Справа № 243/9032/19
РІШЕННЯ

І м е н е м У к р а ї н и

11 листопада 2019 року м. Слов`янськ

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Дюміної Н.О.,

за участю

секретаря судового засідання Ревва Е.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Слов`янського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, вихідної допомоги та компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, -

В С Т А Н О В И В :

У серпня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, вихідної допомоги та компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона до 17 липня 2017 року працювала на посаді електромеханіка дільниці - 2 групи у виробничому підрозділі «Дебальцевська дистанція сигналізації та зв`язку» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця».

Згідно із Наказом від 10.07.2017 року №3392/ДН-ос, ОСОБА_1 , було звільнено на підставі ч.1 ст. 40 КЗпП у зв`язку зі скороченням штату.

Вказала, що до теперішнього часу їй не була виплачена заробітна плата за період з березня по липень 2017 року у розмірі 19 736,78 грн.

Просить суд, стягнути з ПАТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» на свою користь заборгованість по заробітній платі за період з березня 2017 року по липень 2017 року у сумі 19 736,78 грн.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, до суду надала заяву в якій просила розгляд справи проводити у її відсутності, позовні вимоги просила задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця», будучи повідомленим у встановленому законом порядку (належним чином) про час і місце судового розгляду, у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за відсутності представника, просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

02.10.2019 року представником відповідача Семигук Н. В . , яка діє на підставі довіреності від 25.07.2019 року, надіслано на адресу суду відзив на позовну заяву, та зазначено, що ПАТ «Українська залізниця» не погоджується з позовними вимогами ОСОБА_1 з наступних підстав.

АТ «Укрзалізниця» (ідентифікаційний код 40075815), як нова юридична особа, утворене згідно із Законом України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» та постанови Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 р. № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

У зв`язку з фізичним захопленням невідомими особами адміністративної буді виробничих об`єктів ПАТ «Укрзалізниця», а саме структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень», розташованих за адресом : 83001, м. Донецьк, вул. Артема, буд. №68, у відповідача з 20.03.2017 року відсутній доступ до документації підприємства (кадрової, первинної, технічної, договірної, податкової, архівної та іншої), до всіх комп`ютерних баз даних (операційних систем бухгалтерського обліку, податкової, кадрової, заробітної плати, тощо) та втрачено контроль над господарською діяльності підрозділу, а саме виробничого підрозділу «Дебальцівська дистанція сигналізації та зв`язку» в якому працювала позивач до моменту звільнення. Таким чином, починаючи з 20.03.2017 року, керівництво виробничо-господарською діяльністю у виробничому підрозділі «Дебальцівська дистанція сигналізації та їх зв`язку» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» та працівниками здійснювалось невідомими третіми особами, які здійснювали організаційно- розпорядчі дії на підставі розпорядчих документів, так званої ДНР.

За фактом захопленням невідомими особами адміністративних будівель виробничих об`єктів ПАТ «Укрзалізниця», а саме структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» за заявою відповідача порушено кримінальне провадження №0000286 за ознаками ст. 341 КК України.

Починаючи з 20.03.2017р., виникли форс-мажорні обставини, настання яких було засвідчено торгово-промисловою палатою України.

Висновком торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні (звільненні) працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставив (обставин непереборної сили) відносно ПАТ «Укрзалізниця» засвідчено дату настання форс- мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності на території, непідконтрольній українській владі, у тому числі у м. Донецьку. З 20.03.2017 року господарська діяльність та управління виробничими потужностями відповідача унеможливлено неправомірними діями третіх осіб. Майно АТ «Укрзалізниця», що знаходиться в тому числі в м. Донецьку, перебуває у незаконному володінні та під контролем третіх осіб. Фактично відповідач втратив контроль і доступ до своїх виробничих потужностей та іншого майна, у тому числі, до оригіналів наказів, розпорядчих документів про затвердження та введення в дію штатного розпису, особової справи працівника, документів на підставі яких нараховувалась заробітна плата, табелів обліку робочого часу, документів про кількість днів невикористаної відпустки і часу простою та інших документів які беруться до уваги при нарахуванні виплат всіх сум, що належать працівнику від підприємства в день звільнення. Початок дій форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) є 20 березня 2017 року.

Отже, відповідач фактично відсутній за фактичним місцем ведення діяльності та розташування офісу, зокрема у м. Дебальцево Донецької області - місцем роботи позивача по справі, і цей факт зумовлений поважними причинами.

Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень; господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; зобов`язання - заборгованість підприємства, що виникла внаслідок минулих подій і погашення якої в майбутньому, як очікується, приведе до зменшення ресурсів підприємства, що втілюють у собі економічні вигоди; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відповідно до п. 1.6. наказу Держкомстату України від 28.09.2005 р. № 286 «Про затвердження Інструкції зі статистики кількості працівників» до первинної облікової документації підприємства, установи, організації (далі - підприємства) належать: накази (розпорядження) про прийняття на роботу, переведення на іншу роботу, припинення трудового договору; накази (розпорядження) про надання відпустки; табель обліку використання робочого часу; розрахунково-платіжні відомості, розрахункові відомості, платіжні відомості.

Ведення табельного обліку робочого часу на підприємствах, в установах і організаціях регламентується наказом Держкомстату України від 05.12.2008 р. № 489 «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці». У табелі обліку використання робочого часу (типова форма № П-5) робляться відмітки про фактично відпрацьований час, відпрацьовані за місяць години, в т. ч. надурочні, вечірні, нічні години роботи та ін., а також інші відхилення від нормальних умов роботи. Отже, табель обліку робочого часу є первинним документом, відповідно до даних якого здійснюється нарахування заробітної плати.

У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.

Вказані форс-мажорні обставини унеможливлювали виконання відповідачем своїх зобов`язань згідно зі ст.ст. 47, 83, 115, 116 КЗпП України.

Науково-Правовим висновком Торгово-промислової палати України визнано, що терористична загроза та загроза територіальній цілісності України, що супроводжується актами тероризму, є надзвичайними, непередбачуваними та невідворотними обставинами, що об`єктивно унеможливлюють виконання обов`язків відповідачем, передбачених трудовим договором. Таким чином, нарахування заробітної плати та інших виплат є неможливим, оскільки таке нарахування проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатним розписом, розцінками та нормами праці, табелем обліку використання робочого часу, розпорядженнями про надбавки та премії за умови, що господарська діяльність здійснювалась.

Через захоплення підприємства невідомими особами, відповідач втратив контроль над виробничими потужностями підприємства, нерухомим майном та документацією, в наслідок чого відповідач не мав об`єктивної можливості перевірити факт виконання позивачем своїх професійних обов`язків згідно трудового договору та виходу позивача на роботу згідно правил внутрішнього трудового розпорядку в період з 20.03.2017 по 17.07.2017р.

Сам по собі факт звільнення позивача 17.07.2017 не може бути підставою для задоволення позовних вимог та стягнення заборгованості по заробітної платі за період часу з 16.03.2017 по 17.07.2017, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України, ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникові за виконану роботу, а не за факт перебування у трудових відносинах.

Відповідач не погоджується з розрахунком позивача щодо суми заборгованості із заробітної плати за період з березня 2017р. по 17.07.2017р.

Указом Президента України від 15.03.2017 №62/2017 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України», а також до повернення захоплених підприємств до функціонування згідно із законодавством України, припинено переміщення вантажів через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей шляхами залізничного та автомобільного сполучення.

Той факт, що на дату звільнення позивача, регіональна філія «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» безпосередньо знаходиться на підконтрольній Україні території за адресом: 84404, Донецька обл., м. Лиман, вул. Привокзальна, 22, а фактичне місце роботи позивача - виробничий підрозділ «Дебальцівська дистанція сигналізації та зв`язку» структурногопідрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіонально філії «Донецькі залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», яке знаходиться на тимчасово непідконтрольній України території, а саме м. Дебальцево, є безумовно обставиною, яка значно ускладнювала проведенні розрахунку з позивачем при його звільнені.

Виробничий підрозділ «Дебальцівська дистанція сигналізації та зв`язку» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» розташований на тимчасово неконтрольованій українській владі території, а в самому структурному підрозділі «Донецька дирекція залізничних перевезень», яка на теперішній час, розташована в м. Лиман Донецької області, відсутні оригінали кадрових та фінансових документів.

Так з 16 березня 2017 року до Структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» не надходило від бухгалтерії виробничого підрозділу «Дебальцівська дистанція сигналізації та зв`язку» на якому працював позивач, оригіналів первинних документів обліку робочого часу для нарахування та виплати заробітної плати, а саме: табель обліку робочого часу з відмітками про фактично відпрацьований час, помісячний розрахунок заробітної плати, розрахунок невикористаних днів відпустки, за якими надається компенсація під час звільнення, тощо, які б могли підтвердили факт роботи позивача в період з 16.03.2017р. по 17.07.2017р.

У відповідності до статті 49 КЗпП України, розмір заробітної плати працівника підтверджується довідкою, виданою підприємством на якому він працює або працював.

Відповідач надав до суду довідку від 16.09.2019р. № 982/2 про доходи ОСОБА_1 та довідку-розрахунок оплати середньої зарплати від 16.09.2019р. № 982/3, які видані структурним підрозділом «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця». Згідно довідки та даних бухгалтерського обліку, в останнє заробітна плата нараховувалась позивачеві в березні 2017 року в сумі 2428,99 грн., без урахування обов`язкових утримань, що до видачі становило - 1931,48 грн. (довідки додаються).

Позивач 18.09.2017 отримала заробітну плату за березень 2017 року у сумі 1931.48 грн. згідно видаткового касового ордеру № 2093 від 18.09.2017р. у касі Донецької дирекції залізничних перевезень м. Лиман, (копія додається).

За березень 2017р. відповідач сплатив єдиний соціальний внесок до бюджету з суми нарахованої заробітної плати.

По даним бухгалтерського обліку структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця», на день звернення позивача до суду, заборгованість із заробітної плати за період березень-липень 2017 року відсутня.

За період з другої половини березня 2017 по 17.07.2017 позивачу заробітна плата не нараховувалась, в наслідок чого відповідач не нараховував та не сплачував єдиного соціального внеску до бюджету.

Позивач припустилась в своїх розрахунках математичної помилки при підсумовуванні розміру заробітної плати з березня по червень 2017р. Так позивач вказала на загальну заборгованість в сумі 19736,78 грн., що є невірним, бо математично сума додатків дорівнює 19525,12 грн. Також, позивач включила до заборгованості по заробітній платі суму 1931,48 грн., яка була нею отримана 18.09.2017р., а також суму 3117.22 грн. за квітень 2017р., суму 3117.22 грн. за травень 2017р., суму 11359,20 грн. за липень 2017р, які не нараховувались позивачеві, та не обліковуються у відповідача.

Позивач не надала належних доказів на підтвердження факту виходу на роботу та відпрацювання робочих днів в період з 20.03.2017 по 17.07.2017.

Копії письмових доказів, наданих позивачем до позовної заяви, а саме роздруківки розрахунку заробітної плати за квітень - липень 2017р., носять сумнівне походження, бо не засвідченні належним чином, як передбачено п. 5.27 ДСТУ 4163-2003 «Національний стандарт України Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації Вимоги до оформлення документів», яким встановлено: «Відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів «Згідно з оригіналом», назва посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціали та прізвища, дати засвідчення копії. Зі змісту цієї норми вбачається, що копія документа виготовляється тим органом який створив документ та засвідчується посадовою особою того ж органу з проставлянням в обов`язковому порядку назви посади.

У відповідності до вимог ст. 110 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган, при кожній виплаті заробітної плати, повинен повідомити працівника про дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці.

Враховуючи той факт, що позивачу в період з квітень-липень 2017р. заробітна плата не нараховувалась, та як наслідок не виплачувалась, тому структурний підрозділ «Донецька дирекція залізничних перевезень» не створювала та не надавала позивачу роздруківок помісячних розрахунків заробітної плати за квітень-липень 2017р. (а.с. 60-62).

Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

У статті 1 Загальної декларації прав людини проголошено, що всі люди народжуються вільними й є рівними за своєю гідністю та правами. Вони наділені розумом і совістю та повинні діяти один щодо одного в дусі братерства. Кожна людина має всі права і всі свободи, проголошені цією Декларацією, незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного чи соціального походження, майнового, станового або іншого становища (ст. 2).

Згідно зі статтею 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, всі особи є рівними перед судами і трибуналами. Це основоположні міжнародні правові норми з питань рівності прав людини, на які орієнтується всі правові держави світу.

Конституція України закріплює основні засади правового статусу людини і громадянина в Україні, тобто ті провідні ідеї, що покладені в основу змісту й умов реалізації прав та обов`язків людини і громадянина в нашій державі. Передусім це стосується частин 1, 2 ст. 24 Конституції України, відповідно до яких: «Громадяни мають рівні« конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Також, у відповідності до положень статей 55, 124 Конституції України та статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Суд на підставі ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 працювала у виробничому підрозділі «Дебальцевська дистанція сигналізації та зв`язку» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії ПАТ «Укрзалізниця».

17 липня 2017 року ОСОБА_1 була звільнена з роботи на підставі п.1 статті 40 КЗпП України, що підтверджено наявною у матеріалах справи копією трудової книжки. ( а.с.5-9).

У відповідності до ч.1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю; кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Частиною першої ст. 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України.

Зі змісту ч.7 ст.43 Конституції України, ч.1ст.115 КЗпП України, відповідач мав виплачувати працівнику заробітну плату регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженому у встановленому порядку, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

У частині першій статті 1 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року, який є спеціальним нормативно - правовим актом, що регулює правовідносини у сфері оплати праці, міститься аналогічне визначення поняття «заробітна плата».

Згідно з ст. 2 Закону України «Про оплату праці» основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок ( окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно до ст.115 КЗпП України, статті 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлено колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництва трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представникам обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Згідно правового висновку, який викладено у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.01.2017 року у справі № 6-2912цс16, всі суми (заробітна плата, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/«правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності.

ЄСПЛ неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу №1 Конвенції є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені.

Згідно ст. ст. 115, 116 КЗпП України відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець.

ОСОБА_1 звернулася з позовною заявою до АТ «Українська залізниця» (юридична адреса: 03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5, ).

Згідно Наказу від 10 липня 2017 № 3392/ДН-ос ОСОБА_1 звільнено з 17 липня 2017 року на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату (а.с.9).

Також в судовому засіданні встановлено та не спростовано у належний спосіб відповідачем у справі, що при звільненні, з ОСОБА_1 , не було проведено повний розрахунок та належні йому кошти не були виплачені.

Згідно розрахунків заробітної плати Дебальцівского СП «ДДЗП» філії Дон. зал. ПАТ УЗ Бугайовій О . Г. нараховано заробітну плату:

-за березень 2017 року - 2 428,99 грн., сума до виплати - 1 931,48 грн.;

-за квітень 2017 року - 3 117,22 грн., сума до виплати - 2 478,76 грн.;

-за травень 2017 року - 3 117,22 грн.; сума до виплати - 2 478,76 грн.;

-за червень 2017 року - 0,00 грн., сума до виплати - 0,00 грн.;

-за липень 2017 року - 11 570,86 грн., сума до виплати - 9 265,18 (з урахуванням компенсації за невикористані 22 дні відпустки у сумі 4 790,28 грн. та зі скороченням чисельності 6 423,20 грн.).

Крім того, вказані розрахунки заробітної плати містять відомості про розмір оплати за час простою (а.с.21-25).

Згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу ОСОБА_1 , які містяться в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, розмір нарахованої заробітної плати ОСОБА_1 за січень 2017 року становить 5 374,56 грн., за лютий 2017 року становить 5 038,63 грн., за березень 2017 року становить 4 684,25 грн., що збігається з табуляграмами, наданими позивачем, за квітень - липень 2017 року дані відсутні (а.с. 45).

Згідно з випискою по рахунку ОСОБА_1 за період з 01.01.2017 р. по 11.06.2019 р., відкритому в АТ «Ощадбанк», було зараховано: 11.01.2017 року заробітну плату у сумі 3 142,51 грн.; 20.01.2017 року заробітну плату у сумі 150,00 грн.; 27.01.2017 року заробітну плату у сумі 1 660,00 грн., 08.02.2017 року заробітну плату у сумі 2 646,90 грн., 21.02.2017 року заробітну плату у сумі 1 840,24 грн. (за липень 2016 року), 22.02.2017 року заробітну плату у сумі 1 620,00 грн., 07.03.2017 року заробітну плату у сумі 2 386,64 грн. (а.с. 13).

Відповідно до довідки про доходи ОСОБА_1 №982/2 від 16.09.2019 року вбачається, що за період січень - липень 2017 року останній нарахована заробітна плата за січень у розмірі 5 557 грн. 70 коп., до виплати -4 456 грн. 90 коп., за лютий у розмірі 5 038 грн. 63 коп., до виплати -4 006 грн. 64 коп., за березень у розмірі 2 428 грн. 99 коп., до виплати - 1 931 грн. 48 коп. (а.с. 80).

Відповідно до видаткового касового ордеру № 2093 від 18 вересня 2017 року, 18 вересня 2017 року ОСОБА_1 отримала у касі Дирекції м. Лиман заробітну плату за першу половину березня 2017 року у розмірі 1 931,48 грн.

Всього ОСОБА_1 виплачена заробітна плата за період з 01 січня 2017 року по 31 липня 2019 року у розмірі 13 537,53 грн. (13 446,29 - 1840,24 (за липень 2016 року, яка була нарахована на рахунок позивача 21.02.2017 року) = 11 606,05 грн. + 1 931,48 грн. = 13 537,53 грн.).

Разом з тим в судовому засіданні встановлено, що відповідач не має заборгованості по заробітній платі перед позивачем ОСОБА_1 за період роботи у березні 2017 року, оскільки ОСОБА_1 отримала заробітну плату за березень 2017 року у розмірі 1931,48 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером № 2093 від 18 вересня 2017 року.

Таким чином вимоги позивача ОСОБА_1 щодо стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі за період роботи за березень 2017 року не підлягають задоволенню, оскільки за цей період відповідач не має заборгованості перед позивачем.

Таким чином, з огляду на те, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП України, Законом України «Про оплату праці», а позивач перебувала з відповідачем в трудових відносинах до 17 липня 2017 року, виконувала свої трудові обов`язки в повному обсязі, а також при звільненні не отримала усі належні їй платежі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського Суду.

У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (частина 1 статті 24 Закону України «Про відпустки»).

Відповідно до положень п. 2 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстатом України від 13 січня 2004 року № 5, Фонд додаткової заробітної плати включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. До складу фонду додаткової заробітної плати входить, зокрема, оплата, а також суми грошових компенсацій у разі невикористання щорічних (основної та додаткових) відпусток та додаткових відпусток працівникам, які мають дітей, у розмірах, передбачених законодавством.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що право позивача на отримання компенсації за 22 дні невикористаної щорічної відпустки - 4 790,28 грн. - є безспірним, підтверджено наданим позивачем розрахунковим листком за липень 2017 року, Наказом про звільнення з роботи, а тому суд задовольняє позовні вимоги в цій частині.

Відповідач, обґрунтовуючи свою позицію, зазначив, що за відсутності будь-якої первинної документації щодо наявності заборгованості із заробітної плати та іншим виплатам такі нарахування та виплати здійснити неможливо і послався на наявність форс-мажорних обставин, що, на його думку, підтверджується науково-правовим висновком Торгово-промислової України від січня 2018 року №126/2/21-10.2.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З наданих документів, вбачається, що відповідачем визнається той факт, що позивач знаходився з ПАТ «Укрзалізниця» в трудових відносинах.

Доводи відповідача з посиланням на відсутність первинних документів, як підставу для відмови у нарахуванні та виплаті позивачу заробітної плати відхиляються судом, оскільки обов`язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік тощо, лежить на саме на роботодавці, а не на працівникові. Суд акцентує увагу на тому, що невжиття роботодавцем (відповідачем) заходів для відповідного доступу до зазначеної документації з урахуванням того, що вже тривалий час (з 2014 року) на території Донецької області триває антитерористична операція, вочевидь не відповідає вимогам належної обачності і зазначене не може бути підставою для відмови у виплаті працівнику гарантованих Конституцією України і законами України виплат і безумовно не може будь-яким чином погіршувати стан останнього.

Згідно ст.83 КЗпП України та Закону України «Про відпустки», визначено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані дні щорічної відпустки.

Відповідно до статті 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у п. 6 ст. 36 та п. 1, 2 і 6 ст.40 КЗпП України, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Як вбачається із матеріалів справи, а саме, наказу про припинення трудового договору з ОСОБА_1 №3392/ДН-ос від 10.07.2017 року позивач має право на пільги, визначені ст.44 КЗпП України.

На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

За таких обставин суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача про стягнення заробітної плати за період з квітня 2017 року по липень 2017 року, компенсації за 22 дні щорічної відпустки, одноразової грошової допомоги у розмірі 6 423,20 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню заробітна плата у розмірі 17 805,30 грн. з яких компенсація за 22 дні щорічної відпустки у розмірі 4 790,28 грн., одноразова грошова допомога у розмірі 6 423,20 грн.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з пунктом 1 частини 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Відповідно до п.п.1 п.1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру, судовий збір справляється фізичною особою в розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково, на суму 17 805,30 грн.

З огляду на викладене, з відповідача на користь держави має бути стягнуто судовий збір у розмірі 1 відсотку від ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 768,40 грн. (на день звернення до суду).

При зверненні до суду позивач на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору за подачу даного позову.

З огляду на викладене, з відповідача на користь держави має бути стягнуто судовий збір у розмірі 693,17 грн. (90,21% від 768,40 грн.).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 78, 81, 89, 141, 229, 235, 259, 263, 264, 265, 353, 355, 356 ЦПК України, Конституцією України, ст.ст. 116,117 КЗпП України, Законом України "Про оплату праці", Постановою Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 р. № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, вихідної допомоги та компенсації за невикористані дні щорічної відпустки - задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (юридична адреса: 03150, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5, ) в особі регіональної філії «Донецька залізниця» на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ), заборгованість у розмірі 17 805 грн. (сімнадцять тисяч вісімсот п`ять грн. 30 коп.), а саме: заборгованість по заробітній платі за період з квітня 2017 року по липень 2017 року (в тому числі заборгованість по виплаті вихідної допомоги у розмірі середнього заробітку в сумі 6 423 грн. 20 коп. та компенсацію за невикористані 22 дні щорічної відпустки у розмірі 4 790 грн. 28 коп.), з яких підлягають утриманню податки і обов`язкові платежі.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (юридична адреса: 03150, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5, ) в особі регіональної філії «Донецька залізниця» на користь держави судовий збір у розмірі 693 (шістсот дев`яносто три) грн. 17 коп. стягувач: Державна судова адміністрація України (вул. Липська, 18/5 м. Київ, 01601), отримувач коштів - ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код за ЄДРПОУ -37993783, банк отримувача - Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, код банку отримувача - 820019, р/р 0001, код класифікації доходів бюджету - 22030106.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення заробітної плати у межах суми платежу за один місяць.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити у зв`язку з відсутністю підстав.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного суду через Слов`янський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст рішення виготовлено 11 листопада 2019 року.

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду Н.О.Дюміна