ПОСТАНОВА

Іменем України

12 листопада 2019 року м. Кропивницький

справа № 398/2025/18

провадження № 22-ц/4809/1300/19

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Письменного О.А.,

суддів - Дуковського О.Л., Чельник О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області у складі судді Нероди Л.М. від 12 квітня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

встановив:

У червні 2018 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» звернулося в суд із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що 09 серпня 2005 року між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 425/096-КФ1, відповідно до якого останній отримав грошові кошти у тимчасове користування в сумі 138 448 грн. на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань, утворилася заборгованість, яка станом на 05.03.2018 року становить 46 718,65 грн., з яких: 12 875,21 грн. заборгованості за кредитом, 20 586,05 грн. заборгованість за відсотками, 1789,65 грн. розмір інфляційних витрат за кредитом, 2679,92 грн. розмір інфляційних витрат за відсотками.

Посилаючись на ці обставини, банк просив стягнути з відповідача на його користь зазначену суму боргу та судові витрати.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 квітня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі скаржник посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Зокрема вказує, що судом першої інстанції не вірно встановлено початок перебігу строку позовної давності, оскільки останній платіж відповідачем був здійснений 25.07.2017 року.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що 09 серпня 2005 року між сторонами було укладено кредитний договір № 425/096-КФ1, відповідно до якого банк надав ОСОБА_1 кредитні кошти в сумі 138 448 грн., зі сплатою 17,5 % річних та кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 08 серпня 2009 року /а.с.5-7, 10/.

Згідно наданого банком розрахунку заборгованості, відповідач має заборгованість за договором станом на 05.03.2018 року в сумі 46 718,65 грн., з яких: 12 875,21 грн. заборгованості за кредитом, 20 586,05 грн. заборгованість за відсотками, 1789,65 грн. розмір інфляційних витрат за кредитом, 2679,92 грн. розмір інфляційних витрат за відсотками /а.с.17-20/.

11.01.2019 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про застосування наслідків спливу позовної давності /а.с.77-78/.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Частиною першою статті 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому поняття «позовна» має на увазі форму захисту - шляхом пред`явлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах - процесуальному (право на пред`явлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту).

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За змістом частини першої статті 264 ЦК України підставою вважати, що перебіг позовної давності перервався, є вчинення саме особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу, зокрема, надіслання позивачу певного листа, самостійного зарахування на рахунок позивача певної частини заборгованості.

За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Отже, суд першої інстанції встановивши те, що останній платіж здійснено відповідачем 25.12.2009 року, а банк звернувся до суду з позовом лише 07.06.2018 року, дійшов обґрунтованого висновку про пропуск позивачем строку позовної давності, оскільки з 25.12.2012 року минуло більше трьох років.

Доводи скарги про те, що останній платіж на погашення відсотків був здійснений відповідачем 25.07.2017 року в сумі 5 грн., тим самим відбулося переривання строку позовної давності, не заслуговують на увагу суду, оскільки з наданого банком розрахунку заборгованості (а.с. 17-18) вбачається, що останній платіж відповідач самостійно вносив 25.12.2009 р., а 5 грн. було зараховано банком 25.07.2017 р. на рахунок погашення відсотків без внесення коштів відповідачем.

Таким чином, самостійне списання позивачем з рахунку відповідача грошових коштів з метою погашення заборгованості за кредитним договором не є дією відповідача, що свідчить про визнання ним свого боргу, і не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності, тому, позивачем пропущено позовну давність для захисту наведених цивільних прав та інтересів. Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою. Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього або без його схвалення.

Такі правові висновки викладені Верховним Судом України у постанові від 08 листопада 2017 року у справі № 6-2891цс16 та Верховним Судом у постанові від 12 квітня 2018 року у справі № 191/2478/15-ц (провадження № 61-2501св18).

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» залишити без задоволення.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: