28 лютого 2019 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Калюжної В.В., за участю секретаря судового засідання Кудряшової Ю.І., розглянувши у залі суду у м. Запоріжжі цивільну справу за позовом Акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
17.10.2014 позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22.12.2014 року, ухваленому у справі за вищезазначеним позовом, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства КБ „ПриватБанк задоволено та стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства КБ „ПриватБанк суму заборгованості за Кредитним договором у розмірі 641 073,77 гривень та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3654,00 гривень.
Представник відповідача ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення, посилаючись на той факт, що заочне рішення було прийнято судом за відсутності відповідача ОСОБА_2, що не дозволило відповідачу реалізувати свої процесуальні права, він був позбавлений можливості надати заперечення проти позову та відповідні докази, які спростовують позовні вимоги, а також заперечує проти позовних вимог позивача та вважає, що вказане заочне рішення підлягає скасуванню. Вказане заочне рішення відповідач отримав лише після ознайомлення з матеріалами справи його представником 24.09.2018 року, раніше копію рішення він не отримував, про стягнення з нього заборгованості йому стало відомо у серпні 2018 року від бухгалтерії підприємства, на якому працює відповідач, де йому повідомили, що з його заробітної плати здійснюється відрахування за виконавчим документом. Після цього відповідач ознайомився з матеріалами виконавчого провадження у яких містився виконавчий лист. Представник відповідача зазначив, що відповідач не отримував судових повісток, які були надіслані на його адресу, зазначену у позові, оскільки проживав на той час в іншому місті.
Також представник відповідача зазначив, що суд при ухвалені вищевказаного рішення не врахував, що на вимоги позивача відповідачем 30.01.2009 року був добровільно переданий автобус марки А091 Богдан, 2004 року випуску, з метою його реалізації. У серпні 2010 року позивач повідомив відповідача про реалізацію предмета застави та направлення коштів на погашення заборгованості за кредитним договором.
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25.10.2018 заяву про перегляд заочного рішення від 22.12.2014 року, ухваленого по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задоволено.
Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22.12.2014 року по цивільній справі №335/6959/17 за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості скасовано.
Призначено цивільну справу до розгляду за правилами спрощеного провадження з повідомленням сторін.
20 листопада 2018 року представник відповідача подав до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя відзив на позовну заяву, відповідно до якого, вважає позовну заяву ПАТ КБ Приватбанк необгрунтованою, та такою, що подана після спливу позовної давності, у звязку із чим, задоволенню не підлягає.
Ухвалою суду від 28.02.2019 року у справі залучено правонаступника позивача - Акціонерне товариство ОСОБА_1 «ПриватБанк»./
У відповідності зі ст. ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами.
Представник позивача, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, відповідно до якої позов підтримує та просить його задовольнити.
Відповідач та його представник, будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися, подавши суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, в задоволенні позову Банку просять відмовити у повному обсязі.
Зважаючи на те, що учасники справи були належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду справи, проте в судове засідання не з'явилися, суд, на підставі ст. 223 ЦПК України, вважає за можливе розглядати справу у відсутність учасників справи, на підставі доказів, що є в розпорядженні суду.
У відповідності до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось.
Встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, у звязку з наступним.
21.06.2007 року між позивачем та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №zpd0an00000053, відповідно до умов якого, відповідач отримав кредит в розмірі 117090,50 грн. на термін до 20.06.2010 року зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в строк та порядку передбаченому кредитним договором.
Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» просить суд стягнути з ОСОБА_2 на корить ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №zpd0an00000053 від 21.06.2007 року в розмірі 641073,77 грн., судові витрати, а саме: судовий збір в розмірі 3654,00 грн.
Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.
Разом з тим, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).
Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.
Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України).
Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.
Проте, представник відповідача у відзиві на позов зазначив, що відповідачем 24.02.2014 року будь-яких погашень заборгованості не здійснювалось. Разом з тим, 30.01.2009 року відповідач передав позивачу заставне майно автобус марки А091 Богдан 2004 року випуску з метою його подальшої реалізації. У звязку із чим вважає, що зменшення заборгованості відбулось за рахунок продажу заставного майна.
Таким чином, позивачем не доведено, а у суду відсутні належні та допустимі докази для висновку, що відповідач добровільно здійснив погашення заборгованості 24.02.2014 року, тобто те, що відбулось переривання строків позовної давності.
Відповідно до вищевказаного розрахунку, останнє погашення заборгованості до 24.02.2014 було ще 30.08.2010, разом з цим, знов ж таки, позивачем суду не надано доказів, яким чином та ким здійснювалось таке погашення чи у звязку із чим відбулось зменшення заборгованості.
Крім того, відповідно до п.7.1 кредитного договору №zpd0an00000053 від 21.06.2007, момент закінчення виконання зобовязання 20.06.2010, тобто ще 20.06.2010 позивач повинен був довідатись про порушення свого права, та саме з цього часу необхідно відраховувати строк позовної давності.
Разом із тим, з позовом про стягнення заборгованості ОСОБА_1 звернувся лише 17.10.2014 року, тобто поза межами трирічного строку звернення до суду за захистом своїх прав, який в даному випадку рахується 20.06.2010, відповідно до п.7.1 кредитного договору.
Вказані обставини свідчать про те, що позивачем пропущено строк позовної давності, про застосування якого заявлено стороною відповідача, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Отже, позивачу вже у червні 2010 року було відомо про порушення відповідачем умов кредитного договору, позивачем звернуто стягнення на предмет застави, що свідчить про відсутність у позичальника наміру на продовження дії кредитного договору, а тому відповідно до вимог ч. 2 ст. 261 ЦПК України саме з цієї дати розпочався перебіг строку позовної давності, а тому звернувшись до суду з позовом лише у листопаді 2014 року, тобто через 4 роки, АТ КБ «ПриватБанк» пропустив строки позовної давності.
З огляду на викладені обставини, в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» слід відмовити внаслідок пропуску Банком строку позовної давності.
Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 76-81, 258, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд, -
В задоволенні позову Акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у 30-денний строк з дня його складання.

Суддя: В.В.Калюжна