Постанова

Іменем України

17 липня 2019 року

м. Київ

справа № 522/17360/13-ц

провадження № 61-8456 св 19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Кривцової Г. В., Лідовця Р. А.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

відповідачі: ОСОБА_1 ,ОСОБА_2 ,

представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - на постанову Одеського апеляційного суду від 20 лютого 2019 року у складі колегії суддів: Дрішлюка А. І., Черевка П. М., Драгомерецького М. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2013 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту.

Позовна заява мотивована тим, що 13 червня 2008 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк»), та ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 68 400 доларів США на строк до 13 червня 2018 року зі сплатою 13,5 % річних. 13 червня 2008 року на забезпечення виконання зобов`язання за вказаним договором про надання споживчого кредиту між банком та ОСОБА_4 було укладено договір поруки, за умовами якого поручитель зобов`язалася солідарно з позичальником відповідати перед банком за виконання ним зобов`язання по вказаному договору про надання споживчого кредиту.

08 грудня 2011 року на підставі договору купівлі-продажу права вимоги ПАТ «УкрСиббанк» відступило, а ПАТ «Дельта Банк» прийняло право вимоги по усім кредитним та забезпечувальним договорам, укладеним між банком та фізичними особами, у тому числі за договором про надання споживчого кредиту від 13 червня 2008 року та договором поруки від 13 червня 2008 року, укладеними з ОСОБА_2 , ОСОБА_4

Позичальник та поручитель взяті на себе зобов`язання не виконували, на вимоги банку не реагували, унаслідок чого станом на 20 червня 2013 року виникла заборгованість за договором про надання споживчого кредиту у розмірі 869 803 грн 38 коп., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 533 131 грн 58 коп., заборгованість за відсотками у розмірі 336 671 грн 79 коп.

З урахуванням викладеного ПАТ «Дельта Банк» просило суд стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 13 червня 2008 року у розмірі 869 803 грн 38 коп.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02 липня 2014 року у складі судді Суворової О. В. позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 13 червня 2008 року у розмірі 869 803 грн 38 коп., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 533 131 грн 58 коп., заборгованість за відсотками у розмірі 336 671 грн 79 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Заочне рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , як позичальником і поручителем, належним чином взяті на себе зобов`язання за спірним договором про надання споживчого кредиту не виконано, унаслідок чого утворилась заборгованість за цим договором, яка не спростована останніми та підлягає стягненню. Розмір заборгованості відповідає вимогам закону та умовам договору.

У вересні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду з заявою про перегляд заочного рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 29 жовтня 2014 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення суду першої інстанції залишено без задоволення.

У жовтні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду з заявою про перегляд заочного рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2014 року заяву ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення суду першої інстанції залишено без задоволення.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Одеського апеляційного суду від 20 лютого 2019 року апеляційні скарги: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 задоволені частково, рішення суду першої інстанції скасовано. Позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 13 червня 2008 року у розмірі 869 803 грн 38 коп., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 533 131 грн 58 коп., заборгованість за відсотками у розмірі 336 671 грн 79 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що умовами кредитного договору передбачені окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами (ануїтентними платежами) та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку. Унаслідок неналежного виконання цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до позичальника про повернення заборгованих коштів повинні обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Отже, банк, звертаючись з позовом 09 липні 2013 року до ОСОБА_2 , як позичальника, про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, реалізував своє право, передбачене положеннями частини другої статті 1050 ЦК України на дострокове погашення заборгованості за кредитом у повному обсязі.

Ураховуючи викладене, оскільки заборгованість за спірним договором про надання споживчого кредиту не спростована, тому вона підлягає стягненню з ОСОБА_2 , як позичальника, на користь банку у відповідному розмірі з обрахуванням ануїтентних платежів у межах трирічного строку позовної давності (до моменту звернення банку до суду з цим позовом).

Проте банком пропущено встановлений законодавством шестимісячний строк на звернення з вимогою до поручителя - ОСОБА_5 .

Крім того, сама по собі незгода відповідачів з фактом передачі права вимоги за спірним договором про надання споживчого кредиту новому кредитору не звільняє позичальника від виконання взятих на себе зобов`язань за цим договором, договір купівлі-продажу права вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року, укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк», у встановленому законом порядку не оспорено, тому відповідно до положень статей 512-514, 516 ЦК України ПАТ «Дельта Банк» набуло право вимоги, як новий кредитор, до відповідачів за договором про надання споживчого кредиту.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - просить оскаржувану постанову апеляційного суду у частині стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за договором про надання споживчого кредиту скасувати й ухвалити у цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_2 відмовити, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

В іншій частині судові рішення не оскаржуються, тому у силу вимог статті 400 ЦПК України у касаційному порядку не переглядаються.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 травня 2019 року касаційне провадження у вказаній справі відкрито та витребувано цивільну справу № 522/17360/13-ц з Приморського районного суду м. Одеси.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У червні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 червня 2019 року зазначену справу призначено до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що у квітні 2009 року банк скористався правом на дострокове стягнення заборгованості за спірним кредитним договором шляхом направлення позичальнику відповідної вимоги, чим змінив строк виконання основного зобов`язання. Проте у встановлений законодавством трирічний строк, тобто до 30 травня 2012 року, з вимогою до позичальника не звернувся, а звернувся з позовом лише 09 липня 2013 року, тобто з пропуском строку позовної давності, про застосування якого було заявлено ОСОБА_2 . При цьому посилається на відповідні правові позиції Верховного Суду.

Доводи особи, яка подала відзив

У червні 2019 року ПАТ «Дельта Банк» подало відзив на касаційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржувана постанова апеляційного суду є законною і обґрунтованою, доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на їх законність не впливають. Банк звернувся з вимогою до позичальника у межах кінцевого строку виконання спірного договору про надання споживчого кредиту, тому строк позовної давності ним не порушено.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

13 червня 2008 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 68 400 доларів США на строк до 13 червня 2018 року зі сплатою 13,5 % річних.

13 червня 2008 року на забезпечення виконання зобов`язання за вказаним договором про надання споживчого кредиту між банком та ОСОБА_4 було укладено договір поруки, за умовами якого поручитель зобов`язалася солідарно з позичальником відповідати перед банком за виконання ним зобов`язання по вказаному договору про надання споживчого кредиту.

30 березня 2009 року ПАТ «УкрСиббанк» направило ОСОБА_2 вимогу, згідно з якою повідомило, що станом на 30 березня 2009 року розмір сукупної заборгованості за кредитним договором складає 66 699 доларів 81 цент США та зазначило, що відповідно до положень укладеного договору, термін дострокового повернення кредиту банк вважає таким, що настав. Тому банк вимагав від позичальника дострокового повернення кредиту, нарахованих процентів і комісії у повному обсязі протягом 30 календарних днів від дати отримання вимоги. У випадку невиконання вимоги протягом встановленого строку банком будуть вжиті заходи щодо примусового стягнення заборгованості (а.с. 69-70, т. 1).

08 грудня 2011 року на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги ПАТ «УкрСиббанк» відступило, а ПАТ «Дельта Банк» прийняло право вимоги по усім кредитним та забезпечувальним договорам укладеним між банком та фізичними особами, у тому числі за договором про надання споживчого кредиту від 13 червня 2008 року та договором поруки від 13 червня 2008 року, укладеними з ОСОБА_2 , ОСОБА_5 .

Отже, відповідно до положень статей 512-514, 516 ЦК України ПАТ «Дельта Банк» набуло право вимоги, як новий кредитор, до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 за договором про надання споживчого кредиту від 13 червня 2008 року та договором поруки від 13 червня 2008 року.

ПАТ «Дельта Банк» вказувало про те, що позичальник та поручитель взяті на себе зобов`язання не виконували, на вимоги банку не реагували, унаслідок чого станом на 20 червня 2013 року виникла заборгованість за договором про надання споживчого кредиту у розмірі 869 803 грн 38 коп., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 533 131 грн 58 коп., заборгованість за відсотками у розмірі 336 671 грн 79 коп.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону постанова апеляційного суду не відповідає.

За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України.

За правилом статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У частині першій статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такий правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10 цс 18); від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154 цс 18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Відповідно до частини п`ятої статті 261 ЦК України за зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд у порушення вищевказаних вимог закону не врахував, що оскільки строк виконання основного зобов`язання на підставі частини другої статті 1050 ЦК України було змінено банком шляхом звернення 30 березня 2009 року до позичальника з вимогою про дострокове погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, то саме з цього моменту у банка виникло право на звернення до суду щодо захисту своїх порушених прав, проте банк звернувся до суду з позовом лише у липні 2013 року, тобто з пропуском строку позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем (а.с. 60-61, 107-112, т. 1).

Такий висновок також відповідає правовій позиції, викладений у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі 6-900 цс 16.

Оскільки ОСОБА_2 заявила про застосування позовної давності (а.с. 60-61, 107-112, т. 1), враховуючи положення частини четвертої статті 267 ЦК України, згідно з якою сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, то у позові банку слід відмовити.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржувана постанова апеляційного суду у частині вирішення позову ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_2 підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову у цій частині.

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку з цим з ПАТ «Дельта Банк» підлягає стягненню 1 827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн на користь ОСОБА_2 на відшкодування судового збору, сплаченого нею за подання апеляційної скарги та 6 882 (шість тисяч вісімсот вісімдесят дві) грн на відшкодування судового збору, сплаченого представником ОСОБА_2 за подання касаційної скарги.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - задовольнити.

Постанову Одеського апеляційного суду від 20 лютого 2019 року скасувати.

У задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту відмовити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» 1 827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн на користь ОСОБА_2 на відшкодування судового збору, сплаченого нею за подання апеляційної скарги та 6 882 (шість тисяч вісімсот вісімдесят дві) грн на відшкодування судового збору, сплаченого представником ОСОБА_2 за подання касаційної скарги.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Г. В. Кривцова

Р. А. Лідовець