Справа № 148/1555/17
Провадження № 22-ц/801/299/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ковганич С. В.
Доповідач:Панасюк О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2019 рокуСправа № 148/1555/17м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Панасюка О. С. (суддя - доповідач),

суддів: Сала Т. Б., Зайцева А. Ю.,

з участю секретаря судового засідання Куленко О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката Білошкурського О. В. на ухвалу Тульчинського районного суду Вінницької області, постановлену 06 грудня 2018 року під головуванням судді Ковганича С. В. в м. Тульчин Вінницької області (повний текст ухвали складено 10 грудня 2018 року) у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - служба у справах дітей Тульчинської районної державної адміністрації Вінницької області, про відібрання дитини та повернення її за попереднім місцем проживання та зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - служба у справах дітей Тульчинської районної державної адміністрації Вінницької області, з участю виконавчого комітету Тульчинської міської ради Вінницької області, як органу опіки та піклування, про визначення місця проживання дітей з батьком, -

встановив:

18 серпня 2017 року ОСОБА_3 звернулась з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - служба у справах дітей Тульчинської районної державної адміністрації Вінницької області, за яким просила визначити місце проживання дітей: ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, з нею.

На обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що 05 серпня 2007 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_7, від якого народила синів ОСОБА_10 та ОСОБА_11, а також дочку ОСОБА_12. Натепер вона з чоловіком проживають окремо, діти з 2014 проживають з ОСОБА_7 та його батьками ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які перешкоджають їй у спілкуванні з дітьми.

13 листопада 2017 року ОСОБА_7 подав зустрічний позов до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - служба у справах дітей Тульчинської районної державної адміністрації Вінницької області, аналогічного змісту. Просив визначити місце проживання дітей з ним.

Вказував, що ОСОБА_3 неналежно виконувала свої батьківські обов'язки, страждає на психічне захворювання, внаслідок чого проявляла агресію, в тому числі до дітей. Під час спільного їх проживання не забезпечувала належних санітарно-гігієнічних умов проживання дітей, не займалась на належному рівні їх доглядом, що призводило до захворювань дітей, зокрема на інфекційні хвороби.

Ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 13 листопада 2017 року позови об'єднані в одне провадження, до участі у справі залучено виконавчий комітет Тульчинської міської ради Вінницької області, як орган опіки та піклування.

01 березня 2018 року ОСОБА_8 подала заяву про зміну позовних вимог. Просила на підставі статті 162 Сімейного кодексу України (далі СК України) відібрати дітей: ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, у відповідачів ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_6 і повернути їх за попереднім місцем проживання у ІНФОРМАЦІЯ_4, допустивши негайне виконання рішення.

Посилалась на те, що ОСОБА_7 зміним місце проживання дітей без її згоди.

Ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 06 грудня 2018 року позовну заяву ОСОБА_3 залишено без розгляду.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що ОСОБА_3 та її представник за довіреністю - адвокат Білошкурський О. В. не з'являлися в судові засідання призначені на: 18 грудня 2017 року, 30 січня 2018 року, 13 квітня 2018 року, 05 червня 2018 року, 27 липня 2018 року, 11 жовтня 2018 року та 06 грудня 2018 року, визнавши таку їх поведінку зловживанням процесуальними правами відповідно до частини першої статті 44 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - адвокат Білошкурський О. В., посилаючись на порушення судом норм процесуального права, невідповідність висновків, викладених в ухвалі суду першої інстанції, обставним справи, просив скасувати ухвалу, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги заяви про відкладення розгляду справи у зв'язку з його перебуванням у відрядженнях та участю в інших судових засіданнях.

28 січня 2019 року ОСОБА_7 подав відзив на апеляційну скаргу, за яким просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін, як таку, що постановлена з додержанням норм процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Частиною першою статті 367 і ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом статті 374 ЦПК України апеляційний суд залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Судом встановлено, що належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи ОСОБА_3 та її представник - адвокат Білошкурський О. В. двічі поспіль: 10 жовтня 2018 року та 06 грудня 2018 року не з'являлись в судове засідання.

Згідно з частиною п'ятою статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез'явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з'явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез'явлення не перешкоджає розгляду справи.

Отже, чинне цивільне процесуальне законодавство місить імперативний припис суду щодо постановлення ухвали про залишення без розгляду позовної заяви в разі повторної, тобто другої поспіль неявки в судове засідання належним чином повідомленого позивача, за виключенням випадку, якщо від якого надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез'явлення не перешкоджає розгляду справи.

Натомість, причини повторної неявки позивача (його представника), як і наявність чи відсутність заяви із повідомленням про такі причини правового значення для вирішення питання про залишення позовної заяви без розгляду на підставі пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України не мають.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Дії суду, як особливого суб'єкта владних повноважень, регламентовані процесуальним кодексом та не допускають аналогії закону, чи аналогії права. Дискреція суду на обрання варіантів дій має бути прямо передбачена в процесуальному законі.

Згідно з граматичним (мовним, текстовим) аналізом частини п'ятої статті 223 ЦПК України та пункту 5 частини першої статті 257 ЦПК України терміни «може», «має право», «за власної ініціативи» та інші законодавцем не застосовані.

Не передбачається у частині п'ятій статті 223 ЦПК України та пункті 5 частини першої статті 257 ЦПК України можливість для суду інших варіантів дій, окрім залишення позовної заяви без розгляду.

З огляду на це, повноваження суду залишити позовну заяву без розгляду не є дискреційним.

Відтак, за змістом зазначених вище норм в разі повторної неявки позивача в судове засідання за умови, що він був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, суд безальтернативно зобов'язаний залишити позовну заяву без розгляду.

Таким чином, встановивши, що належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи позивачка ОСОБА_3 та її представник - адвокат Білошкурський О. В. повторно не з'явились в судове засідання, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність залишення позовної заяви ОСОБА_3 без розгляду.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 384 ЦПК України апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката Білошкурського О. В. залишити без задоволення, а ухвалу Тульчинського районного суду Вінницької області від 06 грудня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

(Повний текст постанови виготовлено 04 березня 2019 року)

Суддя-доповідач /підпис/ О. С. Панасюк

Судді: /підпис/ Т. Б. Сало /підпис/ А. Ю. Зайцев

Згідно з оригіналом О. С. Панасюк