Справа № 569/1780/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2019 року

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Тимощука О.Я.,

при секретарі Грібінчак К.П.,

за участю представника позивача адвоката Тихончук Л.Х.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приват Банк» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини заробітної плати, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПАТ КБ «Приват Банк», в якому просить суд стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10.06.2009 року по 24.01.2019 року включно у сумі 265 399, 68 грн., стягнути компенсацію втрати частини заробітної плати у сумі 23 362,21 грн. та судові витрати покласти на відповідача.

В обгрунтування позовних вимог зазначає, що вона з 19 листопада 2001 року по 9 червня 2009 року працювала у Рівненській філії ЗАТ КБ "Приватбанк". За період роботи у вказаній установі їй жодного разу не надавалась додаткова відпустка, як працівнику, що має дитину-інваліда.

Постановою Рівненського апеляційного суду від 27.11.2018 року по справі №569/6039/17 апеляційну скаргу Акціонерного Товариства Комерційний Банк "Приват Банк" задоволено частково. Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 6 вересня 2018 року змінено, зменшено суму стягнутої з АТ КБ "Приват Банк" на користь ОСОБА_1 компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за період з 19.11.2001 року по 09.06.2009 року з 17 477,04 грн. до 11 837 грн. 36 коп., нарахованих без утримання податку й інших обов`язкових платежів. Рішення суду першої інстанції в частині стягнення витрат на правову допомогу залишено без змін. Стягнуто з АТ КБ "Приват Банк" на користь ОСОБА_1 понесені витрати на правову допомогу у сумі 1 861 грн. 20 коп. Дана постанова набрала законної сили 27.11.2018 року.

Крім того, зазначає, що станом на момент пред`явлення позову розрахунок з нею відповідачем не проведено. Відтак, має місце затримка виплати працівнику, що належить їй від підприємства при звільненні, внаслідок чого АТ КБ «Приватбанк» повинно їй виплатити її середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

23.04.2019 року відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що під час роботи та при звільненні працівником не були подані роботодавцю документи, які б підтверджували наявність додаткових пільг та гарантій у трудових відносинах, зокрема, документи про інвалідність дитини та про статус одинокої матері. У зв`язку з цим при звільненні ОСОБА_1 було нараховано та виплачено компенсацію за невикористану щорічну відпустку. Компенсація за невикористану додаткову відпустку не була нарахована з огляду на відсутність документів, які підтверджували б обставини, що дають право працівнику на зазначений вид відпустки. Оскільки роботодавець не зобов`язаний досліджувати умови особистого життя працівників, стану здоров`я та умов виховання їх дітей, враховуючи відсутність всіх обов`язкових складових для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. Позовні вимоги в частні стягнення компенсації втрати частини заробітку у зв`язку із порушенням строку її виплати вважає необгрунтованими, оскільки компенсація за невикористану відпустку має разовий характер, виплачується в одному конкретному визначеному випадку при звільненні працівника, а тому зазначений вид виплати не підлягає компенсуванню у разі порушення строку її виплати, в силу положень Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

02.05.2019 року через канцелярію Рівненського міського суду Рівненської області представником позивача адвокатом Тихончук Л.Х. подано відповідь на відзив на позовну заяву, в якій позивач не погоджується з обставинами, викладеними в відзиві відповідачем та надає свої заперечення.

06 травня 2019 року через канцелярію Рівненського міського суду Рівненської області представником позивача адвокатом Тихончук Л.Х. подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій просить стягнути з ПАТ КБ «Приват Банк» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10.06.2009 року по 07.05.2019 року включно у сумі 272 973,12 грн.; стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини заробітної плати у сумі 23 362,21 грн.; судові витрати покласти на відповідача.

Крім того, представником позивача через канцелярію суду подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій просить стягнути з ПАТ КБ «Приват Банк» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10.06.2009 року по 30.05.2019 року включно у сумі 272 863,36 грн.; стягнути з ПАТ КБ «Приват Банк» на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини заробітної плати у сумі 23 362,21 грн.; судові витрати покласти на відповідача.

Представником відповідача через канцелярію суду подано відзив на уточнену позовну заяву від 23.05.2019 року, в якому зазначено, про те, що 06.05.2019 року за платіжним дорученням № 11 від 06.05.2019 року ОСОБА_1 виплачено банком в порядку добровільного виконання рішення суду компенсації за невикористану додаткову відпустку. Відтак, позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за період після виконання рішення суду про стягнення компенсації, тобто з 06.05.2019 року по 30.05.2019 року є необгрунтованими і не підлягають задоволенню. День виплати компенсації також не входить до часу затримки розрахунку, оскільки у день зарахування коштів на картковий рахунок отримувач коштів має право вільно ними розпорядитися.

Через канцелярію суду 26.09.2019 року відповідачем подано клопотання про витребування доказів від позивача у даній справі.

Представник позивача адвокат Тихончук Л.Х. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з урахуванням їх уточнення, просить позов задоволити. Крім того, пояснила, що в заяві про зменшення розміру позовних вимог від 23.05.2019 року в прохальній частині допущено описку, а саме замість періоду з 10.06.2009 року по 06.05.2019 року вказано за період з 10.06.2009 року по 30.05.2019 року. При цьому наголосила, що по тексту заяви про зменшення розміру позовних вимог заявлено вірний розрахунок втраченого середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період саме з 10.06.2009 року по 06.05.2019 року. Просила вірним рахувати період для розрухунку з 10.06.2009 року по 06.05.2019 року.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та дату розгляду справи належним чином, подав клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції, в задоволенні якого ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 03.10.2019 року відмовлено. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 03.10.2019 року явку представника АТ КБ «Приват Банк» визнано обов`язковою.

Заслухавши думку представника позивача адвоката Тихончук Л.Х., врахувавши поданий представником відповідача відзив на позовну заяву, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного.

Судом встановлено, що відповідно до записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 з 19 листопада 2001 року по 9 червня 2009 року ОСОБА_1 працювала у Рівненській філії ЗАТ КБ "Приватбанк". За період роботи у вказаній установі їй жодного разу не надавалась додаткова відпустка, як працівнику, що має дитину-інваліда. 09.06 2009 року наказом № 122 -п від 03.06.2009 року позивач звільнена з займаної посади згідно ст. 36-1 КЗпП України. Дані обставини підтверджено трудовою книжкою ОСОБА_1

Відповідач в день звільнення не виплатив їй компенсацію за невикористані дні соціальної відпустки, як одинокій матері, яка має дитину-інваліда, за весь період роботи.

Відтак, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до АТ КБ «Приватбанк» про стягнення суми компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за період роботи ОСОБА_1 .

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 06 вересня 2018 року по справі № 569/6039/17 позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приват Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Управління праці та соціального захисту населення про стягнення грошової компенсації за дні невикористаної додаткової відпустки та моральної шкоди задоволено частково, стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки за період з 19.11.2001 року по 09.06.2009 року в сумі 17 477, 04 грн., стягнуто з ПАТ КБ «Приват Банк» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 4 000 грн., в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приват Банк» про стягнення моральної шкоди відмовлено.

Постановою Рівненського апеляційного суду від 27.11.2018 року по справі № 569/6039/17 апеляційну скаргу ПАТ КБ "Приват Банк" задоволено частково, рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 6 вересня 2018 року змінено, зменшено суму стягнутої з АТ КБ "Приват Банк" на користь ОСОБА_1 компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за період з 19.11.2001 року по 09.06.2009 року з 17 477,04 грн. до 11 837,36 грн., нарахованих без утримання податку й інших обов`язкових платежів. Рішення суду першої інстанції в частині стягнення витрат на правову допомогу залишено без змін, стягнуто з АТ КБ "Приват Банк" на користь ОСОБА_1 понесені витрати на правову допомогу у сумі 1 861,20 грн. Дана постанова набрала законної сили 27.11.2018 року.

Відповідачем розрахунок з позивачем не проведено. Відтак, має місце затримка виплати працівнику коштів, що належать їй від підприємства при звільненні, внаслідок чого АТ КБ «Приватбанк» повинно виплатити ОСОБА_1 її середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Як вбачається з матеріалів справи і не заперечується сторонами фактичний розрахунок АТ КБ «Приват Банк» з ОСОБА_1 було проведено 06 травня 2019 року згідно платіжного доручення № 11.

Судом встановлено, що часом затримки розрахунку при звільненні є період з 10.06.2009 року по 06.05.2019 року.

Конституційне право громадян на оплату праці розглядається як одне з найбільш важливих та пріоритетних засад становлення і розвитку суспільства, ефективний засіб стимулювання працівників та службовців до належного та якісного виконання службових обовязків.

Згідно із ст.ст. 21, 43 Конституції України, ст.ст. 94, 115 КЗпП України, ст.ст. 21, 24 Закону України "Про оплату праці" кожна людина має право на заробітну плату за виконану роботу та її своєчасне одержання в повному обсязі.

Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту визначені КЗпП України.

Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавцем, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата (ч. 1 ст. 115 КЗпП України).

Як передбачено ст. 116 згаданого Кодексу, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред"явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівнику при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Судом встановлено, що на час звільнення позивача, відповідач не провів з ним розрахунок, що підтверджується постановою Рівненського апеляційного суду від 27.11.2018 року по справі №569/6039/17. А відтак, відповідно до ч.5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Між тим, відповідач у відзиві на позовну заяву посилається на те, що розрахунок з позивачем при звільненні не був проведений не з вини підприємства, а через ненадання відповідних підтверджуючих документів позивачем. Відтак, відсутня вина власника, оскільки Банк не був повідомлений належним чином про наявність у працівника спеціального статусу, що надавав їх право на отримання додаткової відпустки.

Проте, вказані заперечення також спростовуються постановою Рівненського апеляційного суду від 27.11.2018 року по справі №569/6039/17, у якій встановлено, що оскільки чинне законодавство не містить конкретного переліку документів, які слід пред`явити матері, яка виховує дитину без батька, для отримання додаткової соціальної відпустки, в тому числі, для виплати компенсації за невикористані дні такої відпустки. Щодо наявності у неї дитини-інваліда, то роботодавець був про це повідомлений у 2002році, коли позивачка надавала всі необхідні документи для отримання матеріальної допомоги на лікування сина.

Суд не може прийняти до уваги посилань представника відповідача на те, що заборгованість перед працівником виникла не з вини підприємства, а через дії позивача, а подання позову про стягнення середнього заробітку після спливу десяти років після звільнення можна розцінювати лише як зловживання правом з боку Позивача, яке має на меті неправомірне отримання матеріальної вигоди за рахунок коштів Відповідача, оскільки порушено право працівника на оплату праці, яке прямо передбачене і захищене Конституцією України, а судовий захист є важливою гарантією конституційного права громадянина заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Суд звертає увагу сторони відповідача на те, що постановою Рівненського апеляційного суду від 27.11.2018 року по справі № 569/6039/17 було встановлено факт невиплати АТ КБ «Приватбанк» Шпаковській О ОСОБА_2 В. належних сум при звільненні.

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ч. 1 ст. 117 КЗпП України).

Пленум Верховного Суду України в п. 20 Постанови № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" від 24.12.1999 року роз"яснив, що суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими Порядком.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з абзацом першим пункту 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (середньогодинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів за цей період.

Відповідно до положення п. 4 розділу III Порядку №100 при розрахунку середньоденного заробітку не враховуються на підставі пункту п) компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв"язку з порушенням термінів її виплати; також при розрахунку середньоденного заробітку не враховуються на підставі пункту б) одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо).

Суд, перевіряючи правильність розрахунку позивача щодо суми компенсації, не погоджується із вказаним розрахунком, а тому проводить його самостійно, починаючи з 10 червня 2009 року по 06 травня 2019 року включно, оскільки, факт виплати 06 травня 2019 року позивачу сум належних при звільненні не заперечується сторонами та підтверджується матеріалами справи.

З огляду на вищенаведене середньоденний дохід ОСОБА_1 розраховується наступним чином: заробітна плата за квітень 2009 року в розмірі 1 961,00 грн.; заробітна плата за травень 2009 року в розмірі 2 319,68 грн. (2 432,68 грн. нараховано всього 113, 00 грн. відшкодування відрядження). Загальна сума заробітної плати за два каледарні місяці позивача становить 4 280,68 грн. (1 961,00 грн. + 2 319,68 грн.).

За останні 2 календарні місяці перед звільненням (квітень-травень 2009 року) у позивача було 39 робочих дні.

Середньоденна заробітна плата для розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку становить 109,76 грн. (4 280,68 : 39).

Період невиплати позивачу належних їй сум при звільнення з 10 червня 2009 року по 06 травня 2019 року становить 2 486 робочих дні.

Таким чином, розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 10 червня 2009 року по 06 травня 2019 року (в межах позовних вимог) проводиться наступним чином: 109,76 грн./день (середньоденна заробітна плата) X 2486 (кількість робочих днів) = 272 863,36 грн.

Твердження представника відповідача, що позивачем не надано доказів відсутності заробітку чи інших доходів у спірний період з 10.06.2009 року по дату подання позову з посиланням на роз`яснення, що містяться у п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 1992 року про те, що при присудженні оплати за час вимушеного прогулу, зокрема в зв`язку з затримкою розрахунку не заслуговують уваги, оскільки вказані роз`яснення стосуються вимушеного прогулу, який в даній справі відсутній.

Щодо вимоги позивача про стягнення компенсації втрати частини заробітку із порушенням строку її виплати, то суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 95 КЗпП України і статті 34 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата підлягає індексації в установленому законодавством порядку.

Так, частиною 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці», яка дублюється і ч. 1 ст. 94 КЗпП України, встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.

Структуру заробітної плати, згідно зі ст. 2 Закону України «Про оплату праці», складає основна, додаткова та інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Об`єктом індексації грошових доходів населення згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» і пункту 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру.

Згідно зі статтею 4 Закону індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка, в редакції закону, до 01.01.2016 року).

Відповідно до п. 4. Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації

обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.

Використане у статті 3 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та пункті 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159 формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення (постанова ВСУ від 11.07.2017 у справі № 21-2003а16).

Згідно індексів приріст індексу споживчих цін з 07.2009 по 12.2018 року (вважатимемо, що компенсація за невикористану соціальну відпустку виплачуватиметься у січні 2019 року) становить 297,36 (перемножуємо між собою індекси споживчих цін з 07.2009 року по 12.2018 року (99,9 * 99,8 *100,8 * 100,9 * 101,1 * 100,9 * 109,1 * 104,6 * 99,8 * 100,5 * 124,9 * 143,3 * 112,4 * 113,7 * 109,8).

Як встановлено судом, сума, яка мала б бути виплачена 09.06.2009 року ОСОБА_1 становить 11 837,36 грн. Сума компенсації становить (11 837,36 * (297,36 100)/100) 23 362,21 грн.

Суд критично відноситься до твердження відповідача про те, що позовні вимоги в частні стягнення компенсації втрати частини заробітку у зв`язку із порушенням строку її виплати вважає необгрунтованими, оскільки компенсація за невикористану відпустку має разовий характер, виплачується в одному конкретному визначеному випадку при звільненні працівника, а тому зазначений вид виплати не підлягає компенсуванню у разі порушення строку її виплати, в силу положень Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати. Оскільки з огляду на норми ст. 2 Закону України «Про оплату праці», якою визначено структуру заробітної плати, яка складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати а також заохочувальних та компенсаційних виплат.

Грошова компенсація за невикористану додаткову відпустку працівникам, які мають дітей, входить до фонду додаткової заробітної плати згідно за п.2.2.12 Інструкції із статистики заробітної плати, затвердженої наказом Міністерства статистики України від 13.01.2004 року № 5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27.01.2004 року за № 114/8713

Тобто компенсація за невикористану відпустку не має разового характеру так як є складовою додаткової заробітної плати, яка в свою чергу входить до структури заробітної плати на яку поширюється дія Закону України «Про компенсацію громадянами втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

Відповідно до ч. ч. 2 - 4 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

26 вересня 2019 року через відділ канцелярії ПАТ КБ «Приватбанк» подано до суду клопотання про витребування доказів у ОСОБА_1 , а саме документів з усіх місць роботи за період з 11.12.1999 року по 18.11.20011 та з 2009 по теперішній час про використання нею додаткової відпустки або виплати компенсації за невикористану додаткову відпустку при звільненні та копію її трудової книжки.

Подане клопотання про витребування доказів Відповідач обґрунтовує тим, що для вирішення питання наявності чи відсутності вини Відповідача слід встановити факти: з якого часу Позивач фактично користувалася правом на отримання зазначеного виду відпустки та була обізнана про право на цей вид відпустки. Зазначеними відомостями Відповідач не володіє і не може бути надано до суду Відповідачем, оскільки такі відомості становлять конфіденційну інформацію про особу, і можуть бути поширені у встановленому законодавством порядку.

Частиною 1 статті 75 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Відповідно до ч. 3 ст. 83 ЦПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 01.03.2019 року відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі № 569/1780/19 за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приват Банк» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини заробітної плати та визначено відповідачу(ам) п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідач(і) має(ють) право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову.

У вказаний строк ПАТ КБ «Приват Банк» подано відзив на позовну заяву ОСОБА_1 .. Жодних клопотань про витребування доказів Відповідачем у вказаний строк не було подано.

Відтак, клопотання ПАТ КБ «Приватбанк» про витребування доказів подане з порушенням строку на його подання визначеного ст. 84 ЦПК України, а відтак суд відмовляє у його задоволенні.

Суд зазначає, що ухвалою від 30 травня 2019 року у даній справі закрито підготовче провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приват Банк» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини заробітної плати. В судовому засіданні 30 травня 2019 року представник банку не заперечив щодо закриття підготовчого судового засідання і призначення слухання справи по суті. Жодних усних клопотання про продовження строку на надання доказів чи їх витребування представником Відповідача не заявлялося.

Подання відповідачем клопотання про витребування доказів у позивача на переконання суду, є переоцінкою доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи №569/6039/17 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Управління праці та соціального захисту населення про стягнення грошової компенсації за дні невикористаної додаткової відпустки та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Оскільки, ПАТ КБ «Приватбанк» брало участь у справі №569/6039/17 у якій встановлено вину ПАТ КБ «Приватбанк» у невиплачені ОСОБА_1 належних сум при звільненні, останній позбавлений процесуального права спростувати ці обставини.

Нормами ЦПК України визначено обов`язок суду при прийнятті рішення здійснення розподілу судових витрат по справі.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем сплачено судовий збір 22 лютого 2019 року у сумі 2 654, 00 грн. та 04.05.2019 року у сумі 768,40 грн. У зв`язку з задоволенням позовних вимог у повному обсязі сплачена загальна сума судового збору у розмірі 3 422,40 грн. позивачем, підлягає стягненню з відповідача.

Крім того, у позовній заяві зазначено, що ОСОБА_1 очікує понести судові витрати пов`язані з розглядом справи у сумі 10 000,00 на оплату послуг адвоката (написання позовної заяви, представництво інтересів у суді, інше).

В судовому засіданні 05.11.2019 року представником позивача, адвокатом Тихончук Л.Х. зроблено заяву про те, що докази понесення витрат на професійну правничу допомогу позивачем ОСОБА_1 будуть подані протягом п`яти днів після винесення судового рішення, що узгоджується з приписами ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 3, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приват Банк» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини заробітної плати - задовольнити.

Стягнути з Акціонерного Товариства Комерційний Банк «Приват Банк» (, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10.06.2009 року по 06.05.2019 року в розмірі 272 863,36 грн.

Стягнути з Акціонерного Товариства Комерційний Банк «Приват Банк» (, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ) компенсацію втрати частини заробітної плати в розмірі 23 362,21 грн..

Стягнути з Акціонерного Товариства Комерційний Банк «Приват Банк» (, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір у сумі 3 422,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, яким ухвалено оскаржуване судове рішення.

Повний текст рішення виготовлений 13 листопада 2019 року.

Суддя Рівненського

міського суду О.Я. Тимощук