вільний час, турбується про його фізичний та духовний розвиток. Згідно висновку спеціаліста - дитячого психіатра психоневрологічного диспансерного відділення КЗ "Павлоградська міська лікарня" від 13.02.2014року зміна місця проживання дитини ОСОБА_3 та відрив його від батька може стати сильним психотравмуючим фактором.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області позов задоволено та ухвалено визначити місцем проживання неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з його батьком - ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2; вирішено питання стосовно судових витрат.

Рішення суду мотивовано тим, що відокремлення дитини від батька буде суперечити інтересам дитини.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з'ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об'єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу у них народилися діти: донька ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, сини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Вказані обставини встановлені рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2013 року, тому у відповідності до ч.4 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Також даним рішенням визначено місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, з матірю - ОСОБА_9 (а.с.4-6).

Згідно копії довідки з місця проживання, виданої 15.12.2016 року головою правління ОСББ Дніпровська, 22, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, дійсно проживає ІНФОРМАЦІЯ_5 зі своїм батьком ОСОБА_2 та бабою ОСОБА_10 з дня свого народження (а.с.20).

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 18.08.2014року у позові ОСОБА_9 до ОСОБА_2 про відібрання малолітньої дитини ОСОБА_3 у батька відмовлено.

Згідно висновку від 25.05.2017 року Органу опіки та піклування Павлоградської міської ради, малолітній ОСОБА_3 навчається в загальноосвітній школі № 15 в 2 класі. За час навчання зарекомендував себе як старанний та здібний учень, має велике бажання вчитися. Батько створив належні умови для його виховання та навчання. На теперішній час суперечка за дітей між батьками продовжується. Враховуючи рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2013 року № 185/324/13-ц, відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, діючи виключно в інтересах дитини вважає недоцільним змінювати місце проживання малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, яке визначено вищевказаним рішенням Павлоградського міськрайонного суду (а.с.204-205).

ОСОБА_11 ОСОБА_3 від народження жив зі своїми батьками, а з листопада 2013року - разом з батьком та бабусею, які піклуються про нього. Позивач, як батько, відіграває значну роль у житті дитини, сім"я є благополучною, матеріально забезпечена, позивач характеризується позитивно, що підтверджено матеріалами справи( а.с.97-100).

Судом встановлено, що позивач сплачує аліменти на утримання дочки ОСОБА_12, яка продовжує навчання( у січні 2017року - 2158,64грн., у лютому 2017року - 2069,07грн), та відповідачці на утримання сина ОСОБА_13(у січні 2017року - 326,34грн., у лютому 2017року - 4148,07грн.), що підтверджується довідкою від 10.03.2017року № 59( а.с.96).

Відносини між батьками склалися таким чином, що дитина ОСОБА_3 фактично проживає з батьком та бабусею. Відтак, передача його матері у будь - якому разі буде втручанням в сімейне життя позивача.

Задовольняючи позовні вимоги, районний суд обґрунтовано виходив з того, що відокремлення дитини від батька буде суперечити інтересам дитини. Суд першої інстанції не погоджувався з висновком від 25.05.2017 року Органу опіки та піклування Павлоградської міської ради, згідно з яким недоцільно змінювати місце проживання малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, яке визначено вищевказаним рішенням Павлоградського міськрайонного суду, тобто з матір'ю, оскільки фактично дитина з матір'ю не проживає, а проживає з батьком, і у разі задоволення позову судом її місце проживання фактично не зміниться, а тільки набуде юридичного оформлення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно принципу 6 Декларації з прав дитини Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, що мають виключні обставини, розлучати з матірю.

У пункті 18 постанови Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року, розяснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Також слід враховувати положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї.

ОСОБА_11, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

В судовому засіданні суду першої інстанції малолітній ОСОБА_3 був вислуханий судом, який висловив своє бажання проживати разом з батьком, пояснивши, що саме він опікується ним, до того ж у нього з батьком склалися дуже добрі стосунки та взаємопорозуміння.

Таким чином, вирішуючи спір щодо визначення місця проживання дитини з одним із батьків суд першої інстанції врахував думку дитини до кожного з батьків, позицію представника органу опіки та піклування в судовому засіданні, який зазначив про доцільність проживання дитини з батьком, з урахуванням всіх обставин, досліджених в судовому засіданні, суд першої інстанції обгрунтовано визначив місце проживання дитини з батьком.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що її дитина постійно знаходиться під впливом відповідача та його батьків, а також у неї створені всі належні умови для проживання її дитини, не є підставою для скасування рішення суду, оскільки її син ОСОБА_3 , який на час розгляду справи в суді досяг 10 річного віку, сам висловив своє бажання проживати разом з батьком і підстав для їх неприйняття до уваги у суду відсутні.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2018 року було вжито заходів забезпечення позовних вимог сторін шляхом надання спілкування матері ОСОБА_1 з дитиною на підставі ч.1 ст. 4 п «с» ст. 7 Конвенції «Про контакт з дітьми» (Страсбург-2003). Проте контак між матірю та дитиною не було встановлено під час розгляду справи суді.

Також, апеляційний суд звертає увагу, що ОСОБА_3 під час зустрічей з матір'ю ОСОБА_1 та його рідним братом ОСОБА_4 проявив явну неповагу до них, вів себе агресивно до рідних людей та в подальшому взагалі відмовився від зустрічей з ними, що підтверджується актами про зустрічі, які були складені комісією з питань прав дитини при виконавчому комітеті Півлоградської міської ради від 15.01.2019 року, 22.01.2019 року, 29.01.2019 року та 05.02.2019 року.

Крім того, зважаючи на агресивну поведінку батька дитини щодо вкрай негативного ставлення до відповідачки, що в свою чергу потягло таке ж саме ставлення малолітнього ОСОБА_3 до матері, колегія суддів вважає, що саме позивач має значний вплив на дитину, що негативно впливає на взаємовідносини малолітнього ОСОБА_3 з матір'ю.

Разом з цим, апелянт ОСОБА_1 не позбавлена можливості звернутися до органу опіки та піклування з питанням участі у вихованні та спілкуванні її з дитиною, а також у випадку порушення прав дитини та її прав в участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, вона має право звернутися до суду із вимогами про зміну місця проживання дитини, відповідно до положень ст. 159 СК України.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судове рішення ухвалене з додержанням норм процесуального права та у відповідності з нормами матеріального права і відсутні передбачені ст.309 ЦПК України підстави для скасування або його зміни.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

ОСОБА_14