РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №766/20971/18

Пров. №2/766/702/19

26 лютого 2019 року м. Херсон

Херсонський міський суд Херсонської області в складі:

головуючого судді Ус О.В.,

секретар судового засідання Неменко Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Перша Херсонська державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією сім'єю, зміни черговості одержання права на спадкування, визнання спільною сумісною власністю, визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач 24.10.2018 р. звернулась до суду з позовом, в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просила встановити факт, що вона проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу та вела спільне господарство з ОСОБА_5, з 2003 року по день його смерті, а саме по ІНФОРМАЦІЯ_3; визнати за нею право на спадкування за законом, що відкрилась після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у першій черзі спадкоємців; визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_5, земельну ділянку площею 0,1023 га, розташовану в АДРЕСА_1, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер: НОМЕР_5; визнати за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1023 га, розташовану в АДРЕСА_1, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер: НОМЕР_5; визнати за нею право забудовника на житловий будинок загальною площею 190,4 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

В обґрунтування позову зазначила, що з 2003 року перебувала у незареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5, з яким вела спільне господарство, здійснювали будівельні роботи у будинку, в якому проживали однією родиною. В період шлюбу у них народилось двоє дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 помер. Після його смерті вона звернулась до Першої Херсонської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак, їй роз'яснено, що відсутні документи, які підтверджують родинний зв'язок з померлим. Внаслідок вказаного змушена звернутись до суду з позовом.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 19 листопада 2018 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 13 грудня 2018 року витребувано належним чином завірену копію спадкової справи №527/2018 після смерті ОСОБА_5, вирішено питання про виклик свідків.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 04 лютого 2019 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду.

Позивач в судове засідання не з'явилась, її представник подала суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не з'явились, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги визнали.

Представник Першої Херсонської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи за відсутності.

Суд ухвалив розглянути справу у відсутність сторін.

За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, розглянувши заяви сторін про розгляд справи у їх відсутність, ухвалив: розглядати справу у відсутність сторін.

Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року, визначено, що у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

ОСОБА_6 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1, батьками є ОСОБА_5 та ОСОБА_1, що підтверджено свідоцтвом про народження НОМЕР_6 від 09.10.2003 р. (арк. справи 12).

Згідно свідоцтва про встановлення батьківства, ОСОБА_5 визнаний батьком дитини ОСОБА_8, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджено відповідним свідоцтвом НОМЕР_7 від 09.10.2003 р. (арк. справи 13).

ОСОБА_7 народився ІНФОРМАЦІЯ_2, батьками є ОСОБА_5 та ОСОБА_1, що підтверджено свідоцтвом про народження НОМЕР_8 від 03.04.2009 р. (арк. справи 14).

Згідно довідки №763 від 03.04.2009 р. виданої Виконавчим комітетом Антонівської селищної ради м. Херсона, реєстрація народження ОСОБА_7 проведена у відповідності до ст. 126 СК України (арк. справи 15).

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджено свідоцтвом про смерть НОМЕР_9 від 25.04.2018 р. (арк. справи 17).

У відповідності до виданої виконавчим комітетом Зеленівської селищної ради довідки №484/02-17 від 18.10.2018 р., виконавчий комітет підтверджує, що ОСОБА_5, який був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2, помер ІНФОРМАЦІЯ_3 та був похований на території Зеленівської селищної ради, на Новому кладовищі. Питанням поховання займалась за власний рахунок його цивільна дружина ОСОБА_1 (арк. справи 20).

Згідно довідки №1226 від 22.10.2018 р. виданої Зеленівською селищною радою, ОСОБА_1, про те, що на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_3. цивільного чоловіка ОСОБА_5, який мешкав за адресою: АДРЕСА_1, без реєстрації разом з родиною з 2003 року, а саме: ОСОБА_1 (цивільна дружина), ОСОБА_6 (донька), ОСОБА_7 (син), та вели спільне господарство (арк. справи 19).

З акту обстеження складеного виконавчим комітетом Зеленівської селищної ради №214/01-08 від 22.10.2018 р. вбачається, що при обстеженні житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 виявлено, що у вказаному будинку мешкає родина: ОСОБА_5, ОСОБА_9, ОСОБА_6, ОСОБА_7. Родина проживала за адресою з 2003 року, вела спільне господарство по день смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3. (арк. справи 21).

ОСОБА_5 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_10, виданого на підставі договору купівлі-продажу Зеленівської селищної ради від 27 червня 2008 року за №288, належить на праві власності земельна ділянка, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (арк. справи 25).

Згідно витягу з рішення Зеленівської селищної ради від 12.02.2008 р. №248 "Про надання дозволу на виготовлення технічної документації, на збір матеріалів попереднього відведення земельних ділянок та передачу їх у власність і оренду", ОСОБА_5 надано дозвіл на виготовчлення технічної документації щодо складання державних актів на право власності на земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і гаражного будівництва/ присадибні ділянки (арк. справи 26).

Відповідно до витягу із рішення Зеленівської селищної ради Дніпровського району №25 від 06.03.2007 р. "Про питання індивідуального будівництва". ОСОБА_5 дозволено будівництво житлового будинку розміром 10,50*14,0 м, а також гараж-сарай розміром 16,0*5,0 м, туалет-душ 3,0*1,5 м, за адресою: АДРЕСА_1 (арк. справи 27).

Як вбачається з технічного паспорту на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_5 розпочав будівництво житлового будинку (арк. справи 29-33).

Судом оглянуто долучені до матеріалів справи копії фотографій, з яких встановлено, що ОСОБА_1 та померлий ОСОБА_5 відвідували спільні заходи, сімейні свята, ОСОБА_5 доглядав та грав з дітьми (арк. справи 40).

За відомостями спадкової справи №527/2018 заведеної Першою Херсонською державною нотаріальною конторою до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5, ОСОБА_1 звернулась 19.09.2018 р. до натуральної контори із заявою про прийняття спадщини від імені свого сина ОСОБА_7.

27.09.2018 року ОСОБА_9 звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті свого чоловіка ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

27.09.2018 року ОСОБА_6 звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

27.09.2018 року ОСОБА_4 звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

Крім того, із заявами про прийняття спадщини звернулись батьки померлого ОСОБА_3 та ОСОБА_2, однак, заявами від 11.10.2018 року відмовились від прийняття спадщини на користь дітей спадкодавця ОСОБА_6 та ОСОБА_7.

17.10.2018 року за вих. №5190/02-14 Першою Херсонською державною нотаріальною конторою відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5, оскільки заявником не подано документів, які б підтверджували родинний зв'язок зі спадкодавцем.

Враховуючи відсутність інших осіб, що мають право на спадщину, крім батьків померлого ОСОБА_5, його дітей та позивача по справі, суд приходить до висновку, що судове рішення на права, інтереси та обов'язки яких може вплинути, визнання позову не порушує прав інших осіб, внаслідок чого позов підлягає задоволенню, але з врахуванням норм законодавства, що регулює спірні правовідносини.

Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст. ст. 77-79 ЦПК України.

Відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Згідно з п.1 ч.1, ч.2 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнові права фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку встановлення.

Крім цього, як вбачається із інформації, наведеної у листі Верховного Суду України від 01.01.2012 (Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення), факт родинних відносин між фізичними особами встановлюється у судовому порядку, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для заявника: право на спадщину, право на пенсію у зв'язку із втратою годувальника, одержання компенсації тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦПК України у рішенні суду про встановлення факту повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

Факт про встановлення якого просить позивач, дасть їй підстави для реалізації свого права як спадкоємця.

Відповідно до ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

До відносин, які виникли до 1 січня 2004 року, застосовуються положення Кодексу про шлюб та сім'ю України (далі КпШС України), яким не передбачено можливості визнання факту спільного проживання без реєстрації шлюбу як підстави для визнання набутого майна спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідно до п. 1 розділу VІІ Прикінцевих положень Сімейного кодексу цей Кодекс набрав чинності з 01.01.2004 р. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК застосовуються лише в частині тих прав та обов'язків, що виникли після набуття ним чинності.

Відтак, оскільки, встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу передбачено Сімейним кодексом України, який набрав чинності з 01.01.2004 р., вимога позивача про встановлення факту проживання її з ОСОБА_5 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 2003 року задоволенню не підлягає, проте слід встановити факт проживання ОСОБА_1 однією сім'єю без реєстрації шлюбу та ведення спільного господарства з ОСОБА_5, з січня 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 (день смерті ОСОБА_5.).

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає позовну вимогу про встановлення факту проживання однією сім'єю без шлюбу такою, що підлягає частковому задоволенню.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що особам, які проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Для вирішення питання щодо правового режиму такого майна підлягають встановленню: факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці; ведення спільного господарства, побуту; виконання взаємних прав та обов'язків; час придбання і джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте); мета придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 25.12.2013 у справі №6-135 цс/13 майно, набуте до 01.01.2004 р. під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: воно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід уважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, внаслідок яких одержано спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення спільного господарства, побуту та формування бюджету).

У зв'язку із цим судам під час вирішення спору щодо поділу майна, нажитого сім'єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане внаслідок спільної праці. Саме перебування практично у шлюбних відносинах без установлення факту ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін.

Визнання відповідачами позову, дає суду підстави вважати встановленою обставину не тільки спільного проживання ОСОБА_10 та ОСОБА_1, а й набуття спільного майна внаслідок спільного ведення господарства, побуту та бюджету.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).Частка в спільній сумісній власності того з подружжя, хто пережив спадкодавця, не входить до складу спадщини і не включається до спадкового майна після смерті іншого з подружжя.

Згідно з ч.1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Відповідно до частин 3, 4 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків відмови від спадщини у встановленому законодавством України порядку.

Зазначені особи вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків їхньої відмови від спадщини, а щодо малолітніх та недієздатних осіб - відмови, здійсненої від їхнього імені батьками (усиновлювачами), опікуном із дозволу органу опіки та піклування (встановлених частинами 2 - 4 ст. 1273 ЦК).

Місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

За змістом норм статей 1268 - 1269 ЦК порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та від особливостей правового статусу спадкоємця як малолітньої, неповнолітньої, недієздатної особи або ж особи, цивільна дієздатність якої обмежена.

Оскільки судом встановлено факт постійного проживання позивача з померлим, в тому числі і на момент його смерті, позивач вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки не заявила про відмову від неї.

Пункт 8 Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року "Про судову практику в справах про спадкування" передбачає, що якщо будівництво здійснюється згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва, його права та обов'язки, як забудовника, входять до складу спадщини.

Відповідно до роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року визнання права власності в порядку спадкування на недобудований будинок неможливо, а потрібно визнати правильною практику судів щодо визнання за спадкоємцем майнових прав забудовника як таких, що входять до складу спадщини.

У листі Міністерства юстиції України від 21.02.2005 року № 19-32/319 "Щодо порядку оформлення документів у разі смерті власника нерухомого майна" визначено, що оскільки на нерухоме майно не було оформлено право власності, то таке право в разі відсутності правовстановлюючих документів вирішується в судовому порядку.

Будівництво житлового будинку розпочато спадкодавцем на підставі дозвільних документів, наданих їй у відповідності до вимог законодавства, а тому права забудовника після смерті останнього є предметом спадкування і у разі їх заперечення підлягають встановленню за рішенням суду.

За умови наявності акта відведення земельної ділянки під забудову, дозволів на забудову, якщо зведений згідно проекту обєкт нерухомості не було введено в експлуатацію, таке будівництво не може визнаватися самочинним, а є незавершеним.

При розгляді справ про спадкування питання про частку у спільній сумісній власності подружжя вирішується із врахуванням офіційного тлумачення ч. 1 ст. 61 СК, наданого у Рішенні Конституційного Суду України у справі № 17-рп/2012 від 19.09.2012 р.

При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності ЦК (п. 21 Постанова Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7).

Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом як спадкоємців першої черги на підставі ст. 1261 ЦК України.

Проте, черговість одержання права на спадкування може бути змінена шляхом договору між спадкоємцями, які прийняли спадщину (ч. 1 ст. 1259 ЦК), або на підставі рішення суду (ч. 2 ст. 1259 ЦК України).

Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред'явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом.

Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1 - 3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення позову необхідна наявність всіх п'яти вищезазначених обставин.

За таких обставин суд вважає наявними підстави зміни черговості одержання права на спадкування після смерті ОСОБА_5 та надання позивачу, спадкоємиці четвертої черги, право на спадкування разом із спадкоємцями першої черги в рівних частинах до майна померлого.

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону «Про власність», який був чинний на час виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

За змістом п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду від 22.12.1995 р. № 29 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), розглядаючи позови, пов'язані зі спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст. 16 Закону «Про власність», ст. 22 КпШС), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладений між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (п. 1 ст. ст. 17, 18, п. 2 ст. 17 Закону «Про власність»), тощо.

Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім'я (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

У зв'язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім'єю слід установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у праці, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці.

Сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною із сторін.

Тільки в разі встановлення цих фактів положення ч. 1 ст. 17 Закону «Про власність» вважаються правильно застосованими.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 25.12.2013 р. № 6-135цс13 та від 18.09.2013 р. № 6-66цс 13.

Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї.

Крім того, пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Згідно ст.74 Сімейного кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл.8 цього Кодексу.

Отже, проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом ) підставою для виникнення у них деяких прав та обов'язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім'єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов'язків.

Відповідно до правового висновку, що міститься в Постанові Верховного Суду України від 08.06.2016 року по справі № 6-2253цс15, «проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов'язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім'єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов'язків.

Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім "ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо Інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти».

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Вирішення питання про обсяг спільно нажитого майна, що належить до спільної сумісної власності і підлягає поділу між подружжям, у зв'язку з тим, що майно було придбано під час проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, залежить від вирішення питання про встановлення факту проживання чоловіка і жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу.

Таким чином, розглянувши справу в межах визначених предмету спору, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні.

Заходи забезпечення позову судом не застосовувалися.

Рішення в повному обсязі складене 06 березня 2019 року.

На підставі ст. ст. 328, 1218, 1223, 1260, 1270 ЦК України, ст.ст.12, 13, 76, 81, 258,259, 263-265, 273, 352, 354 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_3) до ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_6, РНОКПП НОМЕР_2, місце проживання: АДРЕСА_2), ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_8, РНОКПП НОМЕР_3, місце проживання: АДРЕСА_2), ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_9, РНОКПП НОМЕР_4, місце проживання: АДРЕСА_4), третя особа: Перша Херсонська державна нотаріальна контора (місцезнаходження: м. Херсон, вул. Миру, буд. 37) про встановлення факту проживання однією сім'єю, зміни черговості одержання права на спадкування, визнання спільною сумісною власністю, визнання права власності - задовольнити частково.

Встановити факт, що ОСОБА_1 проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу та вела спільне господарство з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_11, з 01.01.2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_3.

Визнати за ОСОБА_1 право на спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3, у першій черзі спадкоємців за законом.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_5, земельну ділянку площею 0,1023 га, розташовану в АДРЕСА_1, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер: НОМЕР_5.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1023 га, розташовану в АДРЕСА_1, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер: НОМЕР_5.

Визнати за ОСОБА_1, право забудовника на житловий будинок загальною площею 190,4 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи до Херсонського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п.15.5 ч.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Херсонський міський суд Херсонської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяО. В. Ус