Єдиний унікальний номер 236/4201/18 Номер провадження 22-ц/804/656/19
Доповідач Санікова О.С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Санікової О.С.

суддів: Агєєва О.В., Космачевської Т.В.

розглянувши у порядку письмового провадження в приміщені суду в місті Бахмуті цивільну справу №236/4201/18

за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 12 грудня 2018 року,

(суддя - Ткачов О.М., рішення ухвалено у м. Лиман),-

В С Т А Н О В И В :

27.11.2018 року ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", посилаючись на те, що з 21 червня 1985 року ОСОБА_1, була прийнята на посаду комірника в механічний цех Ворошиловград, 06 липня 1987 року переведена інспектором у відділ кадрів дистанції, 02 січня 1991 року переведена старшим інспектором у відділ кадрів дистанції, 10 січня 2005 року переведена інженером II категорії сектору матеріально-технічного забезпечення, 01 червня 2005 року переведена інженером II категорії відділу експлуатації.

10 червня 2016 року згідно наказу №1/ОС Луганське будівельно-експлуатаційне управління Державного підприємства «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у виробничий підрозділ «Луганське будівельно-монтажне експлуатаційне управління» Луганської дирекції залізничних перевезень регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», про що зроблений запис у трудовій книжці позивачки.

Згідно з наказом про припинення трудового договору №1047-ОС від 17 липня 2017 року позивач ОСОБА_1 звільнена з 17 липня 2017 року з посади інженера I категорії відділу експлуатації виробничого підрозділу «Луганське будівельно-монтажне експлуатаційне управління» за пунктом 1 статті 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату.

В наказі про припинення трудового договору зазначено, що позивач ОСОБА_1 має право на виплату одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку та компенсації за 14 днів відпустки.

Структурний підрозділ «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» не виплатило позивачу ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі з 16 березня 2017 року по день звільнення , тобто 17 червня 2017 року, що підтверджується розрахунком заробітної плати: за березень місяць 2017 року сума до виплати становить 6222,55 грн., за квітень 2017 року - 3883,53 грн., за травень 2017 року - 3883,53 грн., за червень 2017 року - 3883,53 грн., за липень 2017 року - 13523,49 грн. (сума вказана з невикористаною відпусткою за 14 днів у розмірі 3870,16 грн.).

Просила стягнути з відповідача ПАТ «Українська залізниця», структурний підрозділ «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» заборгованість по заробітній платі за період з 16 березня 2017 року по 17 липня 2017 року, яка складає 31396,63 грн., одноразова грошова допомога у розмірі одного середнього заробітку, яка складає 7536,60 грн.

Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 12 грудня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково: стягнуто з Публічного акціонерного товариства"Українська залізниця" розташованого за адресою - 03680 м. Київ вул.Тверська-5, ( код ЄДРПОУ- 40075815), в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" на користь ОСОБА_1, ІПН-НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою:АДРЕСА_1 заборгованість по заробітній платі (в тому числі компенсація за невикористані дні відпустки та вихідна допомога) в сумі 31396,63 гр.; зобов'язано Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" утримати з цієї суми податок з доходів фізичних осіб та інші обов'язкові платежі; стягнуто з Публічного акціонерного товариства"Українська залізниця" на користь держави судовий збір у розмірі 570,89 грн.; в іншій частині позову відмовлено у зв'язку з відсутністю підстав для його задоволення; допущено негайне виконання рішення в частині стягнення заборгованості по заробітній платі у межах суми платежу за один місяць.

В апеляційній скарзі ПАТ «Українська залізниця» просить рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 12.12.2018 року скасувати в частині стягнення 31396.63 грн. і прийняти нове рішення про відмову у задоволенні зазначених позовних вимог; вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

В обґрунтування апеляційної скарги ПАТ «Українська залізниця» посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; через порушення судом норм процесуального права відповідач був позбавлений права на подання суду відзиву, заперечень та інших процесуальних документів, що мають значення для справи; також суд порушив основні принципи цивільного процесу: рівність сторін, змагальність, верховенство права, фактично усунувши відповідача від розгляду справи; з 16.03.2017 року у зв'язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» та виробничих підрозділів, підпорядкованих дирекції, викликаних припиненням переміщення вантажу через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської області шляхами залізничного та автомобільного сполучення, відповідно рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15.03.2017 року «Про невідкладні додаткові заходи протидії гібридним загрозам національній безпеці України», введеного в дію Указом Президента України від 15.03.2017 року №62/2017, нарахування заробітної плати було припинено. Наслідком вищезазначеного рішення є відсутність зв'язку з виробничими підрозділами структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця ПАТ «Укрзалізниця», а також передачі з непідконтрольної території первинних документів; з посиланням на ч.1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність України», положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88, наказ Держкомстату України від 05.12.2008 року № 489, якими затверджені та введені в дію типові форми первинної облікової документації підприємств, установ, організацій апелянт вважає, що у зв'язку з відсутністю первинних документів, а саме табеля обліку робочого часу, у структурному підрозділі «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» підтвердити інформацію щодо фактичного виконання робіт та здійснити нарахування заробітної плати не можливо; позивач 11 липня 2017 року отримав заробітну плату за першу половину березня 2017 року у сумі 1150,87 грн., що підтверджується платіжною відомістю від 10.07.2017 року №545 і таким чином заборгованість з заробітної плати у період з 16.03.2017 року по 17.07.2017 року відсутня, так як її нарахування не здійснювалося; задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі та не забезпечивши дотримання процесуальних прав відповідача, суд безпідставно задовольнив наступні позовні вимоги: суд не врахував, що із нарахованої позивачем заробітної плати позивачу виплачено аванс в сумі 1150,87 грн. та здійснено разову виплату в сумі 300 грн. і таким чином безпідставно стягнуто за березень 2017 року суму 1450,87 грн., що була виплачена; суд безпідставно прийняв рішення виключно на підставі наданих позивачем доказів по справі з огляду на те, що розрахунки заробітної плати виготовлені на непідконтрольній українській владі території в м. Луганськ, тому суд незаконно ухвалив рішення на підставі неналежних доказів позивача; апелянт посилається також на неправильне обчислення середньої заробітної плати для виплати компенсації за невикористані дні відпустки та вихідної допомоги при звільненні, внаслідок чого ймовірна сума компенсації необґрунтовано збільшена на 774,06 грн., а ймовірна сума вихідної допомоги необґрунтовано збільшена на 1523,82 грн.; згідно з Науково-правовим висновком Торгово-промислової палати України №126/2/21-10.2 від 16.01.2018 року порушення норм трудового законодавства стосовно працівників структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» виникли через форс-мажорні обставини; в зазначеному документі ретельно описуються всі події, які унеможливили здійснення нарахування та виплати заробітної плати і на цій підставі ПАТ «Українська залізниця» підлягає звільненню від відповідальності за невиконання обов'язків, передбачених законодавством про працю через відсутність вини.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. У ч.3 цієї статті зазначено, що розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з вимогами щодо стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, одноразової грошової допомоги, сумарна вартість яких дорівнює 38 933 грн. 23 коп.

Враховуючи те, що апеляційним судом не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі та зважаючи на те, що ціна позову не перевищує ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб, справа підлягає розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач працювала у відповідача з 21 червня 1985 року по 17.07.2017 року коли була звільнена у зв'язку із скороченням штату, на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

У відповідача перед позивачем після звільнення склалась заборгованість по заробітній платі в сумі 31396,63 грн.

Перевіривши доводи апеляційної скарги в межах оскарження та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП України, Законом України «Про оплату праці», а позивач знаходилась з Регіональною філією «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» у трудових відносинах до 17.07.2017 року, виконувала свої трудові обов'язки в повному обсязі, але при звільненні не отримала усі належні їй платежі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського Суду. При цьому у суду не викликано сумніву заборгованості по заробітній платі, зазначеної позивачем до її виплати, оскільки вона відповідає наданим документам та здійсненим розрахункам, при тому, що ці суми на невідповідність їх правильності розрахунків відповідачем не оспорюються.

Проте, повністю погодитися з такими висновками неможливо, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи згідно записів в трудовій книжці НОМЕР_2 ОСОБА_1 21 червня 1985 року була прийнята на посаду комірника в механічний цех Ворошиловград, 06 липня 1987 року переведена інспектором у відділ кадрів дистанції, 02 січня 1991 року переведена старшим інспектором у відділ кадрів дистанції, 10 січня 2005 року переведена інженером II категорії сектору матеріально-технічного забезпечення, 01 червня 2005 року переведена інженером II категорії відділу експлуатації.

10 червня 2016 року згідно наказу №1/ОС Луганське будівельно-експлуатаційне управління Державного підприємства «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у виробничий підрозділ «Луганське будівельно-монтажне експлуатаційне управління» Луганської дирекції залізничних перевезень регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», про що зроблений запис у трудовій книжці позивачки.

18 липня 2016 року №01/ОС у зв'язку з реорганізацією ДП «Донецька залізниця» з працівниками продовжено дію трудових договорів у виробничому підрозділі «Луганське будівельно-монтажне експлуатаційне управління» структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», в тому числі і з позивачкою.

Згідно з наказом про припинення трудового договору №1047-ОС від 17 липня 2017 року позивач ОСОБА_1 звільнена з 17 липня 2017 року з посади інженера I категорії відділу експлуатації виробничого підрозділу «Луганське будівельно-монтажне експлуатаційне управління» за пунктом 1 статті 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату.

В наказі про припинення трудового договору зазначено, що ОСОБА_1 має право на виплату одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку та компенсації за 14 днів відпустки.

Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно із частиною 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до частини 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно із ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Положеннями частини 1 ст. 83 КЗпП України передбачено обов'язок роботодавця у разі звільнення працівника виплатити грошову компенсацію за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Відповідно до частини 2 ст. 21 Закону України «Про відпустки» порядок обчислення заробітної плати працівникам за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, відпустки у зв'язку з усиновленням дитини, відпустки для підготовки та участі в змаганнях, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, та компенсації за невикористані відпустки, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у п. 6 ст. 36 та п. 1, 2 і 6 ст. 40 КЗпП України, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Таким чином, суд дійшов правильного висновку про наявність заборгованості з виплати заробітної плати на користь позивачки з березня по липень 2017 року, в які входить компенсація за 14 днів невикористаної відпустки та одноразової допомоги при звільненні на підставі наданих нею доказів.

Разом з тим, судом першої інстанції сума, яка підлягає стягненню з відповідача визначена без врахування заперечень відповідача.

Так, частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За частинами 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За статтею 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Звертаючись до суду з позовом позивачкою в підтвердження невиплаченої заробітної плати надані розрахункові листи за період з березня 2017 року по липень 2017 року, на підставі яких позивачка просила стягнути з відповідача суми, зазначені в них в графі «до оподаткування», а саме: за березень 2017 року 6222,25 грн., за квітень 2017 року - 3883.53 грн., за травень 2017 року - 38883.53 грн., за червень 2017 року - 3883.53 грн., за липень 2017 року - 13523.49 грн. (сума зазначена з невикористаною відпусткою за 14 днів у розмірі 38170,10 грн.).

В наданих розрахункових листах за березень - травень 2017 року міститься інформація про оплату за час простою.

Крім того позивачем надані копії табелів обліку використання робочого часу, згідно з якими: за березень 2017 року позивачкою відпрацьовано -7 днів або 56 годин, за квітень - липень 2017 року позивачкою відпрацьовано «0».

В апеляційній скарзі представник ПАТ «Укрзалізниця» вважає, що судом безпідставно стягнуто з відповідача заборгованість по зарплаті за березень 2017 року 1450.87 грн.; компенсація за дні невикористаної відпустки необґрунтовано збільшена на 774.06 грн.; розрахунок вихідної допомоги при звільненні у розмірі одного середньомісячного окладу не є обґрунтованим, внаслідок чого сума вихідної допомоги необґрунтовано збільшена на 1523.82 грн. На підтвердження таких доводів представник відповідача послався на Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою КМ України від 8 лютого 1995 року №100, а також надав розрахунок оплати відпустки, розрахунок оплати середньої зарплати, відомість про виплату грошей.

Перевіряючи зазначені доводи апеляційної скарги, апеляційним судом встановлено наступне.

Так, з розрахункового листа за березень 2017 року, наданого позивачкою вбачається, що до виплати «до оподаткування» їй нараховано 6222.55 грн., в які входять, в тому числі аванс 1150.87 грн. та разові виплати 300.00 грн. З наданої відповідачем відомості вбачається, що зазначені суми ОСОБА_3 отримала 11.07.2017 року. Отже, за березень 2017 року заборгованість по зарплаті ОСОБА_3 складає 4 771.68 грн.

У розрахунковому листі за липень 2017 року компенсація за 14 днів невикористаної відпустки зазначена 3870.16 грн., обчислення якої узгоджується з даними, зазначеними у розрахунку оплати відпустки, наданої позивачкою (а.с. 25), що в свою чергу підтверджено розрахунками заробітної плати за січень та лютий 2017 року. Разом з тим, розрахунок оплати відпустки, наданий відповідачем, не підтверджений відповідними розрахунками, тому не може бути прийнятий апеляційним судом як належний доказ.

Крім того, апеляційний суд вважає, що вихідна допомога при звільненні, зазначена у розрахунковому листі за липень 2017 року, наданого позивачкою, також є правильною з огляду на Порядок обчислення середньої заробітної плати та виходячи з наданих позивачкою розрахункового листа за березень 2017 року, в якому почасова оплата зазначена 1864.00 грн. + разова виплата за вислугу 745.60 грн., та табеля обліку використання робочого часу, згідно з яким за березень 2017 року позивачкою відпрацьовано 56 годин (1864.00 грн.+ 745.60 грн.) : 56 х 327 - норма робочого часу : 2 = 7619.10 грн.

При цьому апеляційний суд вважає неналежним доказом розрахунок суми вихідної допомоги, наданий відповідачем, оскільки наданий ним розрахунок заробітної плати ОСОБА_3 за березень 2017 року, в якому сума для відпусток зазначена 1491.20 коп., з якої здійснено нарахування вихідної допомоги при звільненні, ніким не підписаний і не завірений належним чином. Крім того, незрозуміло, чому почасова оплата зазначена за 40 годин, в той час як у табелі виходів зазначено 56 годин.

Виходячи з викладеного, апеляційний суд вважає, що сума заборгованості по заробітній платі, стягнута судом першої інстанції підлягає зміні і має складати: за березень 2017 року 4 771.68 грн., квітень 2017 року - 3883.53 грн., травень 2017 року - 3883.53 грн., червень 2017 року - 3883.53 грн., липень 13523.49 грн., а всього 29 645.76 грн.

Інші доводи апеляційної скарги не впливають на правильність висновків суду першої інстанції.

Так. доводи апеляційної скарги відповідача про неналежність наданих позивачкою доказів, а саме розрахунків заробітної плати, а також відсутність у нього первинної документації є безпідставними і не можуть бути підставою для скасування рішення з огляду на положення ст. 76 ЦПК України, а також з огляду на те, що заробітна плата була нарахована, частково виплачена, про що свідчить відомість на виплату грошей №545 за березень 2017 року, надані позивачкою розрахунки заборгованості за березень-липень 2017 року підписані головним бухгалтером ОСОБА_4, табелі обліку робочого часу за зазначений період підписані відповідальними особами ВП Луганське БМЕУ.

Таким чином, суд обґрунтовано визнав належними та допустимими доказами надані позивачем розрахунки заборгованості заробітної плати.

Науково-правовим висновком Торгово-Промислової палати України №126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року підтверджено, що починаючи з 20 березня 2017 року відсутня вина відповідача у несвоєчасному розрахунку з позивачем при звільненні, що унеможливлює застосування судом вимог ст. 117 та ст.237-1 КЗпП України . Разом з тим, наявність такого висновку не звільняє відповідача від обов'язку виплати заробітної плати працівнику, яка не була своєчасно, а саме в березні 2017 року, коли настали події, які унеможливили зв'язок з виробничими об'єктами структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» та нарахування та виплату заробітної плати (в чому відсутня вина працівника), звільнена, що позбавило б ПАТ «Укрзалізниця», як вищестоящу організацію, нести відповідальність за невиплату позивачці заробітної плати з 16 березня 2017 року по 17 липня 2017 року у зв'язку з неможливістю це зробити його структурним підрозділом.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, що є підставою для скасування рішення суду, крім висновку про розмір заборгованості за березень 2017 року, що відповідно до ст. 376 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити частково.

Рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 12 грудня 2018 року змінити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» розташованого за адресою - 03680 м. Київ вул.Тверська-5, ( код ЄДРПОУ- 40075815), в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» на користь ОСОБА_1, ІПН-НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 заборгованість по заробітній платі (в тому числі компенсація за невикористані дні відпустки та вихідна допомога) в сумі 29 645.76 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді:

Повний текст постанови складений 04.03.2019 року.

Суддя-доповідач О.С.Санікова