Постанова

Іменем України

13 листопада 2019 року

м. Київ

справа №489/970/17

провадження №61-46503св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С. (суддя-доповідач),

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Сердюка В. В., Фаловської І. М.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Миколаївської міської ради, виконавчого комітету Миколаївської міської ради, про визнання дозволів на перепланування нежитлового приміщення недійсними, скасування та визнання ордерів недійсними, виселення та зняття з реєстраційного обліку, визнання права на житлову площу за касаційними скаргами ОСОБА_2 та виконавчого комітету Миколаївської міської ради на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 червня 2018 року у складі судді Тихонової Н. С. та постанову апеляційного суду Миколаївської області від 21 вересня 2018 року у складі колегії суддів: Шаманської Н. О.,

Данилової О. О., Коломієць В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Миколаївської міської ради, виконавчого комітету Миколаївської міської ради,

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

1. У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , Миколаївської міської ради з позовом, у якому просив дозволи, надані ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на перепланування нежитлового приміщення холу, розташованого на першому поверсі в гуртожитку по АДРЕСА_1 недійсними, скасувати та визнати ордери, видані на їх ім`я, недійсними, виселити та зняти їх з реєстраційного обліку, визнати за позивачем право на житлову площу.

2. Позовна заява мотивована тим, що позивач разом зі своєю дружиною та двома дітьми проживає в кімнатах АДРЕСА_1 , як він вважає, потребує поліпшення житлових умов. З приводу цього він неодноразово звертався до місцевих державних органів з проханням надати йому місця загального користування на першому поверсі вказаного будинку (нежитлові приміщення).

3. 21 квітня 2016 року постійною комісією міської ради з питань житлово-комунального господарства, комунальної власності та благоустрою міста позивачу було надано дозвіл на приєднання місця загального користування (холу) на першому поверсі в гуртожитку по

АДРЕСА_1 з метою поліпшення житлових умов за умови належного оформлення документів згідно з чинним законодавством і при умові відсутності обмеження інтересів інших громадян.

4. У подальшому позивачу стало відомо, що дане приміщення виділено працівникам поліції, учасникам антитерористичної операції

ОСОБА_3 та ОСОБА_2

5. Позивач вважає, що дозволи, видані вказаним вище особам на перепланування нежитлових приміщень, надані з порушенням вимог законодавства та є недійсними, оскільки видані без відповідного рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради на підставі підроблених документів.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

6. Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 червня

2018 року позов задоволено частково.

Визнано недійсними ордери, видані виконавчим комітетом Миколаївської міської ради на ім`я ОСОБА_2 від 03 червня 2015 року на житлове приміщення - кімнату №

НОМЕР_1 та на ім`я ОСОБА_3 від 27 серпня 2015 року на житлове приміщення - кімнату № АДРЕСА_7 у гуртожитку за цією ж адресою. Скасовано реєстрацію їх місця проживання. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

7. Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що при видачі

ОСОБА_3 та ОСОБА_2 житлового приміщення було порушено порядок надання житлових приміщень, а тому ордери, видані виконавчим комітетом Миколаївської міської ради на вселення відповідачів в спірні кімнати є недійсними.

8. Місцевий суд також указав, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного прави (визнання недійсними ордерів) є правильним, оскільки рішення про надання житлових приміщень відповідачам виконавчим комітетом Миколаївської міської рада не приймалось.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

9. ОСОБА_2 та виконавчий комітет Миколаївської міської ради оскаржили рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог в апеляційному порядку.

10. Постановою апеляційного суду Миколаївської області від 21 вересня 2018 року апеляційні скарги ОСОБА_2 та виконавчого комітету Миколаївської міської ради залишено без задоволення. Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 червня 2018 року залишено без змін.

11. Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, дав їм належну оцінку. Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону і матеріалам справи.

12. Рішення суду першої інстанції в частині відмови у визнанні недійсними дозволів на перепланування нежитлових приміщень в апеляційному порядку не оскаржувалось, а тому апеляційним судом не перевірялось.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

13. Укасаційній скарзі, поданій у жовтні 2018 року, ОСОБА_2 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

14. У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2018 року, виконавчий комітет Миколаївської міської ради просить скасувати ухвалені у справі судові рішення в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

15. Касаційна скарга ОСОБА_2 мотивована тим, що при вирішення спору суд неправильно застосував положення статей 58, 59 128, 129 ЖК УРСР та прийшов помилкового висновку про те, що ордер на вселення видано з порушенням вимог закону.

16. Заявник указує, що після переобладнення нежитлової приміщення холу в експлуатацію було прийнято дві житлові кімнати. Ці кімнати були вільні, позивач не надав жодних доказів на підтвердження того, що спірні кімнати були ним зайняті, або йому виділялись. Видача ордерів на вселення в ці кімнати проведена у відповідності до вимог статей 128, 129 ЖК УРСР у відповідній редакції.

17. Крім того, станом на момент видачі ордерів, 2015 рік, не вимагалось від виконавчого комітету прийняття відповідного рішення про видачу ордеру.

18. Заявник також наголошує на тому, що у 2016 році позивачу було погоджено надання дозволу приєднання йому частини холу лише за умови відсутності обмеження інтересів інших громадян. Проте видача оспорених ордерів мала місце раніше - 03 червня 2015 року та 27 серпня 2015 року.

19. Доводи касаційної скарги виконавчого комітету Миколаївської міської ради зводяться до того, що перепланування спірного холу проведено у відповідності до закону. Надання виконавчим комітетом Миколаївської міської ради ордерів на ім`я ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на вселення в кімнати АДРЕСА_6, АДРЕСА_7 відбулось за приписам положень Житлового кодексу УРСР в редакції, діючій на момент їх видачі.

20. Наголошено на тому, що позивач ОСОБА_1 забезпечений площею в гуртожитку, не меншою, ніж встановлено діючим законодавством України. Позивач разом із дружиною проживають в кімнаті АДРЕСА_4 , яка знаходиться взагалі на іншому поверсі, ніж розташовані спірні житлові кімнати АДРЕСА_8 та № АДРЕСА_7. У свою чергу, ОСОБА_2 перебував на квартирному обліку в апараті УМВС України в Миколаївській області з 29 квітня 2015 року. ОСОБА_3 є особою з числа дітей-сиріт, власного житла не мав на час надання ордеру.

Доводи інших учасників справи

21. Відзив ОСОБА_1 на касаційні скарги мотивовано тим, що оскаржені судові рішення є законними та обґрунтованими, ухвалені з правильним застосуванням норм матеріального права та дотриманням норм процесуального закону. Просить касаційні скарги залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

22. Ухвалами Верховного Суду від 28 січня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі, справу витребувано з суду першої інстанції.

23. Ухвалою Верховного Суду від 06 листопада 2019 року справу призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

24. Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

25. Касаційні скарги підлягають задоволенню.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

26. Будівля гуртожитку по АДРЕСА_1 належить до об`єктів комунальної власності та перебуває на балансі виконавчого комітету Миколаївської міської ради.

27. Позивач ОСОБА_1 проживає в кімнатах АДРЕСА_9-АДРЕСА_10 вказаного гуртожитку разом з сім`єю: дружина, дочка і син. Вважає, що має право на поліпшення житлових умов.

28. Починаючи з 2011 року позивач звертався до Миколаївської міської ради для вирішення питання про отримання додаткової житлової площі для покращення житлових умов його сім`ї.

29. 23 березня 2016 року позивач звернувся до постійної комісії з питань житлово-комунального господарства та благоустрою міста Миколаївської міської ради із проханням розглянути питання щодо поліпшення його житлових умов шляхом надання дозволу на приєднання місця загального користування (холу), що не експлуатується, на першому поверсі гуртожитку до адреси його безпосереднього проживання з сім`єю.

30. Звернення позивача було розглянуто комісією та встановлено, що об`єкти будівництва за адресою гуртожитку відсутні та позивачем зібрано підписи щодо погодження мешканцями гуртожитку відведення місця загального користування на першому поверсі гуртожитку ОСОБА_1 для його безпосереднього проживання разом з сім`єю та запропоновано Комісії з питань житлово-комунального господарства та благоустрою міста Миколаївської міської ради розглянути це питання.

31. За результатами розгляду вищевказаного питання Комісією з питань житлово-комунального господарства та благоустрою міста Миколаївської міської ради 21 квітня 2016 року погоджено надати дозвіл позивачу за умови належного оформлення документів згідно з чинним законодавством і при умові відсутності обмеження інтересів інших громадян.

32. 28 квітня 2016 року позивач звернувся до директора КП СКП «Гуртожиток» із заявою про обстеження виділеного йому приміщення з метою подальшого виготовлення технічної документації на підставі отриманого ним дозволу.

33. 13 травня 2016 року позивачу стало відомо про те, що виділене йому приміщення не є вільним, в ньому зареєстровані мешканці гуртожитку -учасники антитерористичної операції ОСОБА_4 та ОСОБА_2 . Відповідно до ордерів, виданих Миколаївською міською радою останнім дане приміщення виділено на підставі розпорядження адміністрації Ленінського району Миколаївської міської ради про готовність до експлуатації кімнат.

34. Згідно протоколу засідання постійної Комісії з питань житлово-комунального господарства та благоустрою міста Миколаївської міської ради від 20 травня 2014 року, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 комісією надано дозвіл на перепланування нежитлового приміщення за адресою:

АДРЕСА_5 . 03 березня 2015 року адміністрацією Ленінського району Миколаївської міської ради видано розпорядження про готовність до експлуатації кімнат

№ АДРЕСА_8, АДРЕСА_7 в гуртожитку та вказано відповідачам ОСОБА_3 та ОСОБА_2 звернутись до комунального підприємства Миколаївського міського бюро технічної інвентаризації для внесення змін до матеріалів технічної інвентаризації.

36. Виконавчим комітетом Миколаївської міської ради 03 червня 2015 року ОСОБА_2 та 27 серпня 2015 року ОСОБА_3 видано ордери на вселення до кімнат АДРЕСА_8, АДРЕСА_7 відповідно, по

АДРЕСА_1 .

37. Рішення про надання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 житлових приміщень виконавчим комітетом Миколаївської міської ради не приймалось, а тому й не перевірялось дотримання відповідачами порядку перепланування нежитлових приміщень та переведення їх у житлові.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

38. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду вирішення справи.

39. Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

40. Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

41. Предметом спору у справі, яка переглядається, є визнання дозволів, наданих ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на перепланування нежитлового приміщення холу загальною площею 72,02 кв. м, розташованого на першому поверсі в гуртожитку по АДРЕСА_1 , недійсними, скасування та визнання ордерів, виданих на ім`я

ОСОБА_3 та ОСОБА_2 недійсними, виселення останніх із спірного житла та зняття з реєстраційного обліку, визнання за позивачем права на спірну житлову площу.

42. Предметом касаційного перегляду є судові рішення, ухвалені у даній справі в частині задоволення позовних вимог про визнання ордерів недійсними та зняття ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з реєстраційного обліку.

Щодо визнання ордерів недійсними

43. Статтею 47 Конституції України кожному гарантовано право на житло.

44. Статтями 58, 59 ЖК Української РСР визначені підстави і порядок видачі ордера та визнання ордера на жиле приміщення недійсним. Зокрема, ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень. Вимогу про визнання ордера недійсним може бути заявлено протягом трьох років з дня його видачі.

45. Отже, ордер на жиле приміщення визнається судом недійсним у випадку, коли при вирішенні питання про надання жилого приміщення мали місце: неправомірні дії службових осіб; було порушено порядок та умови їх надання і такий позов заявлений до суду не пізніше трьох років з дня видачі ордера.

46. Виданий на жиле приміщення ордер у випадках, зазначених у статті 59 ЖК Української РСР, підлягає визнанню недійсним з наслідками, передбаченими статтею 117 цього Кодексу.

47. Так, відповідно до статті 117 ЖК Української РСР у разі визнання ордера на жиле приміщення недійсним внаслідок неправомірних дій осіб, які одержали ордер, вони підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення. Якщо громадяни, зазначені в ордері, раніше користувалися жилим приміщенням у будинку державного або громадського житлового фонду, їм повинно бути надано жиле приміщення, яке вони раніше займали, або інше жиле приміщення. У випадках визнання ордера на жиле приміщення недійсним з іншим підстав, крім випадку, передбаченого частиною першою цієї статті, громадяни, зазначені в ордері, підлягають виселенню з наданням іншого жилого приміщення або приміщення, яке вони раніше займали.

48. За положенням статі 127 ЖК Української РСР для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки.

49. Системне тлумачення положень статей 128, 129 ЖК Української РСР

(у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) дає можливість зробити висновок, що спеціальний ордер на жилу площу в гуртожитку надається на підставі спільного рішення адміністрації підприємства і профспілкового комітету і є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

50. Пунктом 10 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР від 03 червня 1986 року № 208, яка діяла на момент виниклих правовідносин, передбачено, що на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер (додаток), який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Ордер може бути виданий лише на вільну жилу площу.

51. Отже, ордер на жиле приміщення з огляду на його видачу на зайняте жиле приміщення може бути визнаним недійним лише у випадку, якщо особа, яка фактично проживає у приміщенні, зайняла його на законних підставах.

52. Суди вважали доведеним, що відповідачами ОСОБА_3 та

ОСОБА_2 було проведено перепланування місць загального користування, з порушенням норм діючого законодавства в галузі будівництва, на поверсі, де проживає позивач разом зі своєю сім`єю та інші мешканці гуртожитку, які в силу положень ЖК України мають право користування містами загальної нежитлової площі гуртожитку, у тому числі й коридорами, де відбувалось будівництво.

53. Разом із тим, позивач у справі ОСОБА_1 проживає в кімнатах № АДРЕСА_9-АДРЕСА_10 гуртожитку АДРЕСА_1 разом з сім`єю: дружина, дочка і син. Загальна площа вказаних кімнат становить 50 кв. м, житлова

30 кв. м. Кімнати розташовані на сьомому поверсі зазначеного гуртожитку.

54. Спірні кімнати АДРЕСА_8 , АДРЕСА_7утворились в результаті перепланування місця загального користування холу на першому поверсі вказаного гуртожитку.

20 травня 2014 рокупостійною комісією з питань житлово-комунального господарства та благоустрою міста Миколаївської міської ради Завгородньому О. В. та ОСОБА_2 надано дозвіл на перепланування нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 (перший поверх). Розпорядженнями адміністрації Ленінського району кімнати АДРЕСА_8, АДРЕСА_7 були введені в експлуатацію.

55. Актом Державної архітектурно-будівельної інспекції України в Миколаївській області від 28 квітня 2016 року, складеного за заявою позивача, встановлено, що переобладнення спірних кімнат проведено відповідно до чинного законодавства, оскільки адміністрації районів мали відповідні повноваження на прийом в експлуатацію приміщень. Порушень не встановлено.

56. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що спірні приміщення виділялись позивачу або були ним зайняті.

57. 21 квітня 2016 року Комісією з питань житлово-комунального господарства та благоустрою міста Миколаївської міської ради погоджено надати дозвіл позивачу за умови належного оформлення документів згідно з чинним законодавством і при умові відсутності обмеження інтересів інших громадян.

58. Разом із тим, видача оспорених ордерів здійснено 03 червня 2015 року

та 27 серпня 2015 року.

59. У ході судового розгляду справи суди встановили, що позивач

ОСОБА_1 разом зі своєю дружиною забезпечені житлом в гуртожитку, площею не меншою, ніж встановлено діючим законодавством України.

60. Разом із тим, матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_2 перебував на квартирному обліку в апараті УМВС України в Миколаївській області з 29 квітня 2015 року складом сім`ї з 1 особи. ОСОБА_3 є особою з числа дітей-сиріт, власного житла не мав на час надання ордеру. Обоє проходили службу в районі проведення антитерористичної операції

(а. с. 82, 83 т.2).

61. Вказані обставини стороною позивача не спростовані.

62. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

63. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

64. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

65. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

66. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

67. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України.

68. Право вибору способу захисту, передбаченого законом, належить особі, яка звернулася за захистом свого права.

69. З урахуванням наведених норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

70. Судові рішення не містять висновків про те, яким чином були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача у даній справі.

71. Погодження щодо надання дозволу позивачу на передачу місць загального користування на першому поверсі гуртожитку по

АДРЕСА_1 , видане з умовою, а саме, за відсутності обмеження інтересів інших громадян, 21 квітня 2016 року, тобто майже через рік після видачі ордерів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не свідчить про порушення прав чи інтересів позивача у даній справі.

Щодо зняття з реєстраційного обліку

72. Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

73. Таким чином, відповідно до зазначеної норми зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про:

74. позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

75. Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

76. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

77. Позивач ОСОБА_1 не є ані власником, ані користувачем спірних кімнат.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

78. Частиною першою статті 412 ЦПК України підставою для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

79. Згідно з частинами другою та третьою статті 412 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення; неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягає застосуванню.

80. Оскільки у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, тому ухвалені у справі судові рішення в оскарженій часині підлягають скасуванню з ухваленням у цій частині нового рішення про відмову в задоволенні цих вимог.

Керуючись статтями 400, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

1. Касаційні скарги ОСОБА_2 та виконавчого комітету Миколаївської міської ради задовольнити.

2. Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 червня 2018 року та постанову апеляційного суду Миколаївської області від 21 вересня

2018 року в частині вирішення позовних вимог про визнання ордерів недійсними та зняття з реєстраційного обліку скасувати, у цій частині ухвалити нове рішення.

3. Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Миколаївської міської ради, виконавчого комітету Миколаївської міської ради, про визнання ордерів недійсними та зняття з реєстраційного обліку.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська