Постанова

Іменем України

04 березня 2019 року

м. Київ

справа № 337/1900/16-ц

провадження № 61-7875св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

ОлійникА. С. (суддя-доповідач), Кузнєцова В. О., Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 27 вересня 2016 року у складі судді Сидорової М. В. та рішення Апеляційного суду Запорізької області від 09 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Полякова О. З, Спас О. В., Воробйової І. А.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5 про стягнення грошової суми.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що згідно з домовленістю між сторонами 15 січня 2016 року він перерахував у борг на рахунок відповідача 51 900, 00 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 15 січня 2016 року.

Відповідач на момент перерахування вказаної суми коштів перебував у Польщі та обіцяв після повернення до м. Запоріжжя надати позивачу розписку про одержання від останнього в борг коштів у розмірі 51 900, 00 грн.

Повернувшись в Україну, відповідач відмовився надати позивачу розписку про отримання в борг 51 900, 00 грн, та зазначену суму коштів позивачу не повернув.

Просив суд стягнути з відповідача на його користь безпідставно отримані грошові кошти в сумі 51 900, 00 грн та відшкодувати судові витрати, пов'язані із розглядом справи, в тому числі витрати на правову допомогу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 27 вересня 2016 року в позові відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що правовідносини сторін регулюються нормами зобов'язального права, які застосовуються до окремих видів угод, а не статтею 1212 ЦК України, на яку помилково посилався позивач як на підставу позовних вимог.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 09 листопада 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 27 вересня 2016 року змінено в частині правового обґрунтування відмови у позові.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що спірні правовідносини виникли з приводу перевезення вантажів між водієм транспортного засобу та керівником транспортного підприємства і підстави для застосування вимог статті 1212 ЦК України відсутні, належними і допустимими доказами в розумінні статей 58, 59 ЦПК України позовні вимоги не підтверджені. Висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та матеріалам справи, доказам у справі суд першої інстанції неналежної оцінки не дав.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 27 вересня 2016 року та рішення Апеляційного суду Запорізької області від 09 листопада 2016 року скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 грудня 2016 рокувідкрито касаційне провадження в указаній справі.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У лютому 2018 року справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційну скаргу мотивовано тим, що рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Судами не з'ясовано належним чином всіх фактичних обставин справи щодо заявлених вимог. Він надавав гроші відповідачу як фізична особа, а не як директор транспортного підприємства для оплати штрафу. Відповідачем не надано доказів на підтвердження існування правових підстав отримання грошових коштів, тому відповідач набув грошові кошти без достатніх правових підстав та не повернув їх.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У січні 2017 року ОСОБА_5 подав заперечення на касаційну скаргу. Просив відмовити у задоволенні касаційної скарги.

Заперечення на касаційну скаргу мотивовано тим, що доводи касаційної скарги є такими, що зводяться до переоцінки доказів, які були досліджені судами обох інстанцій.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 15 січня 2016 року у м. Бельхатув (Польша) інспекцією дорожнього транспорту у ОСОБА_5 було вилучено транспортний засіб марки DAF Schmitz державний номер НОМЕР_1 / НОМЕР_2 18 січня 2016 року ОСОБА_5 сплатив 16 652,00 злотих за евакуацію та паркування транспортного засобу DAF, державний номер НОМЕР_1, напівпричіп НОМЕР_2

19 січня 2016 року ОСОБА_5 відповідно до квитанції Лодзького Воєводського Інспектора Дорожнього транспорту (Польша) вніс 4 100 злотих грошового штрафу, згідно з протоколом № ITD.DI.P.10126/28/16 від 15 січня 2016 року.

Відповідно до платіжного доручення № від 15 січня 2016 року ОСОБА_4 перерахував на рахунок ОСОБА_5 51 900, 00 грн із зазначенням призначення платежу: «в борг. Перевод особистих коштів».

Відповідач не заперечував отримання вказаного грошового переказу.

Позивач ОСОБА_4 працює у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Хортицькі лінії» (далі - ТОВ «Хортицькі лінії») на посаді директора з 26 вересня 2012 року до теперішнього часу.

На момент перерахування грошових коштів позивачем відповідач працював водієм транспортних засобів ТОВ «Хортицькі лінії». Відповідач звільнився 01 лютого 2016 року за власним бажанням на підставі статті 38 КЗпП України.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваного судового рішення, обговоривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частинами першою, другою та п'ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом статті 214 ЦПК України 2004 року під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 1047 ЦК України письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Спір між сторонами виник щодо правових підстав отримання ОСОБА_5 від ОСОБА_4 грошових коштів у сумі 51 900, 00 грн.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що отримані відповідачем від позивача грошові кошти не є позикою. Гроші були перераховані для оплати штрафу за порушення ТОВ «Хортицькі лінії» вимог законодавства щодо режиму праці та відпочинку. У рейс до Чехії відповідач був відправлений без другого водія (напарника), що призвело до порушення вимог законодавства про відпочинок та працю та у зв'язку з чим транспортною інспекцією Польщі було накладено штрафи. Про такі обставини відповідач повідомив керівництво підприємства ТОВ «Хортицькі лінії», з яким перебував у трудових правовідносинах, та позивач ОСОБА_4, який є керівником цього товариства, перерахував йому на банківську картку гроші у сумі 51 900, 00 грн, які відповідач сплатив у рахунок погашення штрафів в інтересах ТОВ «Хортицькі лінії».

Отже, спірні правовідносини виникли у зв'язку із виконанням відповідачем своїх трудових обов'язків перед ТОВ «Хортицькі лінії», керівником якого є позивач.

Перевіряючи доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій правильно встановлено обставині справи, суди дійшли обгрунтованого висновку про відмову в позові з урахуванням підстав позову, а доводи касаційної скарги не спростовують встановлені обставини та висновки судів першої та апеляційної інстанції, а зводяться до незгоди із судовими рішеннями.

З огляду на викладене, суд касаційної інстанції вважає, що відсутні підстави для скасування оскаржуваних рішення суду першої інстанції у незмінній частині та рішення суду апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року).

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З огляду на викладене Верховний Суд дійшов висновку, що під час розгляду справи суд першої інстанції правильно застосував норми процесуального права, а суд апеляційної інстанції норми матеріального та процесуального права, тому судові рішення необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу- без задоволення.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 27 вересня 2016 року у незмінній частині та рішення Апеляційного суду Запорізької області від 09 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Головуючий: А. С. Олійник

Судді: В. О. Кузнєцов

В. А.Стрільчук