Справа № 367/3851/19
БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.11.2019 року Баштанський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого - судді Муругова В.В., за участі секретаря Рижньової О.В., відповідача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Баштанка справу №367/3851/19 за позовом Університету державної фіскальної служби України до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання освітніх послуг,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором про надання освітніх послуг. На обґрунтування вимог позивач в заяві зазначив, що 22.09.2016 року між Університетом державної фіскальної служби України та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір №79-з-п про надання освітніх послуг. Відповідно до наказу № 1097 від 22.09.2016 року відповідача зараховано студентом заочної форми навчання за напрямком підготовки 081 «Право» за рахунок коштів фізичних, юридичних осіб. За умовами даного договору позивач зобов`язався за рахунок коштів відповідача здійснити його навчання, а відповідач зобов`язався здійснити оплату вартості навчання, яка становить 10390 грн. Наказом № 945 від 30.06.2017 року відповідача було відраховано з числа студентів з 03.07.2017 року за невиконання навчального плану. Однак відповідачем не було сплачено вартість навчання в сумі 10390 грн. Оскільки відповідач не відшкодував позивачу витрати за надання освітніх послуг, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованості в сумі 14054,12 грн, із яких: 10390 грн заборгованість за навчання, 3664,12 грн пеня відповідно до п. 5.2 договору за період з 29.03.2018 року по 28.03.2019 року.

Ухвалою Баштанського районного суду Миколаївської області від 20.09.2019 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження та справу призначено до розгляду на 09.00 годин 17.10.2019 року.

15.10.2019 року від відповідача надійшов відзив на позов, відповідно до якого останній просив відмовити в задоволенні позову, оскільки його не було повідомлено про зарахування до складу студентів університету, й про вказаний факт він дізнався лише з позовної заяви, у зв`язку з чим він не допустив порушень зобов`язань за договором. Також зазначає, що договір не містить зазначення навчальних років, протягом яких надається освітня послуга, що вказує на недоведеність позовних вимог про стягнення заборгованості за надання освітніх послуг протягом 2016-2017 років. Крім того, зазначив, що він не мав можливості внести плату за навчання при семестровій оплаті до 10 вересня, оскільки договір укладено 22.09.2016 року.

23.10.2019 року від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач зазначає, що відповідача було своєчасно повідомлено про зарахування до університету, оскільки договір про надання освітніх послуг укладається лише після видання наказу про зарахування студентом. Також зазначив, що у п. 1.1 договору № 79-з-п від 22.09.2016 року зазначено, що строк навчання становить один рік.

Від представника позивача надійшла заява про підтримання позову та розгляд справи у його відсутність.

В судовому засіданні відповідач позов не визнав, підтримавши свою позицію, викладену в його відзиві, вказавши при цьому, що він на підставі підписаного ним договору від 22.09.2016 року освітніх послуг не отримував взагалі, жодного дня на підставі вказаного договору не навчався та вважав, що його ще раніше відраховано з навчального закладу.

Вислухавши пояснення відповідача, дослідивши наявні у справі матеріали (копію договору № 79-з-п про навчання, підготовку, перепідготовку, підвищення кваліфікації або про надання додаткових освітніх послуг Університетом державної фіскальної служби України від 22.09.2016 року; розрахунок заборгованості; розрахунок пені; копію Витягу з наказу № 1097 від 22.09.2016 року; копію наказу від 30.06.2017 року № 945 «Про відрахування студентів заочної форми навчання Навчально-наукового інституту права» з додатком; копію претензії про погашення заборгованості від 13.02.2019 року № 396/91-91-01-23), суд, розглянувши спір між сторонами в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що наказом Університету державної фіскальної служби України № 1097 від 22.09.2016 року відповідача ОСОБА_1 зараховано студентом заочної форми навчання для здобуття рівня вищої освіти спеціаліста за спеціальністю 081 «Право» за рахунок коштів фізичних, юридичних осіб за результатами участі в конкурсному відборі на підставі результатів конкурсного фахового вступного випробування та результатів вступного екзамену на підставі рішення Приймальної комісії Університету державної фіскальної служби України.

22.09.2016 року між сторонами було укладено договір № 79-з-п про навчання, підготовку, перепідготовку, підвищення кваліфікації або про надання додаткових освітніх послуг Університетом державної фіскальної служби України.

За умовами договору позивач зобов`язався за рахунок коштів відповідача надати останньому освітню послугу на заочній формі навчання за освітнім ступенем спеціаліста за спеціальністю 081 «Право» строком навчання один рік у Навчально-науковому інституті права, а відповідач зобов`язався здійснити плату за надання освітньої послуги в розмірі 10390 грн за рік, яка мала бути внесена щосеместрово до 10 вересня та 10 лютого в розмірі половини вартості освітньої послуги за рік.

При цьому, відповідно до п. 3.1. договору замовник (студент) зобов`язаний своєчасно вносити плату за отриману освітню послугу в розмірах та у строки, що встановлені договором, виконавець, в свою чергу, відповідно до п.2.1 договору зобов`язався надати студенту освітню послугу на рівні стандартів освіти.

Згідно з п. 4.6. договору оплата послуг має здійснюватись до початку їх надання.

Відповідно до п.5.3. договору при невиконанні замовником (студентом) своїх обов`язків щодо своєчасного внесення плати за послуги виконавець має право відрахувати студента з університету та не повертати сплачені кошти за фактично надані освітні послуги.

Наказом Університету державної фіскальної служби України № 945 від 30.06.2017 року відповідача ОСОБА_1 відраховано з 03.07.2017 року з Навчально-наукового інституту права Університету державної фіскальної служби України у зв`язку з невиконанням навчального плану.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

З аналізу укладеного між сторонами договору слідує, що договір передбачав авансування замовником вартості освітніх послуг та обов`язок виконавця фактично надати такі освітні послуги.

При цьому, підставами для стягнення із замовника (студента) вартості освітніх послуг є факт надання виконавцем відповідних освітніх послуг.

Відповідач, при цьому, заперечив факт отримання ним відповідних освітніх послуг, за надання яких позивач нарахував йому заборгованість, вказавши, що з часу укладення договору взагалі не навчався у позивача.

Позивачем же, в супереч вимогам ст. 81 ЦПК України не надано суду будь-яких належних достатніх та допустимих доказів, які б могли підтвердити факти надання позивачем відповідачеві відповідних освітніх послуг.

Натомість з наказу № 945 від 30.06.2017 року щодо відрахування відповідача з університету слідує, що відповідач був відрахований не у зв`язку з несплатою вартості навчання, а у зв`язку з невиконанням навчального плану.

За такого, оскільки позивачем не надано суду доказів фактичного надання відповідачу відповідних освітніх послуг про стягнення вартості, яких просить позивач, то відсутні підстави для стягнення з відповідача такої вартості, а також неустойки.

У зв`язку з цим в задоволенні позову належить відмовити у зв`язку з недоведеністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12; 13; 81; 264; 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову Університету державної фіскальної служби України до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором № 79-з-п про навчання, підготовку, перепідготовку, підвищення кваліфікації або про надання додаткових освітніх послуг Університетом державної фіскальної служби України від 22.09.2016 року відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України відомості про учасників розгляду:

Позивач: Університет державної фіскальної служби України (місцезнаходження: вул. Університетська, 31, м. Ірпінь Київської області, );

Відповідач: ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

Повне судове рішення складене 15.11.2019 року.

суддя: