Провадження № 2/760/47/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2019 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря - Гак Г.М.

представника позивача - Танащука М.В.

відповідача 1- ОСОБА_2

відповідача 2- ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості;

зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк", 3-я особа: ОСОБА_3 про визнання кредитного договору недійсним;

зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк", 3-я особа: ОСОБА_2 про визнання договору поруки припиненим, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом і просить стягнути з відповідачів, як солідарних боржників, 97 821, 05 доларів США заборгованості за Кредитним договором № 052-2008-621, укладеним 12 березня 2008 року з відповідачем ОСОБА_2

Посилається в позові на те, що 12 березня 2008 року між банком та відповідачем ОСОБА_2 був укладений Кредитний договір № 052-2008-621, за умовами якого останньому був наданий кредит у розмірі 106 000, 00 доларів США на придбання квартири строком користування до 10 березня 2038 року зі сплатою 12, 45% річних.

Банк виконав умови договору, видавши відповідачу грошові кошти шляхом їх перерахування на відкритий на його ім.»я в банку рахунок № НОМЕР_1.

За умовами договору позичальник взяв на себе зобо»язання своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, повернути кредит у визначені договором строки, а також виконати інші зобов»язання, визначені договором.

В порушення умов договору відповідч ОСОБА_2, як позичальник, не виконує взяті на себе зобов»язання, в зв»язку з чим станом на 29 квітня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 97 821, 05 долари США, яка складається з:

-93 445, 52 долари США заборгованості по кредиту;

-4 306, 09 доларів США відсотків;

-69, 44 долари США підвищених відсотків.

Відповідно до п.5.2.5 Кредитного договору банк має право вимагати дострокового повернення кредиту у повному обсязі у випадку прострочення сплати чергового платежу і не усунення допущених порушень протягом 60 календарних днів з дати відправлення повідомлення на адресу позичальника з вимогою усунути порушення.

Така вимога була направлена відповідачу ОСОБА_2, як позичальнику, 30 листопада 2014 року, однак він не вчинив дій, направлених на погашення заборгованості, в зв»язку з чим банк отримав право дострокового стягнення боргу.

Крім того, для забезпечення виконання зобов»язань позичальника за Кредитним договором 12 березня 2008 року між банком та з відповідачкою ОСОБА_3 був укладений Договір поруки №052-2008-621-Р.

Згідно з п.1.1. договору поручитель зобов'язалася відповідати перед кредитором боржника за виконання ним свого обов»язку.

Виходячи з цього, невиконання позичальником умов договору, просить задовольнити позов.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечував.

Не заперечуючи укладення Кредитного договору та отримання грошових коштів, у той же час посилався на те, що договір був укладений на основі стандартної форми, розробленої банком.

Вважає, що при укладенні договору він був введений банком в оману, як споживач, оскільки умови договору є несправедливим щодо нього, як споживача.

Крім того, зазначив, що після виникнення матеріальних труднощів та неможливості погашати кредит він неодноразово пропонував банку дати йому дозвіл на реалізацію квартири та пошук ним покупця, на придбання якої йому був наданий кредит, і яка перебувала в іпотеці банку, з метою погашення заборгованості.

Банк не погоджувався на такі умови і дозволу на продаж квартири не надав, що, з точки зору ст.614 ЦК України, вважає виною самого банку, як кредитора.

Зазначив також, що банк у липні 2008 року в односторонньому порядку, без укладенн додаткової угоди підвищив відсоткову ставку за договором до 13, 45%, тим самим збільшив суму його щомісячних платежів приблизно на 100 доларів США, що привело до сплати ним по кредиту більше, ніж на 6 000, 00 доларів США.

Крім того, в розрахунку заборгованості, наданому банком, не враховані сплачені ним 31 березня 2008 року 2 260, 00 доларів США та 31 серпня 2009 року 3 000, 00 доларів США.

Пред»явив зустрічний позов, яким просить визнати Кредитний договір недійсним.

Посилається на те, що договір не містить усіх істотних умов, як того вимагає цивільне законодавство.

Так, у порушення ст.11 Закону України « Про захист прав сп оживачів» банк не повідомив його в письмовій формі про переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Крім того, у договорі мало бути заначено детальний розпис сукупної вартості кредиту, річна відсоткова ставка за кредитом. Всі платежі повинні були бути вказані у такому розписі, однак такі в договорі відсутні.

Ці порушення ввели його в оману щодо справжньої фактичної суми кредиту та супутніх витрат по ньому.

При укладенні договору банком були порушені вимоги Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджені постановою Правління НБУ № 168 від 10 травня 2007 року, згідно з якими банки зобов»язані надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки, вартості всіх сукупніх послуг, а також інших фінансових зобов»язань споживача.

Банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь / ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо /, або за дії, які споживач здійснює на користь банку.

Банк у порушення цих вимог у додатку №2 /графа 6.3 / Кредитного договору встановив плату за ініціювання кредиту в розмірі 1 160, 00 гр.

Зазначає, що він, як споживач, при укладенні договору не отримав необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про кредит.

Вважає, що укладений з позивачем договір є несправедливим, оскільки банк свідомо спонукав його до укладення договору на несправедливих та незаконних умовах, які істотно порушують баланс договірних прав та обов»язків, так як він не був попереджений банком про ризики, які він несе у разі укладання такого договору, та про обтяження прав, яке матиме місце.

Крім того, вважає, що банк не мав права вимагати погашення кредиту та сплату відсотків у іноземній валюті, оскільки єдиним засобом платежу в Україні є гривня.

Виходячи з цього, просить відмовити в задоволенні позову банку та задовольнити зустрічний позов.

Відповідачка ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позову також заперечувала.

Посилалася на те, що в липні 2008 року банк в односторонньому порядку збільшив відсоткову ставку за умовами Кредитного договору, не повідомивши про це її, як поручителя, що є порушенням як закону, так і умов Договору поруки.

Пред»явила зустрічний позов, яким просить визнати Договір поруки припиненням у зв»язку зі збільшеннм обсягу її відповідальності, як поручителя.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 пред»явлені ними зустрічні позови до банку підтримали.

Представник позивача в судовому засіданні проти зустрічних позовів відповідачів заперечував.

Посилався на те, що відповідачу ОСОБА_2 була надана вся передбачена законом інформація при укладенні Кредитного договору, в тому числі визначена ст.11 Закону України « Про захист прав споживачів», про що свідчить підпис відповідача в самому договірі.

Укладений Кредитний договір відповідає вимогам закону, виконувався відповідачем і при його укладенні та підписанні були досягнуті всі, передбачені законом, його істотні умови.

Крім того, не заперечуючи направлення позичальнику листа в липні 2008 року про підвищення відсоткової ставки, зазначив, що вона підвищена не була, тобто не була реалізована, і проценти за користування кредитом нараховувалися за умовами договору в розмірі, встановленому договором.

Позичальник погашав кредит з урахуванням процентів, встановлених у договорі, всі суми, сплачені ним, у тому чсилі достроково, враховані в розрахунку заборгованості та відображені в виписці по рахунку.

Що стосується 3 000, 00 доларів США, це не кошти, сплачені відповідачем у погашення кредиту, а внесені ним на його ж депозитний рахунок, відкритий у банку, і були отримані ним після закінчення строку його дії.

Не заперечуючи звернення відповідача до банку з заявами про реалізацію квартири, зазначив, що це є правом, а не обов»язком банку, як кредитора, і не може свідчити про порушення банком зобов»язань за умовами договору.

Таким чином, обсяг відповідальності як боржника, так і поручителя за умовами договору не збільшувався.

Виходячи з цього, вважає зустрічні позови відповідачів безпідставними.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення первісного позову, часткового задоволення зустрічного позову відповідача ОСОБА_2, та не знаходить підстав для задоволення зустрічного позову відповідачки ОСОБА_3,виходячи з наступного.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилами ст.611 ЦК України разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Порушенням зобов'язання, з точки зору ст.610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Судом встановлено, що 12 березня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк», правонаступником якого є позивач, та відповідачем ОСОБА_2 був укладений Кредитний договір № 052-2008-621, за умовами якого останньому був наданий кредит у розмірі 106 000, 00 доларів США строком користування до 10 березня 2038 року зі сплатою 12, 45% річних.

Цільове призначення кредиту: придбання майна, саме квартири АДРЕСА_1.

На виконання п.2.1.3 Кредитного договору грошові кошти були перераховані на відкритий відповідачу у банку рахунок № НОМЕР_1.

За умовами договору позичальник взяв на себе зобо»язання своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, повернути кредит у визначені договором строки, а також виконати інші зобов»язання, визначені договором.

Для забезпечення виконання зобов»язань позичальника за Кредитним договором 12 березня 2008 року між банком та з відповідачкою ОСОБА_3 був укладений Договір поруки №052-2008-621-Р.

Згідно з п.1.1. договору поручитель зобов'язалася відповідати перед кредитором боржника за виконання ним свого обов»язку.

Встановлено та не спростовується відповідачем ОСОБА_2, умови договору ним не виконуються, кредит та відсотки за користування коштами не погашається.

Станом на 29 квітня 2015 року заборгованість за умовами договору становить 97 821, 05 долари США, та складається з:

-93 445, 52 долари США заборгованості по кредиту;

-4 306, 09 доларів США відсотків;

-69, 44 долари США підвищених відсотків.

Відповідно до п.1.5, 2.4 та 2.5 Кредитного договору погашення кредиту мало здійснюватися у валюті кредиту шляхом внесення щомісячних платежів зарахуванням відповідної суми коштів на поточний рахунок, відкритий згідно п.2.1.3 договору, які за дорученням позичальника самостійно направлялися банком на погашення заборгованості в порядку черговості.

При цьому датою погашення щомісячних платежів сторони обумовили останній робочий день, що передує 10 числу кожного місяця.

Розмір щомісячного платежу встановлений у Графіку погашення кредиту, викладеному в Додатку №2 до Кредитного договору.

Відповідно до п.5.2.5 Кредитного договору банк має право вимагати дострокового повернення кредиту у повному обсязі у випадку прострочення сплати чергового платежу і не усунення допущених порушень протягом 60 календарних днів з дати відправлення кредитором повідомлення на адресу позича льника з вимогою усунути порушення.

/ т.1, а.с. 9 - 23; 31 - 34 /

Представник позивача в судовому засіданні зазначив і не заперечував відповідач ОСОБА_2, така вимога була направлена 30 листопада 2014 року та отримана, однак позичальник не вчинив дій, направлених на погашення заборгованості.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України.

Згідно ч.2 даної статті якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Як вбачається з Кредитного договору ним встановлені строк його дії, а Додатками №2 до нього сторони обумовили строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів.

Графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Тобто, даним Графіком сторони при укладенні договору встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Сторони в судовому засіданні не спростовували, що, отримавши вимогу банку, позичальник кредит та відсотки за користування коштами не погасив.

Цивільний кодекс України у ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Уклавши даний договір на умовах, викладених у ньому, відповідач ОСОБА_2, як позичальник, тим самим засвідчив свою згоду та взяв на себе зобов»язання виконувати умови, які були в ньому закріплені.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором за виконання ним свого обов»язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов»язання боржником у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Враховуючи викладене вище, неналежне виконання відповідачем ОСОБА_2, як позичальником, умов договору, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими.

Відповідно до ст. 533 ЦК грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу.

Відповідно до п. 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних відносин» у разі, якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК.

З наданих представником позивача документів вбачається, що при укладенні договору та надання відповідачу кредиту банк мав право здійснювати банківські операції в іноземній валюті.

/ т.1, а.с.227 - 232 /

Виходячи з викладеного вище, невиконання відповідачами умов укладеного з позивачем Кредитного договору та договору поруки, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за кредитом та відсотками в валюті кредитування.

Відповідно до ч.5 ст.11, ч.ч.1, 2, 5, 7 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Відповідно до ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством, нормативно-правовими актами Національного банку та угодами (договорами) між клієнтом і банком.

Згідно з п.3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління НБУ № 168 від 10 травня 2007 року, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття

повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема в п.4 Додатку №1 до Кредитного договору, яким встановлено сплату винагороди банку за ініціювання кредиту в розмірі, вказаному в Додатку №2 до Кредитного договору, а саме 1 160, 00 гр.

При цьому в даному Додатку не зазначено, які саме дії вчинялися банком по ініціюванню кредиту та які саме послуги для цього надавалися позичальнику, що суперечить ч.5 ст.11 Закону України « Про захист прав споживачів».

Відповідно до статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Перелік несправедливих умов у договорах зі споживачами не є вичерпним.

Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Виходячи з цього, суд вважає обґрунтованими твердження відповідача ОСОБА_2 в цій частині та приходить до висновку про задоволення зустрічного позову та визнання недійсним п.4 додатку №1 до Кредитного договору №052-2008-621 від 12 березня 2008 року / графа 6.3 додатку №2 до Кредитного договору /.

Це відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному в постанові №175/1543/16-ц від 07 лютого 2018 року, в якому зазначено, що що в разі визнання окремих положень кредитного договору несправедливими, таке положення може бути змінено або визнано недійсним без визнання недійсним самого Кредитного договору.

Що стосується решти вимог зустрічного позову про визнання Кредитного договору недійсним суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п»ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Частинами 1, 3 та 5 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ч.1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Так, сторони в судовому засіданні не заперечували, що зміст кредитного договору був погоджений та підписаний обома сторонами, при його підписанні сторони дійшли згоди щодо всіх його істотних умов, зокрема, погодили ціну, строк дії договору, відсоткову ставку за користування кредитом, інші платежі, які позивач брав на себе зобов'язання сплачувати, графік та розмір платежів, інші умови користування кредитом та його повернення, а також відповідальність сторін.

Крім того, відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні не заперечував, оспорюваний Кредитний договір ним виконувався протягом тривалого часу, а звернення до суду з зустрічним позовом мало місце внаслідок звернення банку до суду з позовом про стягнення заборгованості.

З п.8.5 Кредитного договору вбачається, що при укладенні договору банк надав позивачу в письмовій формі та в повному обсязі інформацію, передбачену ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Як встановлено вище, при укладенні Кредитного договору між сторонами банком були виконані вимоги ст.11 Закону, про що свідчить підпис позивача, спірний договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови; відповідач надав позивачу документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки; у договорі споживчого кредиту, підписаного позивачем, міститься повна інформація стосовно умов кредитування.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку про відповідність укладеного між сторонами Кредитного договору вимогам закону, а тому підстави для задоволення зустрічного позову про визнання його недійсним відсутні.

Суд не знаходить підстав для задоволення зустрічного позову відповідачки ОСОБА_3, виходячи з наступного .

Так, відповідно до п. 1.1 Договору поруки відповідачка, як поручитель, зобов»язалася відповідати за виконання позичальником усіх його зобов»язань перед кредитором, що виникають з Кредитного договору № 052-2008-621 від 12 березня 2008 року.

Пунктом 1.2 договору засвідчила, що їй добре відомі всі умови Основного договору, в тому чсиоі розмір відсоткової ставки 12, 45% за користування кредитом без порушень, та 37, 35% розмір підвищеної відсоткової ставки.

Згідно з розрахунком заборгованості за Кредитним договором, наданим позивачем, розмір процентної ставки 12, 45 % не змінювався, а підвищена відсоткова ставка застосовувался при порушення строків внесення позичальником коштів на погашення кредиту.

Як зазначено вище і підтверджується розрахунком заборгованості, наданим до матеріалів справи, лист позивача від липня 2008 року реалізований не був, відсоткова ставка за умовами договору підвищена не була.

/ т.1, а.с. 24 - 26; 173 /

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Таке збільшення відповідальності може відбутися внаслідок змін забезпеченого порукою зобов'язання, які безпосередньо спрямовані на підвищення суми кредиту, процентної ставки за користування кредитом, пені тощо або на включення опосередковано обтяжливих умов відповідальності поручителя, зокрема, шляхом скорочення термінів повернення кредитів.

Виходячи з цього, незмінності обсягу відповідальності відповідачки ОСОБА_3, як поручителя, за умовами Кредитного договору, суд не знаходить підстав для задоволення зустрічного позову.

Суд при цьому не приймає до уваги твердження відповідачів з цього приводу, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів;показаннями свідків.

За змістом ст.ст.77- 79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

В пункті 27 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції " роз»яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ»я сторін та враховуючи обов»язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Так, відповідачка ОСОБА_3 в судовому засіданні не заперечувала, що повідомлення банку про підвищення відсоткової ставки вона не отримувала.

Відповідач ОСОБА_2, наполягаючи на піднятті банком відсоткової ставки в липні 2008 року, посилався на те, що з цього часу він сплачував щомісяця приблизно на 100 доларів США більше з урахуванням підвищення процентної ставки.

В той же час, ці твердження спростовуються як розрахунком заборгованості банку, так і випискою по рахунку, відкритому банком на ім.»я відповідача для внесення коштів на погашення кредиту.

/ т.1, а.с.24 - 26; 100 - 113 /

Посилаючись на ці обставини, будь-яких доказів, визначених законом, з метою їх перевірки судом, не надав.

При цьому розрахунок заборгованості по кредиту, наданий банком, не оспорював, свого розрахунку не надав, будь-яких клопотань з метою підтвердження своїх доводів перед судом не заявляв.

В свою чергу пояснення представника позивача в судовому засіданні підтверджені належними та допустимими доказами, сумніватися в об»єктивності яких у суду немає підстав.

Крім того, судом встановлено, що на ім.»я відповідача ОСОБА_2 з банку був відкритий депозитний рахунок, на який ним було внесено 3 000, 00 доларів США.

Дані обставини підтверджуються наданим представником позивача копією договору, заявою-підтвердженням розміщення депозиту від 31 серпня 2009 року та копією меморіального ордеру від 31 серпня 2009 року про внесення зазначеної суми.

/ т.2, а.с.11 - 26; 47; 61 - 63 /

Відповідач у судовому засіданні не заперечував отримання даної суми після закінчення строк дії депозитного договору.

Виходячи з викладеного вище твердження відповідачів судом не можуть бути прийняті до уваги.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сплачена ним сума судового збору при зверненні до суду.

Керуючись ст.ст.3,6,15,16, 203, 215, 229-230,525-526, 553, 554,559,610-611,626- 629, 1040, 1054 ЦК України, Законом України " Про захист прав споживачів", ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 141, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Первісний позов задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 /ІНФОРМАЦІЯ_1, адреса: 03035 АДРЕСА_2, ІН НОМЕР_2 /, ОСОБА_4 / ІНФОРМАЦІЯ_2, адреса: 03035 АДРЕСА_2, ІН НОМЕР_3 / на користь Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" (адреса: м. Київ, вул. Автозаводська, буд. 54/19, ) 97 821, 05 доларів США заборгованості.

Стягнути з ОСОБА_2 /ІНФОРМАЦІЯ_1, адреса: 03035 АДРЕСА_2, ІН НОМЕР_2 /, ОСОБА_4 / ІНФОРМАЦІЯ_2, адреса: 03035 АДРЕСА_2, ІН НОМЕР_3 / на користь Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" (адреса: м. Київ, вул. Автозаводська, буд. 54/19, ) 3 654, 00 гр. судового збору.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати недійсним п.4 додатку №1 до Кредитного договору №052-2008-621 від 12 березня 2008 року / графа 6.3 додатку №2 до Кредитного договору /.

В решті позову відмовити.

В позові ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк"про визнання договору поруки припиненим відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення буде складено 06 березня 2019 року.

Суддя Л .А. Шереметьєва