Постанова

Іменем України

06 березня 2019 року

м. Київ

справа № 628/3322/16-ц

провадження № 61-15912св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Харківської області від 27 липня 2017 року у складі колегії суддів: Швецової Л. А., Котелевець А. В., Піддубного Р. М.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про захист прав споживачів, відновлення залишку коштів на рахунку.

Позовна заява мотивована тим, що 01 липня 2011 року в Куп'янському відділенні Харківського ГРУ ПАТ КБ «ПриватБанк» на підставі Анкети-заяви про приєднання до умов і правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк» їй було відкрито картковий рахунок (картку) «Універсальна» за № НОМЕР_1. З того часу вона сумлінно виконує Умови і правила надання банківських послуг, а також Тарифи Банку, які складають договір про надання банківських послуг.

28 жовтня 2014 року через он-лайн систему управління рахунками для клієнтів ПАТ КБ «Приватбанк» Приват-24 з її кредитної картки «Універсальна» № НОМЕР_1 внаслідок незаконних дій третіх осіб було перераховано грошові кошти у розмірі 11 000,00 грн та нараховано комісію банку у розмірі 440,00 грн.

Цього ж дня, нею невідкладно, на протязі 5-ти хвилин, про вказані незаконні дії нею було повідомлено співробітників ПАТ КБ «ПриватБанк» за контактним телефоном 3700 з вимогою про блокування як свого рахунку, так і рахунку, на який було перераховано її кошти та надала всю відому їй інформацію про те, що трапилося.

Також 28 жовтня 2014 року нею було подано заяву до Куп'янського МВ ГУМВС України в Харківській області про вчинення кримінального правопорушення.

Станом на теперішній час матеріали кримінального провадження № 0002142 знаходяться в провадженні Марганецького ВП Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області.

Під час досудового розслідування було встановлено особу, яка вчинила злочин - гр. ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. На теперішній час проводяться слідчі дії та заходи, направлені на встановлення місцезнаходження вказаної особи.

Незважаючи на той факт, що на досудовому розслідуванні встановлено особу, яка вчинила злочин, ПАТ КБ «ПриватБанк» вимагає від неї повернення вказаних коштів у розмірі 11 440,00 грн та нарахованих на ці кошти процентів та штрафних санкцій у розмірі 70 668,68 грн.

Листами від 08 червня 2016 року та 21 липня 2016 року вона звернулась до відповідача із клопотаннями зупинити незаконне нарахування процентів та пені на вкрадені кошти у розмірі 11 440,00 грн, скасувати незаконно нараховані проценти та пеню на вкрадені кошти у розмірі 11 440,00 грн, переказати на її рахунок, як неналежному платнику, кошти у розмірі 11 440,00 грн та нараховану на ці кошти пеню у відповідності до Закону.

Своїми листами від 29 червня 2016 року та 05 серпня 2016 року відповідач повідомив, що нею було порушено Умови та правила надання банківських послуг, а також були допущені порушення, якими вона скомпрометувала картку.

При цьому, ПАТ КБ «ПриватБанк» не проводив внутрішніх перевірок (службових розслідувань) з метою встановлення істинних причин, що потягли за собою вищевказані наслідки, не викликав її з цього приводу або не залучав до участі, не виїжджав за місцем помешкання (знаходження ПК, з якого здійснювався вхід до системи Приват-24). На її звернення щодо перевірки наявності чи відсутності ліцензійного програмного забезпечення, в тому числі антивірусного, на її ПК, з якого було здійснено вхід до системи Приват-24 у неї за адресою проживання, відповідач не реагує. Реальних фактів та доводів щодо порушення нею Умов і правил надання банківських послуг, не надав.

Також зазначала, що вона як клієнт ПАТ КБ «ПриватБанк» Приват-24 сумлінно виконувала обов'язки щодо неповідомлення третім особам логінів, паролів, пін-кодів та інших кодів доступу в систему та до кредитних карток. На час незаконного переказу грошових коштів з її рахунку, нею були прийняті всі належні заходи для захисту свого рахунку та аккаунта он-лайн системи управління рахунками для клієнтів ПАТ КБ «Приватбанк» Приват- 24.

В тому числі нею використовується ліцензійне програмне забезпечення, всі необхідні антивірусні та антишпіонські програми, що захищають від несанкціонованого доступу до інформації клієнта на персональному комп'ютері клієнта, з якого здійснюється реєстрація в он-лайн системі управління рахунками для клієнтів ПАТ КБ «ПриватБанк» Приват-24.

З 01 серпня 2016 року на захист клієнтів банків, які сумлінно виконують свої обов'язки щодо захисту конфіденційної інформації доступу до банківських рахунків (карток) стала міжнародна платіжна система Visa, запровадивши принцип нульової відповідальності для власників кредитних карток, якщо не буде доведено, що клієнт сам своїми діями або бездіяльністю сприяв шахраям. Враховуючи викладене, нею 02 серпня 2016 року було направлено листа до представництва компанії Visa International в Україні з клопотанням у сприянні вирішення вказаної проблеми, але лист повернувся за строком зберігання.

Також, 02 серпня 2016 року нею було направлено аналогічного листа до Національного банку України, за результатом розгляду якого їй було відмовлено у задоволенні клопотання, посилаючись на відсутність повноважень з приводу розгляду такого роду звернень, при цьому звернуто увагу на те, що спори пов'язані із здійсненням банками переказу, відповідно до пункту 32.8. статті 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», розглядаються у судовому порядку.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_4 просила суд зобов'язати ПАТ КБ «ПриватБанк» припинити порушення її прав як споживача фінансових послуг, скасувати незаконно нараховані проценти, пеню та інші штрафні санкції, нараховані на кошти у розмірі 11 440,00 грн, починаючи з 28 жовтня 2014 року по картці/рахунку № НОМЕР_1, відкритому на її ім'я; зобов'язати ПАТ КБ «ПриватБанк» відновити залишок коштів на картці/рахунку № НОМЕР_1, відкритому на її ім'я до стану, у якому він був 28 жовтня 2014 року перед виконанням операції щодо неналежного переказу у розмірі 11 000,00 грн та нарахування комісії банку у розмірі 440,00 грн.

Рішенням Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 12 квітня 2017 року позов задоволено. Зобов'язано ПАТ КБ «ПриватБанк» припинити порушення прав ОСОБА_4 як споживача фінансових послуг. Скасовано проценти, пеню та інші штрафні санкції, незаконно нараховані ПАТ КБ «ПриватБанк» на кошти у розмірі 11 440,00 грн, починаючи з 28 жовтня 2014 року по картці/рахунку НОМЕР_1, відкритому на ім'я ОСОБА_4 Зобов'язано ПАТ КБ «ПриватБанк» відновити залишок коштів на картці/рахунку НОМЕР_1, відкритому на ім'я ОСОБА_4 до стану, у якому він був 28 жовтня 2014 року перед виконанням операції щодо неналежного переказу у розмірі 11 000,00 грн та нарахування комісії банку у розмірі 440,00 грн. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь держави судовий збір в сумі 551,20 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач не надав суду належних і допустимих доказів на спростування доводів позивача, не довів, що позивач порушила Умови та правила надання банківських послуг і як володілець та користувач кредитної картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяла у доступі до її карткового рахунку, що дало змогу ініціювати платіжні операції, а тому вимоги позивача є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 27 липня 2017 року рішення Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 12 квітня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що було проведено несанкціоноване списання коштів з її карткового рахунку.

У серпні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та процесуального права, просила рішення апеляційної інстанцій скасувати, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляцій суд безпідставно не взяв до уваги надані нею докази, які вказують про відсутність в її діях порушень Умов і правил надання банківських послуг, чи невиконання обов'язків щодо неповідомлення третім особам логінів, паролів, пін-кодів та інших кодів доступу в систему та до кредитних карток. Рішення апеляційного суду ґрунтується на припущеннях, оскільки відповідачем на підтвердження її вини, надано звіт, відповідно до якого нею розголошено конфіденційну інформацію та/або використано неліцензійне програмне забезпечення на ПК, при цьому на підтвердження зазначених обставин не надано жодного доказу.

Заперечення на касаційну скаргу не надходили.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

30 березня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судами установлено, що 01 липня 2011 року між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір на відкриття та обслуговування карткового рахунку № НОМЕР_1 (а. с. 6)

28 жовтня 2014 року через он-лайн систему управління рахунками для клієнтів ПАТ КБ «Приватбанк» Приват-24 з банківської кредитної картки позивача «Універсальна» № НОМЕР_1 внаслідок незаконних дій третіх осіб було перераховано грошові кошти у розмірі 11 000,00 грн та нараховано комісію банку у розмірі 440,00 грн.

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0002142 від 29 жовтня 2014 року відомості про злочин за заявою ОСОБА_4 від 28 жовтня 2014 року були внесені до реєстру за правовою кваліфікацією частина перша статті 190 КК України із зазначенням статусу ОСОБА_4 - потерпіла (а. с. 7, 9).

Згідно банківських виписок по картці ОСОБА_4 № НОМЕР_1, з якої 28 жовтня 2014 року незаконно було знято 11 000,00 грн та нараховано 440,00 грн комісії, за період з 28 жовтня 2014 року по 28 березня 2017 року, борг складає 70 668,68 грн (а. с. 176-183).

Також судами встановлено, що ОСОБА_4 неодноразово зверталася до ПАТ КБ «ПриватБанк» з письмовими заявами, в яких просила зупинити незаконне нарахування відсотків та штрафних санкцій за користування кредитними коштами до завершення досудового розслідування за фактом крадіжки грошових коштів з її кредитної карти (а. с. 10, 11, 12, 13, 14) та провести більш ретельніше розслідування службою безпеки «ПриватБанк» за даним фактом, на що шляхом листування, відповідачем їй були надані відповіді за № 20.1.0.0.0/7-20141119/1838 від 30 листопада 2014 року (а. с. 15), № 20.1.0.0.0/7-20141205/2662 від 16 грудня 2014 року (а. с. 16), № 20.1.0.0.0/7-20150506/4326 від 12 травня 2015 року (а. с. 17), № 20.1.0.0.0/7-20160613/4595 від 29 червня 2016 року (а. с. 18), № 20.1.0.0.0/7-20160727/4487 від 05 серпня 2016 року (а. с. 15) про відмову в задоволенні заяв, вказуючи на порушення ОСОБА_4 Умов і правил надання банківських послуг та неприйняття нею належних заходів для захисту свого рахунку і аккаунту Приват24 від компроментації, посилаючись на пункти 1.1.5.5, 1.1.5.14, 2.3.2.7.3.1.13, 3.8.2.3.2.3, 3.8.2.3.1.8.

Відповідно до пункту 1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг банк не несе відповідальність у випадку, якщо інформація про рахунки клієнта, карті, контрольної інформації клієнта, ідентифікатор користувача, паролі система Приват24, паролі (ніку) Mobile Banking або проведених клієнтом операціях стане відомою іншим особам внаслідок несумлінного виконання клієнтом умов їх зберігання та використання і/або прослуховування або перехоплення інформації в каналах зв'язку під час використання цих каналів.

У пункті 1.1.5.14 цих Умов визначено, що клієнт несе відповідальність за всі операції, що проводяться в підрозділах банку, через пристрої самообслуговування, систему MobileBanking, систему Приват24 з використанням передбачених цими Умовами засобів його ідентифікації і аутентифікації.

Згідно з пунктом 2.3.2.7.3.1.13 Умов банк не несе відповідальність за несанкціонований доступ до ПІН-коду клієнта під час реєстрації в системі Приват24 в разі відсутності ліцензійного програмного забезпечення, відсутності антивірусних і антишпіонських програм, що забезпечують захист від несанкціонованого доступу до інформації клієнта на персональному комп'ютері Клієнта, з якого здійснюється реєстрація.

Апеляційний суд, посилаючись на наведені положення Умов та правил надання банківських послуг, дійшов висновку, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що було проведено несанкціоноване списання коштів з її карткового рахунку, та що нею при використанні системи Інтернет-банкінгу Приват 24 використовувалися ліцензійні програми Windows та антивірусні програми.

Разом з цим, відповідно до пункту 14.12 статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (далі - Закон) користувач зобов'язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Використання електронного платіжного засобу за довіреністю не допускається, крім випадку емісії додаткового електронного платіжного засобу для довіреної особи.

Згідно з пунктом 14.16 статті 14 цього Закону користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов'язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення держателем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів; під час реєстрації банком повідомлення користувача щодо втрати електронного платіжного засобу банк зобов'язаний відобразити дату та час повідомлення.

Відповідно до пунктів 6.3-6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням» користувач зобов'язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем.

Користувач зобов'язаний негайно повідомити емітента або визначену ним юридичну особу про втрату спеціального платіжного засобу в порядку та формі, установлених договором. В іншому разі емітент не несе відповідальності за платіжні операції, ініційовані за допомогою цього спеціального платіжного засобу, до отримання такого повідомлення, якщо інше не встановлено договором.

Емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату спеціального платіжного засобу зобов'язаний ідентифікувати держателя і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором.

Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату спеціального платіжного засобу зобов'язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього спеціального платіжного засобу.

Порядок подання повідомлення та/або заяви про втрату спеціального платіжного засобу та внесення спеціального платіжного засобу до стоп-списку і його вилучення з нього визначаються у внутрішньобанківських правилах банку, розроблених з урахуванням вимог цього Положення, правил платіжної системи, та обумовлюються в договорі.

Емітент у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Таким чином, за змістом наведених норм тягар доказування зазначених обставин несе ПАТ КБ «ПриватБанк».

Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

Вказана правова позиція викладена також у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 у позовній заяві зазначала, що 28 жовтня 2014 року вона невідкладно, на протязі 5-ти хвилин, про вказані незаконні дії повідомила співробітників ПАТ КБ «ПриватБанк» за контактним телефоном 3700 з вимогою про блокування як свого рахунку, так і рахунку, на який було перераховано її кошти, та надала всю відому їй інформацію про те, що трапилося та звернулась із заявою до Куп'янського МВ ГУМВС України в Харківській області, про вчинення кримінального правопорушення.

Вирішуючи спір, апеляційний суд наведених норм матеріального права не врахував, не перевірив достовірність зазначеної позивачем інформації щодо невідкладного повідомлення відповідача про факт несанкціонованого списання коштів з її рахунку, від встановлення яких залежить правильне вирішення справи.

У статтях 32.1, 32.7 Закону визначено, що банк, що обслуговує платника, та банк, що обслуговує отримувача, несуть перед платником та отримувачем відповідальність, пов'язану з проведенням переказу, відповідно до цього Закону та умов укладених між ними договорів. Банк платника не має права на списання з рахунка платника коштів за розрахунковим документом після отримання документа на його відкликання.

Згідно із пунктом 37.2 статті 37 Закону у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов'язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Суд першої інстанції наведених обставин також не перевірив та дійшов передчасного висновку про задоволення позову.

За змістом статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (частина третя статті 212 ЦПК України 2004 року).

Згідно з частиною четвертою статті 10 ЦПК України 2004 року суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 60 ЦПК України 2004 року встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Апеляційний суд на зазначені вище вимоги закону уваги не звернув, не встановив та не перевірив, чи позивач негайно повідомила відповідача про несанкціоноване списання з її рахунку третіми особами кредитних коштів, а відповідач у свою чергу, чи вжив всі, передбачені Законом дії, для запобігання списанню цих коштів з рахунку позивача, оскільки до моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

Наявність кримінального провадження не може свідчити, у силу презумпції невинуватості, про вчинення злочину стосовно ОСОБА_4 до винесення вироку, яким такі обставини можуть бути встановлені, а також не може бути підставою для звільнення її від обов'язку належного виконання зобов'язання та виконання Умов та Правил про надання банківських послуг у випадку настання певних обставин, передбачених ними.

Відсутність у Верховного Суду процесуальної можливості досліджувати докази, з'ясовувати обставини справи, необхідні для прийняття рішення, перешкоджає ухваленню нового судового рішення, а тому справа підлягає передачі на новий розгляд до суду апеляційної інстанції відповідно до вимог статті 411 ЦПК України.

Відповідно до пункту першого частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Харківської області від 27 липня 2017 року скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий СуддіВ. С. Висоцька А. О. Лесько С. Ю. Мартєв В. М. Сімоненко С. П. Штелик