Постанова

Іменем України

27 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 761/16556/15-ц

провадження № 61-16961св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Сімоненко В. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк»,

відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 вересня 2015 року в складі судді Юзькової О. Л. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 18 січня 2017 року в складі колегії суддів: Гаращенка Д. Р., Невідомої Т. О., Пікуль А. А.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк» (далі - ПАТ «Креді Агріколь Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 09 серпня 2007 року між банком та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 659/447044, відповідачу надано у тимчасове користування кредит у сумі 16 454,00 дол. США зі строком повернення до 08 серпня 2013 року на умовах повернення, строковості та платності.

Відповідно до умов договору встановлена процентна винагорода за користування кредитом щомісяця у розмірі 11,4 % річних у валюті кредиту.

ОСОБА_4 зобов'язався щомісяця не пізніше 26 числа сплачувати мінімально необхідний платіж в розмірі, передбаченому графіком погашення кредиту.

На забезпечення належного виконання відповідачем зобов'язання за кредитним договором між банком та ОСОБА_5 укладено договір поруки, відповідно до якого ОСОБА_5 взяла на себе зобов'язання відповідати перед банком за зобов'язаннями позичальника.

У подальшому до кредитного договору вносились зміни та доповнення згідно із договором про внесення змін та доповнень від 12 січня 2012 року № 1.

Оскільки відповідачі припинили належним чином виконувати свої зобов'язання, позивач просив стягнути з них заборгованість у розмірі 3 359, 50 дол. США, пеню у розмірі 239,60 грн, судові витрати покласти на відповідачів.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 09 вересня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПАТ «Креді Агріколь Банк» 3 359,50 дол. США та 239,60 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем виконані зобов'язання за кредитним договором в повному обсязі, а відповідачі не виконують належним чином своїх зобов'язань, у результаті чого виникла прострочена заборгованість, яка підлягає стягненню в примусовому порядку.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 18 січня 2017 року заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 вересня 2015 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції в повному обсязі встановив права та обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін та надав їм належну правову оцінку.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у лютому 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4, ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять ухвалені в справі судові рішення скасувати, справу передати до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У квітні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не взяли до уваги, що суд першої інстанції не забезпечив повний та всебічний розгляд справи, не повідомив відповідачів належним чином про розгляд справи, що призвело до ухвалення помилкового рішення. На момент подання заяви про перегляд заочного рішення між боржником та банком досягнуто угоди про часткове прощення боргу, у результаті чого усі взяті зобов'язання перед банком були виконанні.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд установив, що 09 серпня 2007 року банком укладено кредитний договір № 659/447044 з ОСОБА_4, згідно з умовами якого банк надав, а ОСОБА_4 прийняв у тимчасове користування грошові кошти в розмірі 16 454,00 дол. США зі строком повернення до 08 серпня 2013 року на умовах повернення, строковості та платності, процентна винагорода за користування кредитом щомісяця встановлена у розмірі 11,4 % річних у валюті кредиту.

Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до пунктів 1.1, 1.3, 1.4 кредитного договору відповідач взяв на себе зобов'язання сплачувати платежі за кредитом та нараховані проценти згідно з графіком погашення заборгованості.

09 серпня 2007 року між банком та ОСОБА_5 укладено договір поруки, відповідно до якого ОСОБА_5 взяла на себе зобов'язання відповідати перед банком за зобов'язаннями позичальника.

12 січня 2012 року укладено договір про внесення змін та доповнень № 1 до договору поруки від 09 серпня 2007 року.

Станом на 09 червня 2015 року заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором становить 3 359,50 дол. США та 239,60 грн, яка складається із заборгованості за кредитом у сумі 3 185,32 дол. США, заборгованість за відсотками у сумі 40,41 дол. США, заборгованість за комісією у сумі 103,12 дол. США та пені у сумі 239,60 грн.

Вимоги позивача від 17 лютого та 09 квітня 2015 року про повернення кредиту ОСОБА_4 залишив поза увагою.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивачем виконані зобов'язання за кредитним договором в повному обсязі, а відповідачі не виконують належним чином своїх зобов'язань, у результаті чого виникла прострочена заборгованість, яка підлягає стягненню в примусовому порядку.

Суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій.

Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України 2004 року суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Одним із аргументів касаційної скарги є те, що станом на 12 квітня 2016 року відповідачі повністю погасили свою заборгованість перед банком та не мають перед ним зобов'язань, проте це не може бути підставою для скасування ухвалених у справі судових рішень, оскільки ця обставина не існувала на час розгляду справи та не могла бути врахована судом першої інстанції під час її розгляду.

Заявники касаційної скарги не вказують жодного доказу, який не був досліджений чи який був неправильно досліджений судами на момент розгляду справи.

У разі відсутності зобов'язань відповідача, які були підставою для звернення до суду позивачем, останній відповідно до частини першої статті 174 ЦПК України 2004 року міг відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи.

Проте, позивач не звертався до судів з відповідною заявою.

Отже, суд касаційної інстанції вважає, що суди вирішили справу на основі заявлених вимог та доказів, які існували та були надані суду на час розгляду справи.

Щодо доводів касаційної скарги про неповідомлення відповідачів про розгляд справи у суді першої інстанції, суд касаційної інстанції зазначає, що із відповідей з адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України (у м. Києві) адресою реєстрації відповідачів є: вул. Банківська, 2, м. Бориспіль, Київська область (відомості від 01, 02 липня 2010 року). Судові повістки та процесуальні документи було надіслано на вищевказану адресу реєстрації відповідачів, що підтверджено матеріалами справи (а. с. 54, 56, 58, 59, 61, 62).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою, другою та п'ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалені у справі судові рішення відповідають статті 263 ЦПК України, при вирішенні справи суди першої та апеляційної інстанцій правильно визначили характер правовідносин між сторонами, застосували закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідили матеріали справи та надали належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції згідно зі статтею 400 ЦПК України.

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 вересня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 18 січня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. О. Лесько

С. Ю.Мартєв

В.М. Сімоненко

С.П. Штелик