Справа № 308/5516/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

04 березня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача - Готри Т.Ю.

суддів - Собослоя Г.Г., Куштана Б.П.,

з участю секретаря - Балаж Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 листопада 2018 року, ухвалене суддею Дергачовою Н.В., в справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

У травні 2018 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 2 травня 2006 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір, що є договором приєднання (стаття 634 ЦК України). Вказаний договір про надання банківських послуг складається із анкети-заяви ОСОБА_2 від 2 травня 2006 року, Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, а також тарифів. Згідно з умовами цього договору банк надав ОСОБА_2 строковий кредит у розмірі 12 483,60 грн зі сплатою 2,09% у місяць, на строк 42 місяці по 02.11.2009 року.

Посилаючись на те, що позичальник своїх зобов'язань за вказаним договором не виконує, допустив утворення заборгованості зі сплати процентів, яка за період з 05.05.2013 року по 05.05.2018 року становить 40 563,44 грн, яку банк просив стягнути з відповідача та сплачений судовий збір в розмірі 1762,00 грн.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 6 листопада 2018 року у задоволенні позову банку відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати зазначене рішення, як постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким позов банку задовольнити. Вказує на те, що датою 02.11.2009 року у договорі (заяві) визначено кінцеву дату виконання позичальником дій щодо повернення кредиту за умов відсутності порушень по сплаті та простроченої заборгованості, а не кінцевий термін спливу виконання ОСОБА_2 своїх грошових зобов'язань за договором та припинення зобов'язань в цілому. А оскільки отримані відповідачкою кредитні кошти банку до цього часу так і не повернуті, і договір не є розірваним чи припиненим, тому вважає, що відсутні підстави для припинення щомісячного нарахування відсотків на суму простроченої заборгованості по кредиту, як плату за весь час фактичного користування кредитними коштами.

У судове засідання сторони повторно не з»явилися, хоча про день, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому їх неявка згідно ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи. Стосовно наведеної банком у заяві від 04.03.2019 року підстави про відкладення розгляду справи, а саме у зв»язку з відрядженням представника, то така не заслуговує на увагу, оскільки до заяви не додано відповідного доказу про відрядження представника.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що кредитодавець мав право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту до дня повернення ним позики, а саме до 02.11.2009 року. Після цього строку в охоронних правовідносинах права та інтереси кредитора забезпечені статтею 625 ЦК. Тому суд вважав, що зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом, тобто після 2 листопада 2009 року позивач не міг такі проценти нараховувати.

Закарпатський апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки такого суд дійшов з додержанням вимог закону.

Судом встановлено, що 2 травня 2006 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір, що є договором приєднання (стаття 634 ЦК України). Вказаний договір про надання банківських послуг складається із анкети-заяви позичальника ОСОБА_2 від 2 травня 2006 року, Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, а також тарифів. Згідно з умовами цього договору банк надав ОСОБА_2 строковий кредит у розмірі 12483,60 грн зі сплатою 2,09% у місяць, на строк 42 місяці по 02.11.2009 року.

Згідно розрахунку заборгованості за договором у боржника ОСОБА_2 існує заборгованість по відсотках в сумі 40 563,44 грн., нарахована за період з 05.05.2013 року по 05.05.2018 року в межах збільшеного строку позовної давності (п.5.5 Умов). Вказана заборгованість по відсотках нарахована на суму кредиту в розмірі 11 113,27 грн.

Отже судом встановлено, що позичальник кредит та відсотки за користування кредитом у повному обсязі у строк, визначений договором до 02.11.2009 року, не погасив.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частини першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплататити відсотки. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату процентів за кредитними коштами на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий до 02.11. 2009 року включно.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування.

В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Наведене узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 28 березня 2015 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

А тому суд першої інстанції правильно дійшов висновку про відмову у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з відповідача на користь банку заборгованості по відсоткам в сумі 40563,44 грн, нарахованих після спливу строку кредитування (02.11.2009 року) за період з 05.05.2013 року по 05.05.2018 року.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції відповідно до ст.375 ЦПК України слід залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача без задоволення, оскільки рішення судом постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 листопада 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, і може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 5 березня 2019 року.

Суддя-доповідач : Судді :