ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.02.2019 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи № 504/1377/17

Апеляційне провадження №22-ц/813/461/19

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач),

суддів-Ващенко Л.Г., ОСОБА_1,

за участю секретаря-Маслова Р.Ю.,

учасники справи:

позивач-Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 09 жовтня 2017 рокуу складі судді Вінської Н.В.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 році Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі-банк) звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що відповідно до укладеного договору від 27 березня 2014 року ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном погашення, що відповідає строку дії картки.

Зазначало, що ОСОБА_2 умови зазначеного договору не виконувала, внаслідок чого, станом на 30 червня 2017 року, її заборгованість склала 16 115,25 грн., яка складається з наступного:

-472,27 грн. заборгованість за кредитом;

-11299,40 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом;

-3100 грн. заборгованість за пенею та комісією;

-500 грн. штраф (фіксована частина),

-743,58 грн. штраф (процентна складова) (а.с.1-2).

Представник позивача в судове засідання не зявився, надавши заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за його відсутність.

09 жовтня 2017 року від ОСОБА_2 надійшла заява до суду про застосування строку позовної давності, в якій вона посилається на те, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду, що є підставою для відмови у позові (а.с.45-49).

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 09 жовтня 2017 рокув позові банку відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що початок перебігу позовної давності розпочався 11 серпня 2014 року, з дати останнього платежу, а тому 11 серпня 2017 року закінчився строк протягом якого позивач мав право звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Представником банку не заявлено клопотання про поновлення строку позовної давності та не наведено поважних причин пропуску строку, що є підставою для відмови у позові (а.с.51).

В апеляційній скарзі банк просить рішення суду скасувати, постановити нове рішення про задоволення позову.

Неправильність рішення суду мотивована порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Зазначив, що ним не пропущено строк звернення до суду, оскільки позов до суду подано 31 липня 2017 року, що підтверджено копією реєстру відправки. Термін позовної давності враховується з 11 серпня 2014 року та його закінчення приходиться на 12 серпня 2017 року, однак банк звернувся до суду 31 липня 2017 року, тобто в межах позовної давності трьох років (а.с.53-55).

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін. Посилається, що судове рішення є законним та обґрунтованим, з правильним застосуванням строку позовної давності(а.с.82).

Сторони про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, що відповідно до правил ч.2ст.372 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи у їх відсутність.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що Банком пропущено строк позовної давності, оскільки перебіг позовної давності відраховується з 11 серпня 2014 року, з дати здійснення останнього платежу та закінчився 11 серпня 2017 року. Позивач не заявляв клопотання про поновлення строку та ним не наведено поважних причин пропуску строку для звернення до суду.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з наступних підстав.

Згідно ст.ст.526,530,610,612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст.267 ЦК України).

Однак як вбачається з матеріалів справи, позовна заява подана банком до суду 15 серпня 2017 року (а.с.1-2). Судове рішення постановлено 09 жовтня 2017року у відсутність сторін. Відповідачка звернулася до суду з заявою та просила застосувати строк позовної давності до заявлених вимог(а.с.45-49).

В апеляційної скарзі позивач посилається на те, що позовна заява подана до суду поштою 31 липня 2017 року, що підтверджено копією реєстру відправки.

Так, із наданої до апеляційної скарги копії реєстру відправки кореспонденції вбачається, що банк31 липня 2017 року на адресу суду направив поштою одною відправкою декілька позовів, в тому числі позов до ОСОБА_2, що підтверджено квитанцією відправки (а.с.57).

За ст.257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Отже, враховуючи, що термін позовної давності відраховується з 11серпня 2014 року,з дати останнього платежу, закінчення строку приходиться на 12 серпня 2017 року. Банком подано позовну заяву до суду 31 липня 2017 року, в межах строку позовної давності три роки.

Висновок суду щодо пропуску строку позовної давності відповідачем не відповідає фактичним обставинам справи, тому є помилковий.

Відповідно до ч.1ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом установлено, що між сторонами укладено договір № б/н від 27 березня 2014 року, відповідно до якого ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном погашення, що відповідає строку дії картки (а.с.4-5).

27 березня 2014 року між позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було складено Анкету-Заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» та правил користування платіжною карткою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» (а.с.4-29).

В даній Анкеті-Заяві відповідач висловила згоду та особистим підписом засвідчила, що вона згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та Банком Договір про надання банківських послуг. Відповідач ознайомилась і згодна з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді(а.с.4).

Відповідно до положень ч.ч. 1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Згідно ч. 1 ст.634 ЦК України приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає й погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов.

Відповідно до розрахунку, наданого позивачем станом на 30 червня 2017 року, заборгованість відповідачки становить 16115,25 грн., а саме:

-472,27 грн. заборгованість за кредитом;

-11299,40 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 3100,00 грн. заборгованість за пенею та комісією;

- 500 грн. штраф (фіксована частина),

- 743,58 грн. штраф (процентна складова).

Згідно розрахунку поданого позивачем, остатній платіж відповідачкою здійсненний 11 серпня 2014 року(а.с.3).

Таким чином, між сторонами укладено кредитний договір. На підтвердження вказаних обставин банком надано до суду належні та допустимі докази, а саме: анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Банку, яка підписана сторонами; Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду»; Умови та правила надання банківських послуг; розрахунок заборгованості за кредитним договором від 27 березня 2014 року.

Своїм підписом відповідачка ОСОБА_3 висловила згоду, що заява разом з Умовами та Правилами банківських послуг є кредитним договором. Позичальник отримала початковий кредитний ліміт у розмірі 500 грн., користувалася кредитними коштами, що підтверджується розрахунком заборгованості.

Відповідно до п. 2.1.1.2.3. та 2.1.1.2.4. Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06 березня 2010року №СП-2010-256, підписання договору являється згодою клієнта відносно прийняття любого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

Згідно п. 2.1.1.5.5. Умов та правил надання банківських послуг, відповідач зобов'язаний погашати заборгованість по кредиту, відсоткам за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

У відповідності до п.2.1.1.5.6. Умов та правил надання банківських послуг, клієнт зобов'язаний у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди банку.

За п.2.1.1.5.7, власник рахунку зобов'язаний стежити за витратою коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту.

Згідно п. 2.1.1.7.6. Умов та правил, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф розмір якого встановлено тарифом.

Пунктом 1.1.2.4. Умов та правил визначено, що за незгодою зі зміною Правил та/або «Тарифів банку», які викладені на банківському сайті, позичальник зобов'язується надати банку письмову заяву про розірвання цього Договору та погасити виниклу перед банком заборгованість.

У відповідності до п.1.1.7.12 Умов та правил договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на той самий строк( а.с.4-28).

Таким чином, укладений договір між сторонами відповідає вимогам закону та ст. 634 ЦК України.

В силу ч.2ст.634 ЦК України, договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов'язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

З наведеного вбачається, що у разі якщо умови договору приєднання порушують права особи, яка приєдналась до нього, то вона вправі поставити питання про його зміну або розірвання.

Разом з тим у справі відсутні докази про те, що ОСОБА_3 зверталася до банку з пропозиціями про внесення змін до умов кредитного договору, а тому вказані обставини свідчать про її згоду з усіма умовами цього договору.

Відповідачка підписала заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ «КБ «ПриватБанк», в якій виявила бажання отримати кредитні кошти та підтвердила, що вона ознайомлена і погоджується з Умовами та Тарифами банку.

При цьому Умови та правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору, при яких підпис під ними не потрібен, якщо саме ці Умови та правила були чинними під час укладення договору.

Договір приєднання, як і публічний договір, є узагальненою категорією таких цивільно-правових договорів, в яких умови договору встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах і які укладаються лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого тексту. Друга сторона при цьому не може запропонувати свої умови договору, але саме вона вирішує та виявляє волевиявлення на укладення договору на запропонованих їй умовах.

Тобто, додержується принцип свободи договору. Чинним законодавством передбачено укладення договору лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованих умов у цілому.

На вказані обставини звертає увагу Верховний Суд в постанові від 06 лютого 2018 року по справі №755/2720/16, провадження №61-1411св18.

Проте, ОСОБА_3 не виконувала своїх зобов'язань за договором. Останній платіж за кредитом вона здійснила 11 серпня 2014 року та припинила погашення кредиту, у зв'язку із чим виникла заборгованість.

З наявного в справі розрахунку заборгованості станом на 30 червня 2017 року, заборгованість відповідачки склала 16 115,25 грн.(а.с.3).

Однак, цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Для окремих видів вимог законом встановлено спеціальну позовну давність.

Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Таким чином, пеню необхідно стягнути за останні 12 місяців перед зверненням позивача до суду у розмірі 1300 грн., за період з 30 червня 2017 року по 30 червня 2016 року, в іншій частині стягнення пені відмовити.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів вважає, що відповідачка не надала суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

При цьому відповідачем не надано доказів того, що під час підписання нею заяви від 27 березня 2014 року діяли якісь інші Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи банку, ніж ті, на які посилається позивач.

Відповідачем не надано власного розрахунку з обґрунтуванням його правильності та повноти, як того вимагає цивільно-процесуальне законодавство.

Звертаючись до суду із зазначеним позовом Банк надав розрахунок заборгованості, але відповідачка під час розгляду справи наведений розрахунок не спростувала, не зявилась до суду апеляційної інстанції для спростування доводів апелянта.

За таких обставин право ПАТ КБ «Приватбанк» на належне виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором порушено відповідачем.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що порушене право підлягає захисту шляхом стягнення з відповідачки на користь банку заборгованість за кредитним договором.

З огляду на викладене, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, колегія суддів вважає, що позовні вимоги позивача необхідно задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 14315,25 грн.

Позивачем по справі сплачені судові витрати за подачу позову та за подачу апеляційної скарги у розмірі 4000 грн.(1600 +2400).

На підставі ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню сума судових витрат пропорційно задоволенню позовних вимог у розмірі 3553,20 грн.

Керуючись ст.ст.368,374,376,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 09 жовтня 2017 року скасувати.

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором № б/н від 27 березня 2014 року, станом на 30 червня 2017 року у розмірі 14315,25 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом - 472,27 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 11299,40 грн.; заборгованість за пенею - 1300 грн.; 500 грн. штраф (фіксована частина); 743,58 грн. штраф (процентна складова).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3553,20грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05 березня 2018 року.

Головуючий /підпис/

Судді : /підписи/

З оригіналом згідно,

Суддя Одеського апеляційного суду Г.Я. Колесніков