Дата документу 31.01.2019
Справа № 334/5912/18
Провадження № 2/334/919/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2019 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Турбіної Т.Ф., при секретарі Лиходід А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Запоріжжі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», Дніпровського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області, третя особа: приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв Артем Анатолійович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», Дніпровського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ в Запорізькій області, третя особа: приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А.А., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, в обґрунтування якого зазначив, що 27.12.2007 він заповнив анкету (заяву) на отримання в КБ «ПриватБанк» споживчого кредиту на суму 3000,00 грн. строком на 1 рік. Вказану заяву було заповнено та підписано лише в одному примірнику, який залишився у Банка, а будь-які інші документи щодо взаємовідносин з останнім, позивач не підписував і для ознайомлення їх йому не надавали.

У 2013 році ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом, в якому вимагало сплати ОСОБА_1 борг за договром від 27.12.2007, але ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19.01.2014 (справа № 334/4281/13-ц), позовні вимоги Банку залишені без розгляду. В апеляційному порядку ця ухвала не оскаржувалась.

10.08.2018 позивач випадково дізнався, що його майно і рахунки арештовано органами ДВС, після чого 14.08.2018, ознайомившись з матеріалами виконавчого провадження, дізнався про те, що 17.01.2017 приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. вчинено виконавчий напис за № 279 про стягнення з нього на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» грошових коштів у розмірі 49968,88 грн., на підставі якого 28.07.2017 державним виконавцем Дніпровського ВДВС м. Запоріжжя було відкрито виконавче провадження № 54399880.

ОСОБА_1 вважає, що виконавчий напис вчинений з численними порушеннями законодавства, а тому є таким, що не підлягає виконанню, у зв'язку з тим, що нотаріусом були порушені вимоги закону «Про нотаріат», оскільки його дії були вчинені поза межами свого нотаріального округу (бо стягувач та боржник не відносяться до Чергігівського міського нотаріального округу). Також при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен був перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення всі необхідні документи (первинні бухгалтерські документи, які підтверджують факти оплати або неналежної оплати), зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, адже згідно з п.2 зазначеного Переліку, для стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, стягувач зобов'язаний надати оригінал кредитного договору та засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості, але ніякого «оригіналу кредитного договору» надано не було, бо його не існує (є тільки Анкета-Заява), як не існує самого кредитного договору, крім того, з дня виникнення права вимоги минуло більше ніж три роки (право вимоги виникло після припинення дії так званого «договору» (якщо вважати його укладеним), тобто з 27.12.2008 року, трирічний термін сплив 27.12.2011 року, також, заборгованість не є безспірною і жодного документального підтвердження визнання ОСОБА_1 суми боргу немає.

Крім того, у позові зазначено, що на час видання виконавчого напису (17.01.2017 року) діяла редакція Закону України «Про захист прав споживачів», згідно п.п.7 ч.1 ст.11 якого, кредитодавцю заборонялось вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув.

Також ОСОБА_1 у позові зазначив, що приватним нотаріусом, в порушення ст.88 Закону України «Про Нотаріат», оспорюваний виконавчий напис було вчинено після спливу трирічного строку з дня виникнення вимоги.

З врахуванням вищевказаного, просить позовні вимоги задовольнити, а виконавчий напис № 279, вчинений 17.01.2017 приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. про стягнення з нього на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» грошових коштів у розмірі 49968,88 грн. визнати таким, що не підлягає виконанню.

В судове засідання позивач не з'явився, його представник - адвокат Яма Д.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача АТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не звився, подав суду відзив, згідно якого зазначив, що вчинений нотаріусом напис був здійснений у відповідності до чинного законодавства, підстав для відмови у вчиненні нотаріальної дії у нього не було, а подані для вчинення нотаріальної дії документи відповідали вимогам законодавства України, що свідчить про спростування доводів позивача. Крім того, у випадку виконання позивачем належним чином грошових зобов'язань перед Банком, він би мав як доказ документ/довідку про повне їх виконання та надав би її як доказу суду, однак вищевказаний документ у позивача відсутній, бо грошове зобов'язання за договором існує до теперішнього часу. З огляду на те, що зобов'язання Позичальника за кредитним договором не виконані, а договір діє до повного його виконання, тому у приватного нотаріуса були наявні всі правові підстави для вчинення виконавчого напису.

Представник відповідача Дніпровського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області в судове засідання не з'явився, суду надав заяву про слухання справи без його участі, просить прийняти рішення відповідно до чинного законодавства.

Третя особа - приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А.А. в судове засідання не з'явився, суду надав заяву про слухання справи без його участі.

Вивчивши письмові матеріали, оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат», нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595.

Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до укладеного між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», кредитного договору без номеру від 27.12.2007 року позивач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі у розмірі 3000,00 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною 1 ст. 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Банком умови кредитного договору були виконані в повному обсязі, але у зв'язку з тим, що ОСОБА_1 взяті на себе обов'язки, щодо виконання умов договору, не виконував, виникла заборгованість по сплаті кредиту, для стягнення якої Банк у 2013 році звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до останнього про стягнення заборгованості.

Ухвалою суду від 19.01.2014 (справа №3344/4281/13-ц, провадження №2/334/6/15) позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за заявою представника Банку було залишено без розгляду.

Згідно наданих приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. документів, 27.10.2016 банк надіслав на адресу ОСОБА_1 претензію про наявність боргу, яка існувала станом на 30.09.2016.

09.11.2016 Банк звернувся до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А.А. із заявою про вчинення виконавчого напису на копії кредитного договору б/н від 27.12.2007 для стягнення зазначеної заборгованості за вказаним кредитним договором, а саме: 49968,88 грн., яка складалась із: заборгованості за тілом кредиту - 6846,95 грн., заборгованості за відсотками - 36601,57 грн., заборгованості з пені та комісії - 3902,79 грн., заборгованості по штрафам - 2367,57 грн. Згідно вказаного виконавчого напису стягнення здійснювалось за період з 27.12.2007 по 30.09.2016.

Зі змісту заяви банку про вчинення виконавчого напису вбачається, що для вчинення виконавчого напису нотаріусу надані наступні документи: копія кредитного договору; засвідчена виписка з особового рахунку боржника (копія); вимога про усунення порушень за Кредитним договором, розрахунковий документ про оплату послуг поштового зв'язку (копія); опис вкладення в цінний лист (копія); установці документи ПАТ КБ «ПриватБанк», Витяг з ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців щодо ПАТ КБ «ПриватБанк», довіреність представника ПАТ КБ «Приватбанк» (копія); паспорт представника ПАТ КБ «Приватбанк» (копія).

Згідно наданих приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. документів, на підставі яких було видано виконавчий напис, що оскаржується, для вчинення виконавчого напису банком також було надано розрахунок заборгованості за кредитним договором.

З розрахунку вбачається, що останній платіж на погашення заборгованості був здійснений у грудні 2011 року. Пред'явлена до стягнення пеня у сумі 3902,79 грн. нарахована за період з січня 2012 року по 30.09.2016,тобто нарахування пені здійснювалося банком протягом майже п'яти років всупереч вимог статті 558 ЦК України.

З доданих до заяви банку про вчинення виконавчого напису від 09.11.2016 документів вбачається, що згідно списку згрупованих поштових відправлень, 27.10.2016 Банк надіслав на адресу реєстрації ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) вимогу достроково (у разі несплати простроченої заборгованості протягом 30 календарних днів з дати одержання повідомлення) повернути в повному обсязі отримані кредитні кошти (загальну суму заборгованості у розмірі 49968,88 грн.), сплатити основний борг, відсотки, пеню та комісію. При цьому, письмова вимога про усунення порушень не містить дати її складання, у справі відсутні докази про отримання боржником такої вимоги.

На підставі заяви Банку та доданих до неї документів, відповідно до статті 34 ч. 1 п. 19, ст. ст. 87, 88, 89 Закону України «Про нотаріат» та п. 2 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в редакції від 10 грудня 2014 на підставі Постанови Кабінету міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», 17.01.2017 приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. вчинено виконавчий напис за реєстровим номером № 279 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» невиплачених в строк відповідно до умов кредитного договору № б/н від 27.12.2007 заборгованості станом на 30.09.2016 у розмірі 49968,88 грн., яка складалась з: заборгованості за тілом кредиту - 6846,95 грн., заборгованості за відсотками - 36601,57 грн., заборгованості з пені та комісії - 3902,79 грн., заборгованості по штрафам - 2367,57 грн. Стягнення здійснюється за період з 27.12.2007 року по 30.09.2016 року. Виконавчий напис набирає чинності з дня його вчинення і може бути пред'явлений до примусового виконання протягом одного року.

Для примусового виконання вищевказаного виконавчого напису Банк звернувся до Дніпровського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області, у зв'язку з чим, постановою державного виконавця Москаленко Лесею Петрівною від 18.07.2017 було накладено арешт на грошові кошти ОСОБА_1, які містились на банківських рахунках, відкритих на його ім'я, а також постановою від 28.07.2007 було відкрито виконавче провадження ВП № 54399880.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

В силу вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Главою 16 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5 (далі - Глава Порядку) передбачено порядок вчинення виконавчих написів.

Згідно 1.1 Глави Порядку, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.

Згідно з п.п. 3.1, 3.2, 3.5 п. 3 гл. 16 розд. ІІ Порядку нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за яким стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172, а при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у цьому переліку.

За змістом указаних норм права на підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора, тобто нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред'явлених до нього вимог і визнання їх. Зокрема, документом, що підтверджує цей факт, є отримання боржником вимоги стягувача щодо усунення порушень зобов'язання з підписом боржника про його отримання, що свідчить про ознайомлення боржника з поданою вимогою. Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові від 20 травня 2015 року (справа № 6-158цс15).

Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов'язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною.

Позивач заперечує факт отримання ним вимоги кредитора і у справі відсутні докази про отримання ним такої вимоги, що позбавило його можливості задовольнити або оскаржити цю вимогу кредитора.

За тих обставин, що згідно списку згрупованих поштових відправлень, письмова вимога Банку про усунення порушень за кредитним договором надсилалася Банком 27.10.2016, а із заявою про вчинення виконавчого напису про стягнення вказаної заборгованості банк звернувся до нотаріуса 09.11.2016, права боржника на добровільне виконання вимог банку протягом встановленого законом строку чи оскарження виставленої вимоги вочевидь не могли бути дотримані, відтак, для вчинення виконавчого напису не були подані документи на підтвердження безспірності заборгованості.

У постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 року № 6-887цс17 зроблено висновок, що відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Згідно п. 3.4. Глави Порядку строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу.

Згідно п. 6.3 Глави Порядку, вчинення виконавчого напису за договором позики здійснюється з урахуванням вимог статті 1050 Цивільного кодексу України.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.01.1992 р. № 2 «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову у їх вчинені» у п. 13 роз'яснено, що відповідно до ст. ст. 34, 36, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом лише за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується документами, передбаченими спеціальним нормативним актами з цього приводу, і що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у випадках, коли законом встановлено інший строк давності, не минув цей строк.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 2 ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків.

Згідно з частинами першою, п'ятою статті 261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Судом встановлено, що за договором, укладеним між Банком та ОСОБА_1 27.12.2007, останній платіж позивачем було здійснено 08.12.2011, тобто саме з цього дня у кредитора розпочався трирічний термін, протягом якого він мав право пред'явити до боржника вимогу про дострокове повернення кредиту. Однак, з вказаною вимогою про дострокове повергнення до ОСОБА_1 Банк звернувся лише 27.10.2016, при цьому суду не надано доказів отримання її ОСОБА_1

Таким чином, виконавчий напис було вчинено без дотримання вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат», оскільки таким чином відбулося задоволення вимог банку про стягнення заборгованості, яка розрахована поза межами трирічного строку позовної давності для вимог про стягнення заборгованості за кредитом та відсотками та поза межами строку позовної давності щодо стягнення пені.

Нотаріусу не надано всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості, тому не було правових підстав для видачі виконавчого напису в силу вимог Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

З огляду на викладене, виконавчий напис, вчинений 17.01.2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем, зареєстрований в реєстрі за № 279 вчинений без дотриманням вимог закону, у зв'язку з чим наявні підстави для задоволення позову про визнання його таким, що не підлягає виконанню.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 258, 259, 263, 264, 265, 273 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 17.01.2017 приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем та зареєстрований в реєстрі за № 279, про стягнення з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором б/н від 27.12.2007 року станом на 30.09.2016 року, у розмірі 49968,88 грн., яка складалась з: заборгованості за тілом кредиту - 6846,95 грн., заборгованості за відсотками - 36601,57 грн., заборгованості з пені та комісії - 3902,79 грн., заборгованості по штрафам - 2367,57 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Турбіна Т. Ф.