Постанова

Іменем України

06 листопада 2019 року

м. Київ

справа №643/4237/17

провадження №61-43756св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С. (суддя-доповідач),

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Сердюка В. В., Фаловської І. М.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про звернення стягнення на предмет іпотеки за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову апеляційного суду Харківської області від 07 серпня 2018 року у складі колегії суддів: Бровченко І. О., Колтунової А. І., Кружиліної О. А.,

учасники справи:

позивач - товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

1. У березні 2017 року товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулося

з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з позовом, у якому, з урахуванням уточнень, просило звернути стягнення на предмет іпотеки, однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 і ОСОБА_4 , шляхом надання позивачу права продажу та розпорядження предметом іпотеки в рахунок погашення заборгованості у розмірі

7 054 814,03 грн, яка встановлена рішенням Дзержинського районного суду

м. Харкова від 24 вересня 2014 року, передати предмет іпотеки в управління позивача, на період до його реалізації з метою збереження предмета іпотеки з наданням права обладнання предмету іпотеки новими охоронними пристроями, вільного доступу до нерухомого майна, заміни замків, а також укладення договорів на охорону із спеціалізованими підприємствами.

2. Позовна заява мотивована тим, що за умовами кредитного договору, укладеного 08 травня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Факторинг Україна», та ОСОБА_2 , останній отримав кредит у розмірі 220 000 доларів США. Виконання умов кредитного договору забезпечено договором, укладеним 08 травня 2008 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 , предметом якої є однокімнатна квартира

АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_3

3. ОСОБА_2 допустив утворення заборгованості.

4. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 вересня

2014 року з ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» стягнуто 7 054 814,03 грн заборгованості за кредитним договором.

5. 10 грудня 2010 між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до умов якого до позивача перейшли усі права іпотекодержателя за договором іпотеки.

6. З провадження у справі про банкрутство ФОП ОСОБА_2 позивачу стало відомо, що нерухоме майно, що є предметом іпотеки за договором іпотеки відчужено арбітражним керуючим без згоди іпотекодержателя з посиланням за здійснення процедури банкрутства. На даний час постанова про визнання ФОП ОСОБА_2 банкрутом скасована, а провадження припинено.

7. З інформаційної довідки з реєстру речових прав на нерухоме майно, позивачу стало відомо, що предмет іпотеки наразі належить ОСОБА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 26 грудня 2014 року.

8. Позивач посилається, що відповідно до вимог статті 23 Закону України «Про іпотеку», при переході права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, іпотека є дійсною для набувача, тому позивач як іпотекодержатель має право на задоволення своїх вимог за кредитним договором за рахунок предмета іпотеки.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

9. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 23 квітня

2018 року у задоволенні позову відмовлено.

10. Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем не надано доказів щодо ціни предмета іпотеки на день розгляду справи. Крім того, суд першої інстанції виходив з того, що надання права іпотекодержателю від свого імені продавати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу відповідно до Закону України «Про іпотеку» та умов укладеного між сторонами договору є позасудовим способом захисту, жодних доказів на підтвердження вчинення дій, передбачених умовами договору для позасудового врегулювання спору, зокрема, надсилання іпотечного повідомлення, а також дій, необхідних для реєстрації права власності на предмет іпотеки та подальшої його реалізації від свого імені, позивач не надав.

11. Суд першої інстанції також указав, що з урахуванням положень статті 23 Закону України «Про іпотеку» до ОСОБА_1 , до особи, яка стала набувачем іпотечного майна, перейшли всі права та обов`язки іпотекодавця за договором іпотеки у тому обсязі і на умовах, що існували до набуття нею права власності на предмет іпотеки.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

12. Постановою апеляційного суду Харківської області від 07 серпня

2018 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 14 листопада 2018 року про виправлення описки, апеляційну скаргу ТОВ «ОТП Факторинг України» задоволено частково. Рішення Московського районного суду м. Харкова

від 23 квітня 2018 року скасовано та прийнято нову постанову про часткове задоволення позовних вимог.

13. Звернуто стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором від 08 травня 2008 року в розмірі 7 054 814,03 грн, з яких: 222 366, 26 доларів США заборгованість за кредитним договором, що еквівалентно 2 709 099,26 грн; 44 938, 74 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом, що еквівалентно 547 460,91 грн; 3 798 223,86 грн пеня за прострочення виконання зобов`язань, шляхом визнання за ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права продажу будь-якій особі - покупцеві предмету іпотеки за іпотечним договором від 08 травня

2008 року, а саме: однокімнатної квартири загальною площею 31, 4 кв. м, житловою площею 17,4 кв. м, що знаходиться по АДРЕСА_2 , з наданням всіх повноважень продавця за ціною, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки майна, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на час укладення правочину щодо відчуження. Вирішено питання розподілу судових витрат.

14. Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що матеріали справи містять погоджену між іпотекодавцем та іпотекодержателем у розумінні частини шостої статті 38 Закону України «Про іпотеку» ціну продажу предмета іпотеки, що за відсутності інших наданих сторонами доказів є достатнім для виконання судом вимог статті 39 Закону України «Про іпотеку» щодо встановлення початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

15. Апеляційний суд також указав, що обрання певного способу правового захисту, у тому числі й досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Зважаючи на наявність непогашеної заборгованості, позивач мав правові підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

16. Укасаційній скарзі, поданій у вересні 2018 року, ОСОБА_1 просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

17. Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом неповно встановлено фактичні обставини справ, постанова прийнята з неправильним застосування норм матеріального права.

18. Апеляційним судом установлено, що ОСОБА_1 придбала квартиру у ОСОБА_3 , проте квартира була реалізована у ході проведення ліквідаційної процедури майна банкрута - повного товариства «ЄВТУШЕНКО І КО» та право власності на дану квартиру набув ОСОБА_8 , який, в свою чергу, продав її ОСОБА_1 відповідно до договору купівлі-продажу від 26 грудня 2014 року.

19. Заявник також указала, що апеляційний суд не врахував тієї обставини, що особа, до якої перейшло право власності на майно, що було предметом іпотеки, але реалізоване в межах ліквідаційної процедури з припиненням обтяження, не набуває статусу іпотекодавця і на таке майно не може бути звернено стягнення з підстав, передбачених статтями 38, 39 Закону України «Про іпотеку».

20. Аргументом касаційної скарги також указано те, що реалізація майна, що є предметом застави, яка проведена в межах ліквідаційної процедури, з припиненням обтяжень, припиняє заставу, тому застава не зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи, у зв`язку з чим на неї не може бути звернено стягнення. Крім того, на момент набуття права власності спірне нерухоме майно не було предметом іпотеки, в будь-якій забороні чи обтяженні не перебувало, а тому на нього не може бути звернене стягнення через порушення кредитних зобов`язань боржника.

Доводи інших учасників справи

21. Інші учасники справи відзиву щодо вимог і змісту касаційної скарги до суду не направили.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

22. Ухвалою Верховного Суду від 25 жовтня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі, справу витребувано з суду першої інстанції.

23. Ухвалою Верховного Суду 30 жовтня 2019 року справу призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

24. 08 травня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 укладений кредитний договір, згідно з яким останній отримав кредит в розмірі

220 000 доларів США, строком до 08 травня 2018 року.

25. Виконання грошових зобов`язань позичальника ОСОБА_2 перед

ЗАТ «ОТП Банк» забезпечено договором іпотеки, укладеним 08 травня

2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 , предметом іпотеки якого є однокімнатна квартира

АДРЕСА_1 , яка належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 27 квітня 2006 року.

26. 08 травня 2008 року до Єдиного реєстру заборон відчуження внесений запис про реєстрацію обтяження нерухомого майна.

27. 10 грудня 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, договір про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли усі права іпотекодержателя за договором іпотеки.

28. Постановою Харківського апеляційного господарського суду

від 26 листопада 2014 року залишено без змін ухвалу господарського суду Харківської області від 29 вересня 2014 року, якою скасовані обтяження, накладені на нерухоме майно ОСОБА_9 , арешт нерухомого майна, накладеного на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження від 09 червня 2010 року, а саме майно учасника ПТ «ЄВТУШЕНКО І КО» фізичної особи - підприємця ОСОБА_9 - однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 17,4 кв. м, загальною площею 31,4 кв. м, якою володіє на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 27 квітня 2006 року. Скасовано наступні обтяження спірної квартири: заборона на нерухоме майно, дата реєстрації

08 травня 2008 року, іпотекодержатель - ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

29. 26 грудня 2014 року ОСОБА_3 відчужила вказану квартиру

ОСОБА_1 шляхом укладення договору купівлі-продажу.

30. Постановою Вищого господарського суду України від 25 лютого 2015 року, ухвалу господарського суду Харківської області від 29 вересня 2014 року та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 26 листопада 2014 року скасовано. Провадження у справі № 9222459/14 про банкрутство повного товариства «Євтушенко і Ко» припинено.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

31. Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

32. Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

33. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду вирішення справи.

34. Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

35. Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.

36. Предметом позову у справі, яка переглядається, є звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу з укладенням від імені банку договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмета іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах підприємствах, або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ТОВ «ОТП Факторинг Україна» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій.

37. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.

38. Згідно з частиною першою статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

39. Частинами першою, третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

40. Тобто, законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання.

41. Згідно зі статтею 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

42. У пункті 6.4. договору іпотеки «Позасудове врегулювання» сторони дійшли згоди, що іпотекодержатель має право самостійно обрати шляхи позасудового врегулювання, визначені пунктами 6.4.1, 6.4.2 договору іпотеки.

43. Положення пункту 6.4. з підпунктами договору, разом з іншими положеннями договору, являють собою повний укладений договір між сторонами про задоволення вимог іпотекодержателя, в якому сторони визначили можливі способи звернення стягнення на предмет іпотеки, у тому числі право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому чинним законодавством України.

44. Отже, позивач як іпотекодержатель згідно з договором іпотеки та частиною третьою статті 36 Закону України «Про іпотеку» може задовольнити свої кредиторські вимоги під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання шляхом продажу іпотекодержателем предмета іпотеки третій особі, встановленому статтею 38 цього Закону.

45. Продаж іпотекодержателем предмета іпотеки третій особі відповідно до статей 36, 38 цього Закону та згідно з умовами іпотечного застереження, визначеного у договорі іпотеки, є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду.

46. Апеляційний суд вважав обґрунтованим захист порушених прав кредитора стосовно виконання позичальником забезпечених іпотекою грошових зобов`язань щодо звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 Закону України «Про іпотеку».

47. Разом із тим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 червня 2019 року у справі № 643/17966/14-ц (провадження № 14-203цс19) дійшла висновку, що порядок задоволення вимог іпотекодержателя шляхом продажу предмета іпотеки будь-якій особі визначено умовами договору іпотеки, та з урахуванням положень статей 36, 38 Закону України «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду.

48. З огляду на вказане, колегія суддів вважає, що вказуючи про можливість задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу іпотекодержателем з укладенням договору купівлі-продажу будь-яким способом із наданням йому всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу, апеляційний суд неправильно застосовував норми права, що регулюють спірні правовідносини, оскільки сторонами у договорі іпотеки визначено, що судовий спосіб звернення стягнення застосовується у випадку, коли позасудове врегулювання не привело до задоволення вимог іпотекодержателя в повному обсязі. Відповідних доказів, які б підтверджували виникнення перешкод для іпотекодержателя у реалізації позасудового способу звернення стягнення на підставі іпотечного застереження у договорі іпотеки, позивачем суду не подано. Отже, позивачем не обґрунтовано порушення, невизнання або оспорення права, за захистом якого він звернувся до суду.

49. Встановивши, що обраний позивачем спосіб захисту відповідно до Закону України «Про іпотеку» та умов укладеного між сторонами договору є позасудовим способом захисту, жодних доказів на підтвердження вчинення дій, передбачених умовами договору для позасудового врегулювання спору, зокрема, надсилання іпотечного повідомлення, а також дій, необхідних для реєстрації права власності на предмет іпотеки та подальшої його реалізації від свого імені (пункт 6.4), позивач не надав, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про відсутність встановлених законом підстав для задоволення позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки.

50. Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

51. Закон України «Про іпотеку» є спеціальним законом щодо урегулювання правовідносин з приводу іпотечного майна, а положення статті 17 Закону України «Про іпотеку» містить виключний перелік підстав припинення іпотеки, аналогічний із закріпленим у статті 593 ЦК України.

52. Установивши у справі, яка переглядається, що внаслідок ухвалення постанови Вищого господарського суду України від 25 лютого 2015 року по справі 922/2459/14, якою скасовано ухвалу господарського суду Харківської області та постанову Харківського апеляційного господарського суду

від 26 листопада 2014 року, поновилась іпотека банку на спірну квартиру, власником якої на день розгляду справи на підставі укладеного 26 грудня 2014 року договору купівлі-продажу, є ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про застосування до спірних правовідносин статті 23 Закону Закону України «Про іпотеку» та поширення її дії на відповідача.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

53. Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

54. У справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але апеляційним судом допущено неправильне застосування норм матеріального права, тому постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню.

55. Суд першої інстанції, на підставі належної оцінки зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, правильно застосував норми матеріального права до спірних правовідносин та прийшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 400, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

2. Постанову апеляційного суду Харківської області від 07 серпня 2018 року скасувати, рішення Московського районного суду м. Харкова від 23 квітня 2018 року залишити в силі.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська