ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2019 року м. Чернівці

Справа № 715/1369/19

Провадження №22-ц/822/1003/19

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Литвинюк І. М.

суддів: Височанської Н.К., Владичана А.І.,

секретар Собчук І.Ю.

за участю позивача ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 22 серпня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - Нижньопетрівецька сільська рада Сторожинецького району Чернівецької області, про позбавлення батьківських прав, головуючий у І-й інстанції Цуренко В.А.,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 В у липні 2019 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа - Нижньопетрівецька сільська рада Сторожинецького району Чернівецької області, про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що з 30 серпня 2015 року до вересня 2016 року вона та відповідач проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу у її батьків по АДРЕСА_1 . Під час проживання у них народилася спільна дитина донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Державна реєстрація дитини проведена за спільною заявою сторін відповідно до статті 126 Сімейного кодексу України (далі - СК України). Після остаточного припинення сімейних відносин сторони стали проживати окремо та перестали спілкуватися. З того часу дитина постійно проживає з нею та повністю знаходиться на її утриманні. Спорів стосовно міста проживання дитини не було, відповідач не заперечував, що дитина буде проживати з нею. Весь цей час відповідач не цікавився життям, станом здоров`я доньки, не піклувався про фізичний і духовний розвиток дитини, не виявляв бажання спілкуватись з дитиною та не приймав участь у її вихованні.

Зазначала, що 29 жовтня 2018 року вона одружилася з ОСОБА_5 і проживає разом з донькою та чоловіком ОСОБА_5 в будинку його батьків в с. Нижні Петрівці Сторожинецького району. Дитині забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення. Між ними всіма склалися усталені доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню дитини, її повноцінному світосприйманню життя та оточуючих людей. Нагляд за станом здоров`я дитини з моменту її народження і по сьогоднішній день здійснює вона, як мати. Батько дитини, тобто відповідач участі, в цій сфері життя дитини не приймав і не приймає. Відповідно до висновку ЛКК дитина є здоровою, супровід дитини до лікарів завжди здійснювала позивачка, донька відвідує дошкільний заклад Нижньопетрівецького ДНЗ «Ромашка».

25 червня 2019 року на засіданні виконавчого комітету Нижньопетровецької сільської Ради Сторожинецького району Чернівецької області відбувся всебічний та повний розгляд зібраних матеріалів стосовно доцільності позбавлення батьківських прав відповідача у відношенні до його малолітньої доньки. На засідання комісії відповідач не з`явився, з ним не було можливості зв`язатися. На засіданні комісії встановлено, що батько дитини не займається вихованням та утриманням доньки та у зв`язку з цим комісія зробила правильний висновок про доцільність позбавлення банківських прав відповідача у відношенні його малолітньої доньки. Враховуючи те, що з боку позивача ніколи не створювалися перешкоди у спілкуванні дитини з відповідачем та прийманні участі батька в вихованні його дитини, його поведінка свідчить про фактичну можливість, але вольове небажання виконувати відносно дитини батьківські обов`язки, покладені на нього законом. Це засвідчує, що відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків.

Просила позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав щодо його малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 22 серпня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Попереджено відповідача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про необхідність змінити ставлення до своєї доньки: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме про необхідність брати участь у її вихованні та утриманні і покладено на орган опіки та піклування Сторожинецьку районну державну адміністрацію та Нижньопетрівецьку сільську раду Сторожинецького району контроль за виконанням відповідачем своїх батьківських обов`язків.

На зазначене рішення представник позивача ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Посилається на те, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, та неправильно застосовано норми матеріального права.

Зазначає, що з вересня 2016 року відповідач жодного разу не відвідував доньку та жодного разу не спілкувався з нею. ОСОБА_3 не надано жодного доказу, який би підтверджував факт його участі у вихованні, утриманні доньки та його бажанні спілкуватися з нею. Твердження відповідача, що йому погрожували у разі відвідування дитини та що, нібито, батьки позивача заважали йому відвідувати дитину, є безпідставними та не підтверджено жодними доказами, а також спростовується показами свідків.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні обґрунтовані обставини вважати, що відповідач ОСОБА_3 злісно ухиляється від виконання свої батьківських обов`язків щодо виховання своєї малолітньої доньки - ОСОБА_4

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що батьками ОСОБА_4 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сторони по справі, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .

Відповідно до довідки, виданої Нижньопетрівецьким ДНЗ «Ромашка» №11 від 10 червня 2019 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відвідує даний ДНЗ.

З характеристики №972 від 31 травня 2019 року, виданої Чагорською сільською радою Старостинського округу №1 в с. Молодія Глибоцького району Чернівецької області, а також з характеристики №477 від 21 червня 2019 року, виданої Нижньопетрівецькою сільською радою Сторожинецького району Чернівецької області, видно, що ОСОБА_1 одружена, проживає без реєстрації місця проживання в с. Нижні Петрівці Сторожинецького району Чернівецької області, в хороших відносинах з сусідами та односельчанами, заяв та скарг відносно неї до виконавчого комітету не надходило, на засіданні адміністративної комісії не розглядалася, до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувалась.

Згідно з актом обстеження житлово-побутових умов від 04 липня 2019 року, ОСОБА_1 проживає в АДРЕСА_2 без реєстрації та має на утриманні дитину, яка проживає з нею та до складу її сім`ї входять: свекруха ОСОБА_6 , кумната ОСОБА_7 , чоловік ОСОБА_5 , племінниця ОСОБА_8 , племінник ОСОБА_9 .

Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Підстави для позбавлення батьківських прав передбачені статтею 164 СК України.

Так, згідно з частиною першою статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені умови, як кожну окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, тобто свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Вказаний захід впливу підлягає застосуванню лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року у цивільній справі № 753/1233/15-ц (провадження №61-12938св19).

З огляду на викладене, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову про позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено; належних та допустимих доказів свідомого ухилення ОСОБА_3 від виконання своїх батьківських обов`язків, які б були законною підставою для позбавлення його батьківських прав, позивачем не надано.

Встановивши відсутність свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а також те, що батько дитини виявляв намір спілкуватись з дитиною, проти позбавлення батьківських прав заперечує, суд першої інстанцій дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову про позбавлення відповідача батьківських прав на підставі статті 164 СК України, а також попередження ОСОБА_3 про необхідність змінити ставлення до виконання обов`язків з виховання доньки та покладення на органи опіки та піклування контролю за виконанням ним батьківських прав.

Висновок органу опіки та піклування Нижньопетровецької сільської ради Сторожинецького району від 25 червня 2019 року, згідно з яким було визнано за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_4 , має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (частини 5, 6 статті 19 СК України).

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частинами 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За вимогами статті 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія суддів вважає, що належних та допустимих доказів для спростування висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, передбачених статтями 76, 77, 78 ЦПК України, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування рішення відповідно до ст. 376 ЦПК України, апеляційна скарга не містить.

Апеляційна скарга також не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України») Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив обставини справи, перевірив доводи позивача, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 22 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 14 листопада 2019 року.

Головуючий І.М. Литвинюк

Судді: Н.К. Височанська

А.І. Владичан