Справа № 459/940/17 Головуючий у 1 інстанції: Кріль М.Д.
Провадження № 22-ц/811/282/18 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2019 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Струс Л.Б., Шандри М.М.,

секретар: Бадівська О.О.,

за участі в судовому засіданні відповідачки ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3, представника позивача ОСОБА_4 ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області в складі судді Кріля М.Д. від 28 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 (треті особи: Регіональний сервісний центр МВС у Львівській області в особі Територіального сервісного центру 4646, ОСОБА_6) про виділ частки із майна що є у спільній частковій власності шляхом стягнення її грошової компенсації, та припинення права власності на цю часту майна, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 28 лютого 2018 року позов ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (Тернопільська обл., Тернопільський р-н., смт. Велика Березовиця, вул. Відродження, 30, ІПН-) до ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (Львівська обл., м. Червоноград, вул. Мазепи, 20/16, ІПН-), третіх осіб: Регіональний сервісний центр МВС у Львівській області в особі Територіального сервісного центру 4646 (Львівська обл., м. Червоноград, вул. Козацька, 2), ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 (Львівська обл., м. Червоноград, вул. Івасюка, 27/11, ІПН-) про виділ частки із майна що є у спільній частковій власності шляхом стягнення її грошової компенсації, та припинення права власності на цю часту майна задоволено частково.Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 108778 (сто вісім тисяч сімсот сімдесят вісім) грн. 50 коп., що становить 1/2 частки ринкової вартості автомобіля НОМЕР_1, 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_2, набутого сторонами у їхню спільну сумісну власність подружжя в період перебування їх у шлюбі.Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судові витрати в розмірі 3691 (три тисячі шістсот девяносто одна) 95 коп., які складаються з: 2 971,20 грн. - вартості проведеної експертизи, та 720,75 грн. судового збору.Арешт автомобіля НОМЕР_1, 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_2, накладений ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 05.04.2017 року, після набрання рішенням законної сили скасовано. В решті позовних вимог відмовлено.

Дане рішення оскаржив ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2

В своїй апеляційній скарзі просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові ОСОБА_4 відмовити повністю. Вважає рішення незаконним та не обґрунтованим, таким, що винесене із порушенням норм процесуального права. Зазначає, що суд не взяв до уваги доводів відповідача та їх не спростував, навіть не дав їм правової оцінки. Також, зазначає, що судом не враховані обставини, викладені у рішенні Апеляційного суду Львівської області від 06.02.2018 року по справі №459/227/16-ц, а саме те, що на момент позову автомобіль не перебував у спільній сумісній власності та не міг бути предметом поділу спільного майна подружжя та відповідно і стягнення компенсації за автомобіль є безпідставним. Вказує на те, що суд мав встановити, що кошти від відчуження автомобіля не були використані в інтересах сім?ї, проте відповідачка давала пояснення, що на її утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей та на їх утримання необхідні кошти, а аліменти, які оплачує позивач не достатньо для утримання дітей.

В судове засідання окрім відповідача, її представника та представника позивача решта учасників справи (їх представники) не зявилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності (відсутності їх представників), зважаючи на те, що учасники справи повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки (неявки представників) суду представлено не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України, а також те, що позиції сторін по суті предмету перегляду викладені у апеляційній скарзі, відзиві на неї позивача, а також від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідачки та її представника на підтримання апеляційної скарги, представника позивача в заперечення скарги, дослідивши матеріали справи в межах доводів позовної заяви, відзиву на позовну заяву, апеляційної скарги та відзиву на неї, а також усних та письмових заяв та пояснень учасників справи та їх представників у судах обох інстанцій, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ч. 2 ст. 247 ЦПК України, ст.ст. 60, 63, 65, ч.1 ст.70, ч. 1 ст. 71 СК України, п. 30 постанови Пленум Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» та задовольняючи позов частково, виходив з того, що, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 17.07.2005 року, який рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 05.05.2016 року розірвано. Згідно копії договору купівлі-продажу №13779 від 09.12.2011 року, укладеного між ТзОВ «Дністер-Сервіс» та ОСОБА_7, продавець зобовязався передати у власність покупця товар, а покупець зобовязується прийняти товар і оплатити його на умовах даного договору. Найменування товару: HYUNDAI ACCENT RB 1.6 Comfort AT, VIN: Z94CU41DBBR078246. Ціна товару 144 150, 00 грн.. Відповідно до копій довідок ПАТ «Кредит ОСОБА_8» від 29.04.2015 року №№1871/12/01, 1871/12/02 за договором про надання споживчого кредиту № 0009-СL-72 від 14.12.2011 року ОСОБА_9 було надано кредит у сумі 111456,19 грн. з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом 14.12.2018 року. 29.04.2015 року заборгованість по кредиту повністю погашена, всі зобовязання виконані у повному обсязі, та знято обтяження із заставного майна, а саме: автомобіля НОМЕР_1, 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_2. Тобто, спірний автомобіль був придбаний сторонами під час шлюбу та за спільні кошти. Згідно копії договору купівлі-продажу транспортного засобу № 885 від 22.03.2016 року, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_10, продавець зобовязався передати у власність покупцю автомобіль НОМЕР_3. Відповідно до копії договору купівлі-продажу транспортного засобу № 901 від 22.03.2016 року, укладеного між ОСОБА_10 та ОСОБА_6, продавець зобовязався передати у власність покупцю автомобіль НОМЕР_3. За даними довідки Територіального сервісного центру 4646 від 30.07.2016 року № 31/13-4646/2655 згідно бази даних компютерного обліку «ДАІ-200» та НАІС ДДАІ МВС України автомобіль НОМЕР_4 був зареєстрований з 10.12.2011 року по 22.03.2016 року за ОСОБА_7 22.03.2016 року вищевказаний автомобіль був перереєстрований згідно ДКП № 885 від 22.03.2016 року на ОСОБА_10, а 23.03.2016 року вищевказаний автомобіль був перереєстрований згідно ДКП № 901 від 23.03.2016 року на ОСОБА_6. Відповідно до копії витягу з кримінального провадження № 0002159 18.10.2016 року, до ЄРДР внесено відомості за заявою ОСОБА_4 про те, що ОСОБА_11, зловживаючи його довірою, за відсутності ознак шахрайства, продала їхній автомобіль НОМЕР_4. Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 01.03.2017 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_10, ОСОБА_6, ОСОБА_12, ОСОБА_13, з участю третьої особи: Регіонального сервісного центру МВС у Львівській області в особі Територіального сервісного центру 4646, про визнання недійсними договорів купівлі-продажу автомобіля та інше задоволено частково. Визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_7 по 1/2 ідеальної частки у праві власності на автомобіль НОМЕР_3. Визнано недійсним договір купівлі-продажу автомобіля НОМЕР_3 від 22.03.2016 року за № 885, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_10. Витребувано в ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_2 автомобіль НОМЕР_3, з залишенням даного автомобіля у їх спільному користуванні, та вирішено питання судових витрат. Постановою Апеляційного суду Львівської області від 06.02.2018 року апеляційні скарги ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_10 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 1 березня 2017 року та ОСОБА_2 на додаткове рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 18 квітня 2017 року задоволено. Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 01 березня 2017 року та додаткове рішення цього ж суду від 18 квітня 2017 року скасовано та ухвалено у справі нове рішення яким у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_10, ОСОБА_6, ОСОБА_12, ОСОБА_13, з участю третьої особи: Регіонального сервісного центру МВС у Львівській області в особі Територіального сервісного центру 4646, про визнання недійсними договорів купівлі-продажу автомобіля та інше відмовлено, та вирішено питання судових витрат. При винесенні даної постанови судом апеляційної інстанції, крім іншого, встановлено наступне: 1) 9.12.2011 року, за час шлюбу, - сторонами ОСОБА_4 та ОСОБА_14 у спільну сумісну власність було набуто спірний автомобіль «HYUNDAI ACCENT» д.н.з. ВС 3744СО. Такий був придбаний частково за кредитні кошти (договір кредиту був оформлений відповідачем ОСОБА_14О.) та зареєстрований у органах МРЕВ за ОСОБА_14 Вказаний легковий, пасажирський автомобіль був придбаний та використовувався в інтересах сім'ї сторін. Позивач ОСОБА_4, зокрема, у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу був зазначений як особа, що має право керування транспортним засобом. Автомобіль був придбаний за суму 144150 грн., які у кредит отримала відповідач. Крім цього, було придбане додаткове обладнання до автомобіля. Частина коштів, яка була сплачена як перший внесок за придбання автомобіля - близько 30 тис. грн. сторонами було сплачено із спільних коштів, як стверджує позивач та відповідачем ОСОБА_14 не спростовано частина із цих коштів була отримана ними від відчуження (фактично передачі в користування за довіреністю) попереднього автомобіля, що належав сторонам на праві спільної сумісної власності Renault Kangoo. Кредитні кошти були повернуті за час перебування сторін у шлюбі та спільного проживання, а саме до квітня 2015 року. Вказане сторонами частково визнано, не спростовано та підтверджується наявними у матеріалах справи №459/2227/16-ц доказами; 2) Відповідно до усних та письмових пояснень сторін, їх представників, особистих даних сторін, характеристики з місця праці позивача, попередніх доказів про які йшлося, - сторони за час шлюбу працювали, є лікарями, що свідчить про можливість заробленими ними коштами повернути кредитні кошти. Крім цього, як вбачається із пояснень сторін, свідка ОСОБА_15 та частково підтверджено копіями квитанції про здійснення грошових переказів на ім'я позивача ОСОБА_4 у придбанні автомобіля сторонам допомагали їх батьки, що жодним чином не вказує про набуття будь-ким із сторін у особисту власність автомобіля чи набуття будь-ким із батьків частини автомобіля, оскільки, як вказано вище автомобіль був придбаний та використовувався сторонами спільно для задоволення їх інтересів, інтересів їх двох малолітніх дітей, тобто в інтересах сім'ї за час їх спільного проживання у період коли вони проживали у зареєстрованому шлюбі. Доказів протилежного не подано, на такі не вказано та клопотань про витребування таких не заявлялось; Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 05.07.2017 року, по даній справі було призначено судову автомобільно-товарознавчу експертизу, проведення якої доручено Львівському науково-дослідному інституту судових експертиз, та на вирішення експерта поставлено запитання щодо ринкової вартості автомобіля НОМЕР_5, 2011 р.в., номер кузова НОМЕР_2 на момент проведення експертизи. Відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи №3799 від 08.12.2017 року, ринкова вартість автомобіля НОМЕР_5, 2011 р.в., номер кузова НОМЕР_2, станом на момент проведення експертизи, становить 217 557,00 грн. На підставі наведеного вище, беручи до уваги те, що спірний автомобіль НОМЕР_6, 2011 року випуску, придбаний сторонами на час перебування їх у шлюбі, за спільні кошти, в інтересах сім`ї, то суд вважає, що даний автомобіль на час придбання та по час відчуження його третім особам належав сторонам на праві спільної сумісної власності у рівних частках. Окрім цього, враховуючи те, що мало місце подвійне відчуження спірного автомобіля, спочатку відповідачем ОСОБА_7 (без відома позивача) ОСОБА_10, а згодом останнім третій особі по справі ОСОБА_6, то згідно вищевказаних норм законодавства, позов підлягає до часткового задоволення, шляхом стягнення з відповідачки на користь позивача грошових коштів в сумі 108778, 50 грн., що становить 1/2 частки ринкової вартості спірного автомобіля.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, доводи ж скарги правильних висновків суду не спростовують.

Так, позивач ОСОБА_4 в квітні 2017 року звернувся в суд з даним позовом до ОСОБА_2 (треті особи: Регіональний сервісний центр МВС у Львівській області в особі Територіального сервісного центру 4646, ОСОБА_6), у якому просив виділити йому Ѕ частку автомобіля НОМЕР_5, 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_2, шляхом стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 грошової компенсації за таку його частку ( з врахуванням заяви про уточнення суми стягнення) 135778,5 грн., припинивши його право власності на Ѕ частину вказаного автомобіля.

В обґрунтування позову зазначав, що вони з відповідачкою перебували в зареєстрованому шлюбі з 17.07.2005 року, який рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 05.05.2016 року було розірвано. В час їхнього спільного проживання у шлюбі ними було придбано для сім`ї, за 144 150,00 грн., що тоді становило близько 18000 доларів США, автомобіль НОМЕР_5, 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_2, який 10.12.2011 року був зареєстрований у Червоноградському ВРЕР ДАІ за відповідачкою, та є їхньою спільною сумісною власністю подружжя, незалежно від того, що він був зареєстрований за відповідачкою. В подальшому з метою приховування спільного майна подружжя від можливого поділу, згідно одних документів 22.03.2016 року відповідачкою було оформлено договір купівлі-продажу спільного автомобіля, відповідно до якого остання нібито продала даний автомобіль ОСОБА_10, а по інших 23.03.2016 року також було оформлено договір купівлі-продажу спірного транспортного засобу, останній вже продав даний автомобіль ОСОБА_6. Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 01.03.2017 року його позов частково задоволено та визнано за ним та відповідачкою по 1/2 ідеальної частки у праві власності на вищевказаний автомобіль, визнано недійсним договір купівлі-продажу даного автомобіля від 22.03.2016 року №885 укладеного між відповідачкою та ОСОБА_10, та витребувано цей автомобіль в ОСОБА_6 на їхню з відповідачкою користь, із залишенням автомобіля в їхньому спільному користуванні. Так як спірний автомобіль знаходиться у фактичному користуванні і володінні відповідачки, поділити реально майно неможливо, як і неможливе спільне користування таким.

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною першою статті 65 СК України передбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Відповідно до ч.1 ст.70 Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За змістом ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», що рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК ( 2947-14 ). У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено, зокрема, судовим рішенням, що набрало законної сили у справі №459/227/16, сторони ОСОБА_4 та ОСОБА_11 з 17.07.2005 року по 17.05.2016 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

9.12.2011 року, за час шлюбу, сторонами ОСОБА_4 та ОСОБА_7 у спільну сумісну власність було набуто спірний автомобіль «HYUNDAI ACCENT» д.н.з. ВС 3744СО.

Такий був придбаний частково за кредитні кошти (договір кредиту був оформлений відповідачем ОСОБА_7І.) та зареєстрований у органах МРЕВ за ОСОБА_7 Вказаний легковий, пасажирський автомобіль був придбаний та використовувався в інтересах сімї сторін. Позивач ОСОБА_4, зокрема, у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу був зазначений як особа, що має право керування транспортним засобом. Автомобіль був придбаний за суму 144150 грн., у кредит відповідач отримала 111456,19 грн. Крім цього, було придбане додаткове обладнання до автомобіля. Частина коштів, яка була сплачена як перший внесок за придбання автомобіля близько 30 тис. грн. сторонами було сплачено із спільних коштів, як стверджує позивач та відповідачем ОСОБА_7 не спростовано частина із цих коштів була отримана ними від відчуження (фактично передачі в користування за довіреністю) попереднього автомобіля, що належав сторонам на праві спільної сумісної власності Renault Kangoo. Кредитні кошти були повернуті за час перебування сторін у шлюбі та спільного проживання, а саме до квітня 2015 року.

Також, 22.03.2016 року мало місце подвійного відчуження спірного автомобіля, спочатку відповідачем ОСОБА_7 ОСОБА_10, а згодом ним ОСОБА_6

Вказане відчуження відповідачкою автомобіля, що належав подружжю на праві спільної сумісної власності мало місце без згоди позивача, що встановлено, зокрема, і у загаданому рішенні суду. Доказів протилежного відповідачкою не подано, про такі не вказано та клопотань про витребування таких не заявлялось.

Відчуження спірного цінного майна слід вважати мало місце всупереч інтересам сімї, оскільки, як вбачається із договору купівлі-продажу, укладеного між відповідачкою та ОСОБА_10, такий був відчужений за 40 тис. грн. (а.с. 31).

Вартість же спірного автомобіля згідно висновку судової авто товарознавчої експертизи № 3799 від 8.12.2017 року (а.с. 111-120) становить 217557 грн.

Тобто автомобіль був проданий за явно заниженій ціні.

Зважаючи на вказане, а саме те, що відповідачка продала спірний автомобіль, що був обєктом права спільної сумісної власності подружжя сторін, хоча і за час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, однак без згоди іншого з подружжя; всупереч інтересам сімї за явно заниженою ціною, нею повинна бути компенсована Ѕ частина вартості автомобіля, станом на даний час (час розгляду справи) зважаючи на те, що її дії призвели до втрати такого майна подружжям, неможливість вирішення питання про його розподіл в натурі як майна подружжя у той чи інший спосіб і відповідно втрати Ѕ частки такого обєкту позивача, зважаючи на те, що частки сторін у цьому майні є рівними.

Відповідно відповідачка повинна компенсувати позивачу вартість його частки майна, що вибуло зокрема і з його володіння без його згоди, всупереч його волі та не в інтересах сімї сторін.

Тому судом першої інстанції підставно задоволено частково позовні вимоги та стягнуто вартість втраченої позивачем частки у обєкті права спільної сумісної власності подружжя, про який йшлося, без задоволення інших вимог позову, які задоволені бути не могли, зважаючи на те, що право власності на спірний обєкт на даний час належить іншій особі.

Окремо, що стосується доводів скарги про те, що кошти отримані від продажу автомобіля були витрачені відповідачкою в інтересах сімї, зокрема, на утримання спільних дітей сторін, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки жодних доказів на підтвердження таких доводів відповідачкою не представлено такі доводи щодо витрати такої значної суми не деталізовані та клопотань про витребування таких доказів не заявлено у судах обох інстанцій.

Так, як вбачається із матеріалів справи, зокрема із рішення суду про розірвання шлюбу між сторонами (а.с. 6) через два тижні після продажу автомобіля, а саме у квітні 2016 року відповідачка подала до суду позов про розірвання шлюбу між сторонами та такий 5.05.2016 року було задоволено.

Тому, слід вважати, що протягом двох тижнів після продажу автомобіля до подання позовної заяви про розірвання шлюбу та протягом двох місяців після продажу автомобіля, після чого сторони перестали перебувати у зареєстрованому шлюбі витрата коштів у розмірі 40 тис. грн. на звичні життєві потреби сімї є малоймовірною, а доказів про придбання будь-яких речей в інтересах сімї за вказані кошти за вказані періоди відповідачкою не подано.

Передачі таких коштів чи їх частини відповідачкою позивачу у вказаний період теж не доведено та доводів про це наведено не було.

Зважаючи на вказане слід вважати, що вказані кошти набуті позивачкою у особисту власність тому вказана сума чи її частина не може враховуватись як витрачена за час проживання у шлюбі в інтересах сімї при вирішенні заявленого позову.

Можлива ж витрата вказаних коштів після розірвання шлюбу на утримання дітей правового значення для даного спору про поділ майна подружжя не має, оскільки після розірвання шлюбу сторони складають різні дві сімї, при цьому рішенням про розірвання шлюбу місце проживання дітей визначено у сімї відповідачки.

Зважаючи на вказане доводи апеляційної скарги слід вважати безпідставними а саму скаргу слід відхилити, рішення ж суду слід залишити без змін як таке, що відповідає обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 28 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 05 березня 2019 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Л.Б. Струс

ОСОБА_16