Справа № 344/3580/16-ц
Провадження № 22-ц/4808/294/19
Головуючий у 1 інстанції Татарінова О. А.
Суддя-доповідач Ясеновенко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Ясеновенко Л.В.,

суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.

секретаря Турів О.М.,

з участю представника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду, постановлене у складі судді Татарінової О.А. 28 листопада 2018 року в м. Івано-Франківську,

в с т а н о в и в :

23.03.2016 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулось з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В заяві зазначено, що у зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 зобов'язань за кредитним договором №ML-100/021/2008, укладеним між ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», правонаступником якого в свою чергу є ТОВ «ОТП Факторинг Україна») та ОСОБА_1 15.05.2008 року (з наступними змінами) на суму 76 000 доларів США, зі сплатою 5,49% річних та кінцевим терміном повернення 17.05.2024 року, станом на 11.03.2016 року утворилася заборгованість у розмірі 1 683 427,48 грн., з якої: 53 392,07 доларів США, що еквівалентно 1 379 923,38 грн., заборгованість за кредитом та 303 504,10 грн. пеня за прострочення виконання зобов'язань.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 не виконав взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просило стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2., як поручителя згідно договору поруки №SR-100/0211/2008 від 15.05.2008 року, в солідарному порядку суму заборгованості за кредитним договором №ML-100/021/2008 від 15.05.2008 року в розмірі 1 683 427,48 грн. та витрати по оплаті судового збору в розмірі 25 251,41 грн.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 28 листопада 2018 року позов задоволено частково.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суму заборгованості за кредитним договором №ML-100/021/2008 від 15.05.2008 року по тілу кредиту у розмірі 53 392,07 доларів США та пеню у розмірі 303 504,10 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» витрати по сплаті судового збору у розмірі 25 251,41 грн.

В решті вимог позову відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду в частині задоволення позову, оскільки позивачем невірно визначено суму заборгованості за кредитом.

Так, за період з 11.06.2008 року по 05.10.2010 року він фактично сплатив 15 840,33 дол. США на погашення боргу, однак позивачем зазначено про повернення кредиту на суму 15 471,11 дол. США, оскільки не враховано оплати: за 06.09.2010 року згідно квитанції №58 на суму 34 грн. (4,3 дол. США), 20.07.2010 року згідно квитанції №33 на суму 2100 грн. (266,15 дол. США), 25.12.2009 року згідно квитанції №5 на суму 786,24 грн. (98,77 дол. США).

Крім того, за період з 23.03.2012 року по 23.07.2015 року він сплатив заборгованість в сумі 34 725,24 дол. США. Однак, позивачем неправильно відображено платіж від 23.02.2015 року.

Так, 23.02.2015 року згідно квитанції № I00T00JHHL він сплатив суму 12 400 грн., що відображено прописом у квитанції, а позивачем помилково зазначено про сплату за цією квитанцією 100 грн., що відображено у квитанції цифрою, і таку помилку у квитанції позивач трактує на свою користь.

Відповідач вважає, що позивачем невірно визначена сума пені, оскільки остання нарахована від суми заборгованості 53 392,07 дол. США, а оскільки фактична заборгованість за кредитом становить 24 996,89 дол. США, то відповідно і сума пені повинна бути вдвічі меншою.

Крім того, судом не було враховано того, що пунктом першим додаткового договору №3 від 23.03.2012 року сторони визначили поняття «Боргові зобов'язання», яким передбачено тільки такий вид неустойки як штраф (штрафну санкцію), однак такого виду неустойки як пеня, що був обумовлений у кредитному договорі від 15.05.2008 року, вказаним додатковим договором не передбачено. Також не передбачено такого виду неустойки і в наступних додаткових договорах.

Апелянт також вказує на те, що Національний Банк України не надавав ТОВ «ОТП Факторинг Україна» генеральної ліцензії на здійснення валютних операції, а відповідно до п. 1.2. Положення про порядок видачі небанківським фінансовим установам, операторам поштового зв'язку ліцензій на здійснення валютних операцій небанківська фінансова установа, національний оператор поштового зв'язку має право здійснювати операції, передбачені статтею 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», якщо вони є валютними операціями тільки після отримання генеральної ліцензії згідно з пунктом 2 статті 5 Декрету.

Відповідач також зазначає, що розпорядженням від 20.08.2015 року №2023 Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, виключено інформацію про ТОВ «ОТП Факторинг Україна» з Державного реєстру фінансових установ на підставі поданої ним заяви, а тому позивач немає права на стягнення заборгованості за кредитним договором.

Просить рішення суду в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» подав відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи скарги заперечив.

Зазначив, що договір купівлі-продажу валютного портфелю, укладений 24.12.2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна», є відступленням права вимоги, а не валютною операцією, тому для його укладення ліцензія на здійснення операцій з валютними цінностями не потрібна. Зауважив, що дійсно на даний час у ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відсутня ліцензія Нацкомісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, проте на момент укладення договору купівлі-продажу валютного портфелю така ліцензія була і її копія долучена до матеріалів справи.

Також представник позивача вважав безпідставними доводи апелянта про те, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» невірно визначено суму заборгованості за кредитним договором. Зазначив, що позивачем надано детальний розрахунок заборгованості та виписки по рахунках, натомість відповідачем не надано жодних бухгалтерських розрахунків заборгованості та доказів на підтвердження обставин, на які він посилається. При цьому відповідачем не враховано, що кредитний договір передбачає сплату відсотків та штрафних санкцій, які ним сплачувались відповідно до укладеного договору.

Крім того безпідставними є і посилання відповідача на те, що додатковим договором №3 від 23.02.2012 року не передбачено сплату пені, як виду неустойки, оскільки сплата пені в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаних зобов'язань передбачена ст. 4 п. 4.1.1. кредитного договору і жодних змін до неї додатковими договорами не вносилось. Сума пені нарахована в межах позовної давності, передбаченої ст. 258 ЦК України, та не зменшена судом, оскільки її розмір не перевищує розмір основного зобов'язання за кредитним договором. Таким чином рішення суду є законним та ухваленим з додержанням вимог чинного законодавства.

Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Задовольняючи позов в частині вимог до ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_1 неналежно виконував умови кредитного договору щодо повернення коштів, в результаті чого виникла заборгованість за кредитом та пенею, яка підлягає стягненню з останнього.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині вимог до ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що кредитор використав передбачене ч. 2 ст. 1050 ЦК України право на односторонню зміну умов кредитного договору, надіславши 30.07.2015 року вимогу, у тому числі поручителю, про дострокове повернення всієї суми кредиту та пов'язаних із ним платежів протягом 30 календарних днів з дати отримання цієї вимоги, а тому на дату звернення в суд з даним позовом, а саме 23.03.2016 року, зобов'язання за договором поруки №SR-100/0211/2008 від 15.05.2008 року є припиненими. Отже, позовні вимоги до ОСОБА_2 є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Рішення суду в наведеній частині сторонами не оскаржується, а тому відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України апеляційним судом не переглядається.

В засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав з мотивів, наведених у ній.

Представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в судове засідання не з'явився та надіслав заяву, у якій зазначив, що апеляційну скаргу не визнає та просить розглядати справу без його участі.

ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, хоча належним чином була повідомлена про місце і час розгляду справи.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за відсутності сторін, які не з'явились.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Встановлено, що 15.05.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого в подальшому став ПАТ «ОТП Банк») та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №ML-100/021/2008, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит на суму 76 000 доларів США, зі сплатою 5,49% річних та кінцевим терміном повернення кредиту 17.05.2032 року (т. 1 а.с.7-10).

Для забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 15.05.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №SR-100/0211/2008 (т. 1 а.с.42).

13.04.2009 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 був укладений Додатковий договір №1 до кредитного договору №ML-100/021/2008 від 15.05.2008 року, яким внесено зміни до кредитного договору щодо процентної ставки та викладено графік платежів в новій редакції (т. 1 а.с.13-14).

Цього ж дня між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 укладено Додатковий договір №1 до договору поруки №SR-100/0211/2008 від 15.05.2008 року (т. 1 а.с.43).

25.12.2009 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було укладено Додатковий договір №2 до кредитного договору №ML-100/021/2008 від 15.05.2008 року, яким внесено зміни до кредитного договору щодо процентної ставки та викладено графік платежів в новій редакції (т. 1 а.с.15-17).

24.12.2010 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до якого ТОВ «ОТП Факторинг Україна» придбало право вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, перелік яких міститься в Додатку 1 до цього договору (т. 1 а.с.55-61).

Згідно витягу з Додатку 1 до договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 24.12.2010 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» придбало право вимоги за кредитним договором №ML-100/021/2008 від 15.05.2008 року, боржник ОСОБА_1, валюта договору - USD, та договором поруки №SR-100/0211/2008 від 15.05.2008 року, поручитель ОСОБА_2 (т. 1 а.с.62).

23.03.2012 року між ПАТ «ОТП Банк», яке діяло на підставі договору комісії, укладеного 24.12.2010 року з ТОВ «ОТП Факторинг Україна», та ОСОБА_1 укладено Додатковий договір №3 до кредитного договору №ML-100/021/2008 від 15.05.2008 року, яким внесено зміни до кредитного договору щодо процентної ставки, викладено графік платежів в новій редакції, а також визначено забезпечувальний платіж (т. 1 а.с.24-26).

Цього ж дня між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 укладено Додатковий договір №2 до договору поруки №SR-100/0211/2008 від 15.05.2008 року, яким внесено відповідні зміни до договору поруки (т. 1 а.с.44-45).

23.04.2013 року між ПАТ «ОТП Банк», яке діяло на підставі договору комісії, укладеного 24.12.2010 року з ТОВ «ОТП Факторинг Україна», та ОСОБА_1 був укладений Додатковий договір №4 до кредитного договору №ML-100/021/2008 від 15.05.2008 року, яким внесено зміни до кредитного договору щодо процентної ставки, викладено графік платежів в новій редакції, а також змінено дату остаточного повернення кредиту з 17.05.2032 року на 17.05.2024 року (т. 1 а.с.31-33).

23.04.2014 року між сторонами укладено Додатковий договір №5 до кредитного договору №ML-100/021/2008 від 15.05.2008 року (т. 1 а.с.37-38).

Встановлено, що відповідач сплачував кошти на погашення кредиту до 23 липня 2015 року, що підтверджено розрахунком заборгованості та довідкою про сплату кредиту за період з 24.12.2010 року по 28.07.2017 року. Станом на 11.03.2016 року заборгованість по відсотках відсутня (т.1 а.с.114,115, 169).

Також встановлено, що 30.07.2015 року ТОВ «ОТП Факторинг України» направляло відповідачам досудові вимоги про погашення заборгованості за договором кредиту протягом тридцяти днів з дати отримання такої вимоги, які отримані особисто ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 46, 47).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з пунктами 3, 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків.

Частиною 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Встановлено, що ОСОБА_1 належним чином не виконував умови кредитного договору, в результаті чого утворилась заборгованість, яка станом на 11.03.2016 року становила: 53 392,07 доларів США (1 379 923,38 грн.) - заборгованість за кредитом та 303 504,10 грн. - пеня за прострочення виконання зобов'язань (т. 1 а.с.48, 114-115).

Доказів на спростування наведеного відповідачем не подано.

При таких обставинах справи суд першої інстанції дійшов вірного висновку про обґрунтованість позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Посилання апелянта у скарзі на те, що позивачем не враховано оплату за 06.09.2010 року згідно квитанції №58 на суму 34 грн. (4,3 дол. США), 20.07.2010 року згідно квитанції №33 на суму 2100 грн. (266,15 дол. США), 25.12.2009 року згідно квитанції №5 на суму 786,24 грн. (98,77 дол. США), не заслуговують на увагу, оскільки згідно наданої на запит суду інформації ПАТ «ОТП Банк» про рух коштів по кредитному рахунку всі вказані відповідачем платежі зараховані на погашення кредиту (т.1 а.с.212, 213).

Не спростовують правильності висновків суду і доводи апелянта про те, що 23.02.2015 року згідно квитанції № I00T00JHHL він сплатив суму 12 400 грн., що відображено прописом у квитанції, а позивачем помилково зазначено про сплату за цією квитанцією 100 грн., що відображено у квитанції цифрою, і таку помилку у квитанції позивач трактує на свою користь, оскільки згідно поданого розрахунку за вказаною квитанцією на погашення кредиту зараховано 100 грн.

Посилання апелянта у скарзі на те, що пунктом першим додаткового договору №3 від 23.03.2012 року та наступними додатковими договорами сторони визначили поняття «Боргові зобов'язання», яким передбачено тільки такий вид неустойки як штраф (штрафну санкцію), однак такого виду неустойки як пеня, що був обумовлений у кредитному договорі від 15.05.2008 року, вказаним додатковим договором не передбачено не заслуговують на увагу, оскільки зазначеним пунктом додаткового договору як і пунктом 5 кредитного договору №ML-100/021/2008 від 15.05.2008 року визначено лише терміни, які використовуються у цьому договорі. А пунктом 4.1.1. кредитного договору №ML-100/021/2008 від 15.05.2008 року передбачено, що за порушення зобов'язань щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом у визначені договором строки позичальник зобов'язаний сплатити пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасного виконання боргових зобов'язань за кожний день прострочення і наступними додатковими договорами не були внесені зміни до вказаного пункту договору щодо розміру та порядку сплати пені за прострочення виконання зобов'язань за договором кредиту.

Не можуть бути прийняті до уваги і посилання апелянта, як на підставу скасування рішення суду, на те, що розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг № 2023 від 20.08.2015 року виключено інформацію про ТОВ «ОТП Факторинг Україна» з Державного реєстру фінансових установ, оскільки згідно свідоцтва про реєстрацію фінансової установи від 03.12.2009 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було зареєстровано як фінансова установа і на час укладення 24.12.2010 року з ПАТ «ОТП Банк» договору купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до якого ТОВ «ОТП Факторинг Україна» придбало право вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, свідоцтво про реєстрацію фінансової установи було чинним.

Разом з тим, колегія суддів вважає що рішення суду в частині стягнення заборгованості за договором кредиту у валюті кредиту та стягнення пені слід змінити, враховуючи наступне.

Встановлено, що позивач, провівши розрахунок заборгованості у валюті кредиту та визначивши гривневий еквівалент заборгованості, у позовній заяві просив стягнути заборгованість по тілу кредиту саме в розмірі 1 379 923,38 грн. та 303 504,10 грн. пені, тобто просив стягнути суму заборгованості в національній валюті та не зазначив у прохальній частині позовної заяви еквівалент суми в валюті кредиту, однак суд стягнув заборгованість за кредитом у валюті кредиту - 53 392,07 доларів США без обґрунтування такого висновку.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

За змістом зазначеної статті суд має право у випадку виникнення спору з приводу розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінивши розмір заборгованості та розмір штрафних санкцій (неустойки), зменшити її розмір у тому випадку, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, тобто зменшити розмір штрафних санкцій (неустойки).

Встановлено, що розмір неустойки не перевищує розмір заборгованості за кредитним договором.

Однак, колегія суддів вважає, що розмір пені слід зменшити, враховуючи те, що заборгованість по кредиту виникла у зв'язку із різкою зміною курсу валют через світову фінансову кризу, боржник не ухилявся від виконання зобов'язань за договором кредиту, про що свідчить сплата ним платежів по мірі можливості та укладення додаткових договорів, на утриманні боржника перебуває дитина-інвалід, тому стягнення пені в розмірі 303 504,10 грн. негативно вплине на фінансове становище сім'ї апелянта.

Колегія суддів вважає, що зазначені обставини для апелянта є істотними, що є підставою для зменшення нарахованого позивачем розміру пені, тому рішення суду першої інстанції у цій частині слід змінити, зменшивши розмір пені до 10 000 грн.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Частинами 1 та 2 зазначеної статті встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Факторинг Україна» 25 251, 41 грн. судового збору слід змінити, визначивши розмір судового збору в сумі 20 848,85 грн., тобто пропорційно до задоволених позовних вимог.

Крім того, з ТОВ «ОТП Факторинг Україна» підлягає до стягнення на користь ОСОБА_1 6 605 грн. судового збору, сплаченого за перегляд справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 28 листопада 2018 року в частині задоволення позову та розподілу судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1, на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна», місцезнаходження: м. Київ, вул. Фізкультури, 28Д, , заборгованість по тілу кредиту в розмірі 1 379 923,38 грн. (один мільйон триста сімдесят дев'ять тисяч дев'ятсот двадцять три гривні 38 копійок) та 10 000 грн. (десять тисяч гривень) пені, а всього 1 389 923,38 грн. (один мільйон триста вісімдесят дев'ять тисяч дев'ятсот двадцять три гривні 38 копійок).

Стягнути з ТОВ «ОТП Факторинг Україна», місцезнаходження: м. Київ, вул. Фізкультури, 28Д, , на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1, 6 605 грн. судового збору.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Л.В. Ясеновенко

Судді: О.В. Пнівчук

О.О. Томин

Повний текст постанови складено 04 березня 2019 року