П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2019 року м. Київ

Справа №755/13618/17-ц

Резолютивна частина постанови оголошена 27 лютого 2019 року

Повний текст постанови складено 28 лютого 2019 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Довгополої А.В.

сторони: позивач ОСОБА_2

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Медичне Консалтингове Агенство»,

третя особа: Приватне підприємство «Ерідан»

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва, ухваленого суддею Савицьким О.А. 13 вересня 2018 року, повний текст рішення суду виготовлено 20 вересня 2018 року в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Медичне Консалтингове Агентство», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Приватне підприємство «Ерідан», про визнання договору недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

Справа №761/22687/17-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/824/2716/2019
Головуючий у суді першої інстанції: Савицький О.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.
В червні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом, згідно якого просить: визнати недійсним з моменту укладення Договір купівлі-продажу б/н від 30 червня 2017 року, укладений між ПП «Ерідан» та ТОВ «Медичне Консалтингове Агентство», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу КопійкоюВ.В. та зареєстрований в реєстрі за №3797 30.06.2011 року; зобов'язати відповідача відшкодувати йому витрати, пов'язані зі сплатою судового збору у повному обсязі.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 30 червня 2011 року Приватне підприємство «Ерідан» в особі Директора підприємства ХортСвітлани Володимирівни, та Товариство з обмеженою відповідальністю «Медичне Консалтингове Агентство» уклали між собою Договір б/н купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: нежитлових приміщень, розташованих на третьому поверсі адміністративної будівлі, що знаходиться у АДРЕСА_1, загальною площею 654,5 кв.м., за умовами якого ПП «Ерідан» гарантувало ТОВ «Медичне Консалтингове Агентство», що нерухоме майно, яке є предметом купівлі-продажу, не є предметом позовів чи претензій з боку третіх осіб сторін.

Разом з тим, позивач вказує, що на момент укладення вищенаведеного договору купівлі-продажу директору ПП «Ерідан» було відомо, що підприємство має невиконані зобов'язання щодо передачі йому частини площ 3-го поверху будівлі згідно Договору будівництва №3-06 від 16.05.2006 року.

Також, позивач зазначав, що окрім тієї обставини, що у Договорі на момент його укладення неправдиво було вказано щодо відсутності спорів стосовно об'єкту купівлі-продажу, спосіб оплати, обраний сторонами, свідчить про те, що за даним Договором взагалі здійснювалася будь-яка оплата його ціни, адже за згодою сторін 91,45% відсотків всієї ціни Договору не було сплачено у передбачений законом спосіб, а було зараховано згідно з попереднім договором.

При цьому, факт належної оплати покупцем придбаної нерухомості нотаріусом В.В. Копійкою не перевірявся, а «попередній договір», що за змістом є невід'ємною частиною Договору, - не посвідчувався.

За вказаних обставин, а також посилаючись на те, що даний правочин не був направлений на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, позивач просив позов задовольнити з підстав, передбачених ст.ст. 203, 215, 216, 217, 218, 219, 220, ч.1 ст. 228, 230 ЦК України.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 13 вересня 2018 року відмовлено ОСОБА_2 в задоволенні позову до ТОВ «Медичне Консалтингове Агентство», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Приватне підприємство «ЕРІДАН», про визнання договору недійсним.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивачем ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій він просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на те, що рішення не відповідає основним засадам судочинства.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_7, який діє в інтересах ОСОБА_2 підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник відповідача Старшинський В.А., який діє в інтересах ТОВ «Медичне консалтингове агентство» проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Положеннями ст.627 ЦК України врегульовано, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як зазначено у ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч.1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, 07 грудня 2010 року між ПП «Ерідан» та відповідачем було укладено Попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна - нежитлового офісного приміщення, предметом якого було зобов'язання укласти та нотаріально посвідчити основний Договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, що розташоване в АДРЕСА_1

Вказаний попередній договір було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Копійкою В.В. та зареєстрований в реєстрі за №7734.

В подальшому, а саме 30 червня 2011 року Приватне підприємство «Ерідан» в особі Директора підприємства Хорт С.В., та ТОВ «Медичне Консалтингове Агентство» уклали між собою Договір б/н купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: нежитлових приміщень, розташованих на третьому поверсі адміністративної будівлі, що знаходиться у АДРЕСА_1, загальною площею 654,5 кв.м., за умовами п.3.1 якого ціна продажу майна становить 4 410 666,67 грн., крім того ПДВ (20%) у розмірі 882 133,33 грн.

При цьому, п.п.3.2, 3.3. вказаного Договору передбачено порядок сплати вартості майна, відповідно до якого: 4 840 000,00 грн., в тому числі ПДВ (20%) у розмірі 806 666,67 грн., сплачені покупцем згідно з попереднім Договором, зараховуються у часткову оплату ціни майна; 226 400,00 грн., в тому числі ПДВ - 37 733,33 грн., сплачується покупцем протягом 5 банківських з моменту підписання та нотаріального посвідчення даного Договору; 176 400,00 грн., в тому числі ПДВ 29 400,00 грн., сплачується протягом 10 банківських днів з моменту підписання та нотаріального посвідчення даного Договору; 50 000,00 грн., в тому числі ПДВ 8 333,33 грн., сплачується протягом 3 банківських днів після недоліків, визначених Актом приймання-передачі майна.

Як встановлено в судовому засіданні, відповідачем у справі було перераховано на користь ПП «Ерідан» загальну вартість об'єкту нерухомості, що є предметом оспорюваного Договору купівлі-продажу на суму 5 292 800,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями, наявними в матеріалах справи.

Тобто, враховуючи вище встановлені обставини, а також зважаючи на наявність в матеріалах справи копій попереднього договору, основного договору та відповідних платіжних доручень, які було досліджено у судовому засіданні, суд першої інстанції вірно вважав безпідставними та такими, що не відповідають дійсності посилання позивача у своєму позові на відсутність розрахунків за Договором купівлі-продажу, а також нотаріальної форми попереднього договору, який є частиною основного оспорюваного правочину.

Щодо тверджень позивача про те, що оспорюваний правочин є недійсним в силу того, що договір не був направлений на реальне настання правових наслідків, обумовлених ним, а також введення покупця майна в оману, слід зазначити наступне.

Так, відповідно до положень ст. 204 Цивільного кодексу України правочин вважається правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або він не визнаний судом недійсним.

Згідно положень ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3,5,6 ст. 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Загальними вимогами чинності правочину є такі: зміст правочину не може суперечити ЦК України та іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вичинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; не може суперечити правам та інтересам осіб. Правочин може визнаватись недійсним за наявності дефектів у будь-якому елементі правочину.

Відповідно до статті 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Тлумачення статті 230 ЦК України свідчить, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов'язків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Обман може виражатися: в активних діях недобросовісної сторони правочину (наприклад, повідомлення іншій стороні помилкових відомостей, надання підроблених документів і т.п.); у пасивних діях недобросовісної сторони правочину, яка утримується від дій, які він повинен був зробити (зокрема, умисне умовчання про обставини, що мають істотне значення і т. п.).

Отже, для визнання правочину недійсним з підстав, встановлених ст. 230 Цивільного кодексу України необхідно встановити факт введення в оману однією стороною правочину іншу сторону.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9, правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Поряд з цим, згідно роз'яснень, які містяться в п.27 постанови Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року № 2, виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач, в обгрунтування недійсності договору, вказує про те, на момент укладення вищенаведеного договору купівлі-продажу директору ПП «Ерідан» було відомо, що підприємство має невиконані зобов'язання щодо передачі йому частини площ 3-го поверху будівлі згідно Договору будівництва №3-06 від 16.05.2006 року.

Тобто, на думку позивача, ПП «Ерідан» свідомо було приховано факт того, що частина приміщень, які були предметом оспорюваного договору, належать позивачу на підставі договору будівництва №03-06 від 16.05.2006 року.

Однак, вказані посилання позивача спростовуються наявною в матеріалах справи копією Договору №1/09 від 16 лютого 2009 року до Договору №3/06 на будівництво від 16.05.2006 року, яким позивач та ПП «Ерідан» досягли згоди про розірвання Договору №3/06 на будівництво від 16.05.2006 року.

При цьому, факт укладення між сторонами вищенаведеного договору також встановлений постановою Київського апеляційного господарського суду від 13 грудня 2017 року.

Разом з тим, обумовлене Договором купівлі-продажу нерухоме майно перейшло у власність відповідача та належним чином у передбаченому законом порядку зареєстроване за ним.

Отже, зобов'язання, що виникли внаслідок укладення наведеного договору купівлі-продажу між ПП «Ерідан» та ТОВ «Медичне Консалтингове Агентство» є виконаними, а відтак підстави для визнання його недійсним на підставі статті 230 ЦК України, відсутні.

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як передбачено вимогами ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Матеріали справи не містять будь-яких доказів, які б свідчили що позивач ОСОБА_2 був стороною договору купівлі-продажу нежитлових приміщень, укладеного між ПП «Ерідан» та ТОВ «Медичне Консалтингове Агентство», а отже відсутні підстави вважати, про наявність умислу введення в оману особи, яка не є стороною правочину з боку сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Висновки суду щодо наявності підстав для відмови в задоволенні позовних вимог, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

Порушень норм матеріального та процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.268, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до Верховного Суду з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: А.М.Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І.Шкоріна