Постанова

Іменем України

28 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 149/1711/16-ц

провадження № 61-33815св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Сімоненко В.М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - приватне акціонерне товариство «Зернопродукт МХП»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Зернопродукт МХП» на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 04 липня 2017 року у складі судді Вергелеса В. О. та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 22 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Войтка Ю. Б., Міхасішина І. В., Стадника І. М.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Зернопродукт МХП» (далі - ПрАТ «Зернопродукт МХП») про визнання договору оренди землі недійсним.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 02 листопада 2015 року належить земельна ділянка площею 3,9020 га, яку він успадкував після смерті батька - ОСОБА_5

Вказана земельна ділянка знаходиться в оренді ПрАТ «Зернопродукт МХП», відповідно до договору оренди землі від 18 лютого 2010 року, укладеного між ОСОБА_5 та відповідачем.

Разом з тим, вказаний договір оренди землі є недійсним, оскільки у 2015 році, після оформлення спадщини, йому стало відомо, що його батько не підписував оспорюваний договір.

На підставі вищевикладеного ОСОБА_4 просив визнати недійсним договір оренди землі від 18 лютого 2010 року, сторонами якого є ОСОБА_5 (орендодавець) та ЗАТ «Зернопродукт МХП» (орендар), правонаступником якого є ПрАТ «Зернопродукт МХП», зареєстрований у Хмільницькому районному відділі регіональної філії «Центр державного земельного кадастру» 15 листопада 2010 року.

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 04 липня 2017 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір оренди землі від 18 лютого 2010 року, сторонами якого є ОСОБА_5 (орендодавець) та ЗАТ «Зернопродукт МХП» (орендар), правонаступником якого є ПрАТ «Зернопродукт МХП», зареєстрований у Хмільницькому районному відділі регіональної філії «Центр державного земельного кадастру» 15 листопада 2010 року. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оскільки, як встановлено судовою експертизою, орендодавець ОСОБА_5 не підписував договір оренди землі від 18 лютого 2010 року, що суперечить його волевиявленню та статтям 203, 215 ЦК України, то цей договір оренди землі підлягає визнанню недійсним, оскільки були порушені права орендодавця, що також порушує права та інтереси позивача ОСОБА_4, як власника земельної ділянки.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 22 серпня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що договір оренди землі ОСОБА_5 не підписував, повноважень на його підписання іншій особі не надавав, отже його волевиявлення на укладення цього договору було відсутнє, а тому такий договір слід визнати недійсним.

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПрАТ «Зернопродукт МХП», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалені в справі судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій, залишено поза увагою, що позивачем не доведено відсутність волевиявлення його батька на укладання оспорюваного договору, що є його процесуальним обов'язком. Відповідач вважає, що при проведенні судово-почеркознавчої експертизи порушено Порядок призначення та проведення судових експертиз врегульований Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень. Крім того ОСОБА_5 за своє життя не мав претензій до орендаря, отримував орендну плату за користування землею.

04 червня 2018 року цивільну справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Суди встановили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть.

ОСОБА_5, відповідно до державного акта про право власності на земельну ділянку від 14 квітня 2007 року, належала земельна ділянка площею 3,9020 га на території Крижанівської сільської ради Хмільницького району.

Відповідно до договору оренди землі від 18 лютого 2010 року, сторонами якого були ОСОБА_5 (орендодавець) та ЗАТ «Зернопродукт МХП» (орендар), на даний час ПрАТ «Зернопродукт МХП», ця земельна ділянка площею 3,9020 га на території Крижанівської сільської ради Хмільницького району передана в оренду відповідачу строком на 15 років. Договір зареєстрований у Хмільницькому районному відділі регіональної філії «Центр державного земельного кадастру» 15 листопада 2010 року.

Згідно з свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 02 листопада 2015 року ОСОБА_4 прийняв спадщину після смерті батька ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, і йому належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 3,9020 га, що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02 листопада 2015 року.

Пред'являючи позов, ОСОБА_4 посилався на те, що його покійний батько не підписував оспорюваний договір оренди земельної ділянки від 18 лютого 2010 року, що вказує на недійсність такого договору.

Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно з частиною третьою статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 57 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи судами установлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно зі статтею 179 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи судами предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).

Згідно зі статями 143, 144 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи судами для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі і експертиза призначається ухвалою суду.

Установлено, що відповідно до висновку експерта від 24 березня 2017 року встановлено, що підпис у графі «Орендодавець» у договорі оренди землі від 18 лютого 2010 року виконаний не ОСОБА_5, а іншою особою.

На підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, місцевий суд, з яким погодився апеляційний суд, повно та всебічно встановивши обставини справи, надавши належну правову оцінку висновкам судово-почеркознавчої експертизи від 24 березня 2017 року, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_4, оскільки волевиявлення його батька на укладання спірного договору оренди землі від 18 лютого 2010 року було відсутнім, орендодавець не підписував спірний договір.

Посилання ПрАТ «Зернопродукт МХП» у касаційній скарзі на неповноту висновку експерта від 24 березня 2017 року, колегія суддів не бере до уваги, оскільки експерт надав відповіді на всі запитання, які були зазначені в ухвалі Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 29 листопада 2016 року про призначення судово-почеркознавчої експертизи. Доводи ПрАТ «Зернопродукт МХП» фактично зводяться до непогодження з результатом експертизи, відповідач не зазначив порушень в діях експертної установи при проведенні експертизи, при цьому у разі сумнів відповідач не був не позбавлений можливості заявити відповідне клопотання.

Доводи касаційної скарги ПрАТ «Зернопродукт МХП» про те, що ОСОБА_5 схвалив укладення спірного договору не заслуговують на увагу, оскільки ці обставини не підтвердженні належними та допустимими доказами. Посилання на отримання орендної плати за користування землею саме за спірним договором після його укладення є неспроможними, оскільки з відомостей про її отримання, що додані відповідачем до матеріалів справи не вбачається, що вказані дії вчинялись саме за договором оренди землі від 18 лютого 2010 року.

Доводи касаційної скарги ПрАТ «Зернопродукт МХП» щодо пропущення позивачем строку позовної давності, не спростовують висновків судів, оскільки такий не пропущений, бо суди встановили, що позивач, який звернувся за захистом свого порушеного права, дізнався про те, що спірний договір не підписаний його батьком, після отримання земельної ділянки у власність в порядку спадкування і зразу ж звернувся до суду з позовом.

Інші доводи касаційної скарги колегія суддів відхиляє, оскільки вони не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника із висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки, що відповідно до положень статті 400 ЦПК знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Зернопродукт МХП» залишити без задоволення.

Рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 04 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 22 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. М. Фаловська В. С. Висоцька В. М. Сімоненко