Справа № 418/3478/19
РІШЕННЯ
Іменем України
11 листопада 2019 року Міловський районний суд Луганської області
у складі: головуючого судді Гуцола М.П.
за участі секретаря Вороніної І.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Мілове Луганської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міловської селищної ради Міловського районного суду Луганської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,
28.08.2019 року до суду звернувся ОСОБА_1 із позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що мати позивача ОСОБА_2 померла 19.06.2018 року. Після її смерті відкрилась спадщина на виплати недоотриманої пенсії, розмір заборгованості якої не відомий.
20.06.2019 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Міловського районного нотаріального округу Луганської області Подольського Р.В., з заявою про прийняття спадщини.
Позивачу Постановою № 262/02-31 від 20.06.2019 року, було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на недоотриману пенсію через пропущення позивачем 6-ти місячного строку на подачу заяви про прийняття спадщини, відповідно до ст.1270 ЦК України.
Позивач, вважаючи поважними причини пропуску строку звернення з заявою про прийняття спадщини, які позивач, обґрунтовує тим що він проживає на тимчасово окупованій території України в м. Луганськ, а тому з незалежних від нього обставин не мав об`єктивної змоги виїхати на підконтрольну Україні територію для своєчасного оформлення документів, просить суд визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини.
Ухвалою суду від 29 серпня 2019 року дану справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з повідомленням та викликом сторін.
Ухвалами суду від 19.09.2019 року, 02.10.2019 року, 22.10.2019 року явка позивача визначалась обов`язково для надання особистих пояснень.

В судові засідання позивач ОСОБА_3 не зявився, однак від нього надійшла заява, відповідно до якої він просить слухати справу без його участі, позовні вимоги підтримує.

Відповідач, представник Міловської селищної ради Міловського району Луганської області в судове засідання не з`явився, у поданій письмовій заяві просить справу розглянути без представника селищної ради, проти задоволення позову не заперечує.

За правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Суд, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх наявними у матеріалах справи письмовими доказами, надавши їм оцінку, приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог, виходячи з наступного.

Вимогами ст. ст. 1270 та 1272 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини: якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її; за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання низ заяви про прийняття спадщини.

Тобто, право на спадщину виникає у спадкоємця з моменту її відкриття й закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Отже, правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви, ці обставини визнані судом поважними.

Відповідно до п. 24 постанови Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку для прийняття спадщини, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 03 травня 2018 року справа № 61-1553 св17.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами, висновками експертів, показань свідків.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є сином померлої ОСОБА_2 , що підтверджується, свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 16.02.1956 року.

ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у смт. Ювілейне м. Луганськ, що підтверджується, свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 , виданим Міловським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області.

Спадкова справа не заводилась і позивачем заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину подано лише 20.06.2019 року.

Причиною пропуску шестимісячного строку для подання заяви позивач зазначає, що проживає на тимчасово окупованій території України в м. Луганськ, де проводиться операція об`єднаних сил, внаслідок чого йому довелося докласти дуже багато зусиль, щоб виїхати на підконтрольну Україні територію, щоб звернутися до суду із заявою про встановлення факту смерті матері.

З даних підстав позивач своєчасно не зміг звернутися до нотаріуса з відповідною заявою, як передбачено діючими законодавством України.

Даючи оцінку доводам позивача стосовно поважності причин пропуску строку зверненням із заявою про прийняття спадщини, суд виходить із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що громадян України мають право на вільний та безперешкодний вїзду-виїзду за умови пред`явлення документа, що посвідчує особу та підтверджується громадянство України. При цьому позивачем не було надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували те, що він не мав можливості виготовити пропуск для виїзду з території проведення ООС, чи були йому створені в цьому відповідні перешкоди і що він у вказаний період намагався виїхати із території проведення ООС та подати відповідну заяву у визначений законом спосіб, тобто відсутні докази того, що позивач був позбавлений можливості у зв`язку з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами вчинити дії направлені на прийняття спадщини.

Згідно до ст. 11-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», у разі якщо останнім місце проживання спадкодавця є тимчасово окупована територія, місцем відкриття спадщини є місце подання першої заяви, що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, спадкоємців, виконавців заповіту, осіб, заінтересованих в охороні спадкового майна, або вимоги кредиторів.

Отже, позивач мав можливість на основі вказаного положення закону звернутись до будь-якого нотаріуса на підконтрольній території України для своєчасного оформлення документів про право на спадщину у строки, визначені законом.

Відповідно до ч.1 ст 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У відповідності до вимог п. 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяв позивачу в реалізації його прав передбачених цим Кодексом а саме: ухвалами суду від 19.09.2019 року, 02.10.2019 року, 22.10.2019 року, суд визнавав явку позивача обов`язковою з метою отримання особистих пояснень позивача стосовно предмету спору, та у разі необхідності вирішення ряду інших клопотань, які стосувалися б предмету доказування у даній справі.

У супереч цьому позивач не скористався жодним з зазначених способів реалізації свого права.

Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, суд дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Міловської селищної ради Міловського району Луганської області у зв`язку із його необґрунтованістю.

На підставі викладеного, керуючись 1221, 1258, 1261, 1269, 1270, 1272 ЦК України, керуючись ст.ст.5,12,13,259,163, 264, 265, 315-319 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

у задоволені позову ОСОБА_1 до Міловської селищної ради Міловського районного суду Луганської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини - відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів до Луганського апеляційного суду, який знаходиться у м. Сєвєродонецьк, шляхом подачі скарги через Міловський районний суд Луганської області.

Рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після спливу строку на його апеляційне оскарження.

Суддя М.П. Гуцол