Справа № 0907/2-5284/2011
Провадження № 22-ц/4808/320/19
Головуючий у 1 інстанції Шамотайло О. В.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача ОСОБА_1,

суддів Девляшевського В.А., Фединяка В.Д.,

секретарів Мельник О.В.,Капущак С.В.,

з участю ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Індустріально-експортний банк», правонаступником якого є ПАТ «Креді ОСОБА_3 банк» до ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 05 листопада 2012 року під головуванням судді Шамотайла О.В. у м. Івано-Франківськ,

в с т а н о в и в:

Публічне акціонерне товариство «Індустріально-експортний банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Креді ОСОБА_3», звернулось в суд з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 112 307,47 грн. та понесених судових витрат по справі.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 розірвано, а тому ОСОБА_5 змінила прізвище на ОСОБА_4.

Спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору, забезпеченого порукою, внаслідок чого банк позивався про його відновлення шляхом стягнення заборгованості за договором кредиту в солідарному порядку з боржника та поручителів.

Позивач обґрунтовував заявлені вимоги тим, що між ПАТ «Індустріально-експортний банк» та відповідачем ОСОБА_5 укладено кредитний договір № 111/703111, за яким банк надав, а позичальник (відповідач) отримав кредит в сумі 15 579,09 доларів США, зі сплатою 13,2 % річних з кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом до 10 серпня 2015 року.

Одночасно із укладенням кредитного договору 11 серпня 2008 року на забезпечення своєчасного виконання зобовязань ОСОБА_5 перед позивачем, було укладено договір поруки, за яким поручителем ОСОБА_5 виступив ОСОБА_2

Проте, відповідачем систематично порушувались умови кредитного договору, в тому числі, вчасно не здійснювалося погашення кредиту та процентів.

Позивач вважав, що зважаючи на невиконання відповідачем зобовязання стосовно повернення частини кредиту, відповідно до пункту 4.3.6 укладеного кредитного договору та ст.. 1050 ЦК України він вправі вимагати дострокового повернення кредиту, сплати передбачених договором процентів та комісій, пені та штрафів, а також відшкодування збитків, завданих банку у результаті невиконання чи неналежного виконання позичальником умов вказаного договору.

На 14 жовтня 2010 року загальна кредитна заборгованість відповідача становить 112 307,47 грн., у тому числі заборгованість по тілу кредиту 106 326,45 грн., заборгованість по сплаті процентної винагороди 1 949,32 грн, заборгованість по сплаті комісії за управління кредитом 4 003,52 грн та пеня 28,18 грн.

Враховуючи наведені обставини, позивач просив стягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_2 на користь позивача суму заборгованості у розмірі 112 307,47 грн., витрати повязані з сплатою судового збору у розмірі 1 123,07 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн.

Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 05 листопада 2012 року позов задоволено. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Креді ОСОБА_3 банк» заборгованість за кредитним договором № 111/703111 від 11 серпня 2008 року в розмірі 112 307,47 грн. та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № 111/703111 від 11 серпня 2008 року в розмірі 112 307,47 грн. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_5 та ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1123,07 грн. та 120,00 грн. витрат по оплаті інформаційно-технічного забезпечення судового розгляду справи.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, без належного повідомлення його як сторони про судовий процес, без належного зясування обставин справи та без надання їм належної правової оцінки.

Вимоги, викладені в апеляційній скарзі мотивує наступним.

Про існування справи на розгляді суду першої інстанції та прийняте рішення апелянт дізнався від Івано-Франківського міського відділу ДВС, отримавши не рекомендоване (просте) повідомлення про явку до відділу з приводу виконавчого провадження про стягнення з нього боргу.

Наявні у матеріалах справи розписки про призначені судом судові засідання по справі не містять інформації про повідомлення апелянта.

Апелянт вказує, що на рекомендованому поштовому конверті, яким надсилався лист з повідомленням із Івано-Франківського міського суду невірно вказана його адреса : вул. Галицька 111/2 замість вірної вул. Галицька 111/23.

Апелянтом не було отримано жодної вимоги про часткове, дострокове чи повне погашення кредиту як поручителя від банку та представників позивача.

Доводи апеляційної скарги мотивує частиною 4 статті 559 ЦК України вказуючи, що норми цієї статті є преклюзивними і закінчення передбачених в ній строків є підставою для припинення поруки. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права, а строком існування самого зобовязання поручителя, яка є додатковим видом відповідальності.

Апелянт зазначає, що його офіційно не повідомлено, як поручителя, про те, що змінені анкетні дані кредитодавця на ПАТ «Креді ОСОБА_3 банк».

Вважає задоволення позову про стягнення з нього боргу, як поручителя, судом першої інстанції безпідставним, у звязку з припиненням дії договору поруки та самого поручительства.

Просить скасувати заочне рішення та ухвалити нове, яким у позові відмовити у повному обсязі.

Представник ПАТ «Креді ОСОБА_3 банк» та ОСОБА_5 в засідання апеляційного суду не зявилися повторно, хоча належним чином повідомлені про час і місце слухання справи та не повідомили суд про причини неявки. Відповідно до вимог процесуального закону розгляд апеляційної скарги проводився без їх участі.

Відповідно до п. 9 розд. XIIІ «Перехідні положення» Закону України від 03.10.2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України» справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України у редакції Закону № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2С, який доводи апеляційної скарги підтримав, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги банку, суд першої інстанції прийшов до висновку про солідарне стягнення кредитної заборгованості з відповідача ОСОБА_5 та поручителя ОСОБА_2 станом на 14.10.2010 року у розмірі 112 307,47 грн.

Однак, щодо розміру відповідальності поручителя ОСОБА_2 у спірних правовідносинах, суд першої інстанції прийшов передчасно, без належного дослідження зібраних у справі доказів та з порушенням норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права, що призвело до постановлення у цій частині неправильного рішення.

Судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору, забезпеченого порукою, внаслідок чого банк позивається про його відновлення шляхом стягнення заборгованості за договором кредиту в солідарному порядку з боржника та поручителя.

Між АТ «Індустріально-експортний банк», правонаступником якого є ПАТ «Креді ОСОБА_3 банк» та відповідачем ОСОБА_5 11 серпня 2008 року укладено кредитний договір № 111/703111, за яким ОСОБА_5 отримала кредит в сумі 15579,09 доларів США зі сплатою 13,2 % річних з кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом 10 серпня 2015 року згідно до графіку погашення заборгованості.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання, а також у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки.

У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

В забезпечення виконання даного кредитного договору, між ОСОБА_5 та банком укладено договір поруки, відповідно до пункту 1.2 якого поручитель, ОСОБА_2 зобовязався перед кредитором відповідати в повному обсязі за зобовязаннями ОСОБА_5 за даним кредитним договором. Відповідно до пункту 4.1 договору поруки визначено, що він втрачає свою дію з моменту повного виконання забезпеченого ним зобовязання.

В пункті 3.2.6 кредитного договору передбачено право банку вимагати дострокового погашення кредиту в повній сумі, нарахованих процентів за користування кредитом, штрафів та пені, у випадку невиконання зобовязання по повному погашенню простроченої заборгованості в строк до 30 днів з дати направлення повідомлення про наявність такої заборгованості.

Відповідно до пункту 3.2. договору поруки від 11 серпня 2008 року, укладеного між сторонами, вбачається, що моментом виникнення зобовязання поручителя погасити заборгованість позичальника, рахується день, наступний за днем, коли повинен бути погашений кредит (частина кредиту) та/або проценти за користування кредитом за кредитним договором.

Про виникнення заборгованості позичальника ОСОБА_3 повідомляє поручителя письмово.

Відповідачі підтвердили свою згоду з умовами кредитного договору та договору поруки, що підтверджується їх підписами.

Боржник ОСОБА_5 не виконувала належним чином умови кредитного договору, укладеного між нею та ПАТ «Індустріально-експортний банк», а тому виникла заборгованість за кредитним договором станом на 14.10.2010 року в розмірі 14 198,34 дол. США (112 307,47 грн.).

У звязку із цим, судом першої інстанції стягнуто з боржника та поручителя солідарно заборгованість за кредитним договором № 111/703111 в розмірі 112 307,47 грн та витрати, понесені на оплату судового збору.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду в частині солідарної відповідальності поручителя з огляду на наступне.

Відповідно до частини 4 статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Як вбачається з матеріалів справи, боржник ОСОБА_4 та поручитель ОСОБА_2 взяли на себе зобовязання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 10 серпня 2015 року, сплачуючи частинами щомісячно до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим, згідно графіку погашення заборгованості.

Таким чином, поряд із установленим строком дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобовязання, яке виникло на основі договору.

Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобовязання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обовязку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобовязань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки, відповідно до ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила повинні застосовуватись і до поручителя.

У разі неналежного виконання боржником зобовязань за кредитним договором передбачений частиною 4 статті 559 ЦК України строк предявлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Як вбачається з графіка погашення кредиту, чергові платежі боржник повинна була здійснювати не пізніше 15 числа кожного місяця, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до ст. 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для предявлення вимог до поручителя.

ОСОБА_4 перестала виконувати взяті на себе зобовязання за кредитним договором та припинила сплачувати обовязкові щомісячні платежі з 18 листопада 2009 року.

Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобовязань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань, та в частині вимог про дострокове погашення кредитних коштів.

Регулюючи правовідносини з припинення поруки у звязку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, якщо кредитор не предявить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобовязання не встановлено або встановлено моментом предявлення вимоги), якщо кредитор не предявить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Зі змісту цієї норми вбачається, що у тексті частини 4 статті 559 ЦК України застосовується поняття «предявлення вимоги» та «предявлення позову», як умови чинності поруки.

Передбачений цією нормою підхід до правового регулювання строків дії поруки та її припинення є однаковим.

Строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора і субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може.

Колегія суддів приходить до висновку, що виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України, вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття "строк чинності поруки" повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може в судовому порядку реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобовязання.

Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. У разі предявлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобовязання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобовязань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постановах від 17 вересня 2017 року у справі № 6-53 цс14, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15, від 29 березня 2017 року у справі № 6-3087цс16 та інших. З таким висновком погодилася і ОСОБА_6 Верховного Суду у постанові від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12.

ПАТ «Індекс-банк» 08 грудня 2009 року направлялася ОСОБА_5 вимога про дострокове повернення кредиту в повному обсязі. Однак, вимога до поручителя ОСОБА_2 банком не направлялася і така відсутня в матеріалах справи.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що заборгованість, яку може бути стягнуто солідарно з боржника і поручителя слід розпочати рахувати з вересня 2010 року і до закінчення строку дії договору.

Однак, позовні вимоги банку до ОСОБА_2 задоволені бути не можуть, оскільки суду першої та апеляційної інстанцій не було надано розрахунку заборгованості в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням. Представники банку-позивача у судові засідання не зявляються, тому апеляційний суд не має можливості в спосіб, визначений процесуальним законом, отримати розрахунок заборгованості щодо поручителя.

Тому, на підставі наведеного, колегія суддів приходить до переконання про необхідність відмови позивачу в задоволенні позову до ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відсутні також підстави для визнання поруки припиненою відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України з мотивів, наведених в апеляційній скарзі. Такий висновок зроблено ОСОБА_6 Палатою Верховного Суду у постанові від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18) і є обовязковим для всіх судів.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 376 ЦПК підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Апеляційний суд приходить до переконання, що судом першої інстанції рішення в частині задоволення позову про солідарне стягнення з поручителя ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором та судових витрат, постановлено з порушенням норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Тому рішеня в цій частині не може залишатися в силі і підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позову щодо солідарного стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором та судових витрат. В решті рішення суду сторонами не оскаржувалося, тому його слід залишити в силі.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 05 листопада 2012 року в частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Індустріально-експортний банк», правонаступником якого є ПАТ «Креді ОСОБА_3 банк» до ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат скасувати. Ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Індустріально-експортний банк», правонаступником якого є ПАТ «Креді ОСОБА_3 банк» до ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат відмовити.

В решті рішення суду залишити без зміни.

Постанова суду набирає законної сили з дня її проголошення і у випадках, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 07 березня 2019 року.

Судді: І.В. Бойчук

ОСОБА_7

ОСОБА_8