Справа№592/819/19
Провадження №2/592/1694/19

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2019 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:

головуючого судді Катрич О.М.

за участю секретаря судового засідання Хуторянської В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Бюро технічної інвентаризації у м. Суми про усунення перешкод у користуванні дворовими воротами і хвірткою спільного подвір»я,

В С Т А Н О В И В:

Позивач свої вимоги мотивує тим, що приватне домоволодіння за адресою м. Суми, вул. Люблінська, 52 належить двом співвласникам, а саме йому 72/100 частини, а відповідачу 28/100 частин. Починаючи з 2013 року позивач здає в оренду свою частину зазначеного домоволодіння. Водночас ОСОБА_2 не дозволяє наймачам житла користуватися дворовими воротами і хвірткою спільного подвір'я, а також місцем на подвір'ї для стоянки автомобіля, а вимушує їх користуватися виключно іншою хвірткою, що знаходиться з протилежної сторони від входу до будинку. Користування цією хвірткою створює наймачам житла суттєві незручності, оскільки вони мають проходити до входу у орендовану частину будинку значно довшу відстань по досить звуженому проходу. Це призводить до того, що більшість наймачів житла за таких умов не хочуть орендувати житло на тривалий період, а ті що погоджуються, то лише за мінімальної оплати. Внаслідок того, що ОСОБА_2 не дозволяє наймачам його житла користуватися дворовими воротами і хвірткою спільного подвір'я, а також місцем на подвір'ї для стоянки автомобіля, він має матеріальні втрати. Неодноразово звертаючись до співвласника з пропозицією досягти згоди щодо користування спільним подвір'ям, він отримував відмову. Поведінка ОСОБА_2 є особливо цинічною оскільки його зазначені дії спрямовані не лише проти позивача, й проти наймачів його частини домоволодіння, в тому числі їхніх дітей. Тому просить суд: зобов'язати ОСОБА_2 не створювати перешкод особам, що орендують житлові приміщення у ОСОБА_1 за адресою м. Суми, вул. Люблінська, 52, щодо користування дворовими воротами і хвірткою спільного подвір'я, а також стягнути на його користь судовий збір. 05.02.2019 року на адресу суду надійшов відзив, в якому відповідач вважає, що позовні вимоги необґрунтовані та не підлягають задоволенню, оскільки позивач не надав суду належних і допустимих доказів оренди житла з боку будь-яких фізичних осіб, в т.ч. з боку ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Також, сторони є співвласниками домоволодіння і оренда житлових приміщень позивача можлива лише за спільною згодою всіх співвласників майна, а ОСОБА_2 такої згоди не давав. Відповідно до Договору дарування 72/100 частин житлового будинку та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, відсутні будь-які записи щодо того, що дворові ворота та хвіртка спільного подвір'я і огорожа належить саме позивачу. Крім цього, пояснення гр. ОСОБА_3, та гр. ОСОБА_5 є неналежними доказами, так як вони не є орендарями чи користувачами спільної часткової власності сторін у справі. Як убачається з відповіді на відзив від 22.02.2019 року, позивач ОСОБА_2 зазначив, що факт оренди не є предметом позову. Предметом позову є усунення перешкод у користуванні дворовими воротами і хвірткою спільного подвір'я. Твердження про відсутність будь-яких записів щодо того, що дворові ворота та хвіртка спільного подвір'я і огорожа належать йому, не відповідає дійсності. Ворота і огорожа, відповідно договору дарування, входять до складу 72/100 частки, яка була йому подарована (на момент укладання договору дарування хвіртка була частиною воріт). Це означено у довідці БТІ про визначення часток домоволодіння від 23 серпня 2007 p. У запереченнях відповідач вказує, що не надав суду належних і допустимих доказів оренди житла з боку будь-яких фізичних осіб, в т.ч. з боку ОСОБА_3 та ОСОБА_4, в інтересах яких він звернувся до суду. Щодо подарованого майна у вигляді дворових воріт та хвіртки спільного подвір'я і огорожі, яке позивач вважає особистою власністю. Довідка БТІ не є правовстановлюючим документом та не визначає право власності позивача. Зазначає, що ДБН 79-92 "Житлові будинки для індивідуальних забудовників України" на які посилається позивач втратили чинність з 1 січня 2006 року. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримує у повному обсязі, додавши, що відповідач є його рідним братом, але дійти згоди по користуванню спільним майном вони не можуть. Адвокат ОСОБА_6 у судовому засіданні підтримав доводи, викладені у відзиві та запереченнях, додавши, що позивач не надав суду договори оренди із особами, які орендують житло, більш того не зазначив їх прізвища і звернувся до суду з позовом не в своїх інтересах, а в інтересах третіх невідомих осіб, які зараз винаймають житло і будуть винаймати його в майбутньому. Відповідач під час розгляду справи пояснив, що немає у нього добросусідських відносин з позивачем, який здає в оренду частину свого житла і ці люди ходять мимо його приміщень по двору, а також по тротуарній плитці, яку він положив навколо своєї частини будинку та на вулиці. Він не бажає, щоб сторонні люди перебували у дворі, є інша хвіртка, через яку можуть проходити люди і таким чином потрапляти на частину позивача.

Вислухавши пояснення сторін, адвоката, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі договору дарування житлового будинку за адресою м. Суми, вул. Люблінська, 52 від 18.06.2008 року позивачу ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності належить 72/100 частини, а відповідачу ОСОБА_2 28/100 частин на підставі договору дарування житлового будинку за адресою м. Суми, вул. Люблінська, 52 від 05.10.2007 року. (а.с. 20-22)

Позивач фактично проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, а відповідач за адресою м. Суми, вул. Люблінська, 52.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. ОСОБА_4 сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. (ст. 12 ч.3) Згідно ст. 4 ч.1 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Так, під час розгляду справи, позивач пояснив, що особисто він має ключі від хвіртки подвір»я, може зайти до неї, а також користується дворовими воротами спільного домоволодіння. На даний час спір виник не між сторонами з приводу користування дворовими воротами і хвірткою спільного подвір»я як співвласниками, а між відповідачем та особами, які, зі слів позивача, орендують частину його житла. Про такі обставини відповідач не заперечує. Разом з цим, суд вважає, що заявлені вимоги є неконкретними і необгрунтованими в розумінні положень ст.ст. 76-78 ЦПК України, вони не стосуються безпосередньо позивача як співвласника будинку, а позов поданий в інтересах третіх осіб, які не зверталися до суду з самостійними вимогами. Зокрема, не може суд взяти до уваги пояснення таких осіб як ОСОБА_5 та ОСОБА_3, так як пояснив позивач такі особи вже не мешкають за адресою м. Суми, вул. Люблінська, 52 і невідомо чи мешкали взагалі. Суд безпосередньо їх не допитував в залі судових засідань і про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві свідчення не попереджав. Крім цього, суду на підтвердження своїх доводів, позивачем не надано договорів оренди. Також, позивач пояснив, що на даний час орендує житло ОСОБА_7, але також суду не надано договір оренди, а також зазначив, що і в майбутньому комусь буде здавати житло. Слід зазначити, що вимога позивачем сформульована таким чином, що невідомо відносно яких осіб (прізвище, ім»я по- батькові) суд повинен зобов»язувати відповідача не чинити перешкоди. Рішення суду повинно бути з чітким, конкретним змістом та зрозумілим для тих осіб, які будуть його виконувати, а також рішення суду не може бути ухвалено на майбутнє. Враховуючи викладене, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 13, 76, 141, 263, 265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити за необгрунтованістю.

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду через Ковпаківський районний суд м. Суми шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Катрич