Дата документу 05.03.2019 Справа № 334/7136/17
Запорізький Апеляційний Суд
Єдиний унікальний номер 334/7136/17 Головуючий у 1 інстанції Турбіна Т.Ф.
Номер провадження 22-ц/807/372/19 Суддя-доповідач ОСОБА_1

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

Головуючого Полякова О.З.

суддів: Кухаря С.В.,

ОСОБА_2

при секретарі: Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» про визнання заборгованості недійсною,-

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ПАТ «ПУМБ» про визнання заборгованості недійсною.

В обґрунтування позову зазначав, що 05.12.2007р. між ним і банком було укладено кредитний договір №5873662, відповідно до якого позивач отримав кредит у сумі 200000,00 доларів США, а також договір іпотеки №5874645, відповідно до якого позивач передав в іпотеку нежиле приміщення №1 першого поверху літ. А-2, будівлю літ. Б, що розташовані за адресою м. Запоріжжя, вул. Цитрусова, буд. 6-а.

У звязку з невиконанням позивачем умов кредитного договору приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4 було вчинено виконавчий напис №1204 від 22.07.2010р. та звернуто стягнення на вищезазначене нерухоме майно в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у сумі 233384,95 доларів США та 298705,00 грн.

На підставі виконавчого напису було відкрито виконавче провадження, в рамках якого вчинялися виконавчі дії. У звязку з тим, що вищевказане нерухоме майно не було реалізоване з електронних торгів, Банк виявив бажання залишити майно за собою в кості задоволення своїх вимог. На підставі акту передачі майна №49824564 від 09.10.2017р. приватним нотаріусом було видано свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів.

Оскільки задоволення вимог банку відбулося у позасудовий спосіб, який вибрав сам Банк, то відповідно до ч.6 ст.36 Закону України «Про іпотеку», після позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобовязання є недійсними.

Між тим, на час подання позову виконавче провадження на підставі виконавчого напису відкрите, у державному реєстрі наявне обтяження на вищезазначене нерухоме майно на підставі договору іпотеки №5874645, тобто стягувач в порушення вимог ст. 36 Закону України «Про іпотеку» після позасудового врегулювання висуває до боржника матеріальні вимоги.

На підставі викладеного позивач просив суд, визнати стягнення заборгованості за кредитним договором №5873662, що є різницею між сумою, зазначеною у виконавчому написі, та сумою оцінки майна (предмета іпотеки), за якої воно було передано до іпотекодержателя, недійсною.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24 травня 2018 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

15 серпня 2018 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив ПАТ «ПУМБ» на апеляційну скаргу ОСОБА_3 в якому зазначав, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо обставин справи, правильно застосував норми матеріального права та процесуального права. Просить суд рішення суду першої інстанції залишити без змін а скаргу ОСОБА_3 без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що оскільки передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у данному випадку відбулася не в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку», положення ч.6 ст. 36 Закону України «Про іпотеку», яка регулює позасудовий порядок звернення стягнення на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або застереження в іпотечному договорі, до зазначеного способу звернення стягнення не застосовується.

Колегія погоджується з зазначеним висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що між ЗАТ «ПУМБ», правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ» та ОСОБА_3 укладений кредитний договір №5873662 від 05.12.2007 року (а.с. 3-5).

У забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором ОСОБА_3 передав в іпотеку відповідачу нежиле приміщення №1 першого поверху літ.А-2, будівлю літ.Б, що розташовані за адресою: м. Запоріжжя, вул. Цитрусова, буд. 6-А, про що укладений договір іпотеки № 5874645 від 05.12.2007р., посвідчений ОСОБА_5, приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області, 05.12.2007р. та зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за № 3215 (а.с.6-7).

У звязку з невиконанням умов кредитного договору 22.07.2010р. приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4 на договорі іпотеки вчинено виконавчий напис за реєстровим номером № 1204. Згідно з виконавчим написом звернуто стягнення на предмет іпотеки на нежитлове приміщення № 1 першого поверху /літ. А-2/, (що складає 2/25 частки літ. А-2), загальною площею 120,9 кв.м; будівлю літ. Б, загальною площею 74,9 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Цитрусова, буд. 6-а та належить на праві власності ОСОБА_3, за рахунок отриманих коштів задовольнити вимоги ПАТ «ПУМБ» в розмірі 233384,95 доларів США та 298705,84 грн. для задоволення вимог відповідача за кредитним договором (а.с. 2).

При примусовому виконанні виконавчого провадження № 49824564 з примусового виконання виконавчого напису №1204 Державним підприємством «СЕТАМ» 28.09.2017р. проводились електронні торги щодо реалізації вищезазначеного нежитлового приміщення.

Згідно протоколу проведення електронних торгів № 287928 від 28.09.2017р. останні треті електронні торги з реалізації вищезазначеного арештованого майна боржника (реєстраційний номер лоту 179352) за стартовою ціною 1042300,00 грн, не відбулися у зв'язку з відсутністю від жодного учасника цінової пропозиції.

Згідно з частиною першою статті 509, статтею 526 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За загальним правилом зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Так, за змістом статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини третьої статті 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Окремим видом застави є іпотека (стаття 575 ЦК України).

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 33 Закону України "Про іпотеку", в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

За змістом цієї статті звернення стягнення на предмет іпотеки повинне задовольнити вимоги кредитора за основним зобов'язанням, і тільки ця обставина може бути підставою для припинення зобов'язання, що вважається виконаним згідно зі статтею 599 ЦК України.

Забезпечувальне зобов'язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному.

За змістом частини четвертої статті 591 ЦК України та частини сьомої статті 47 Закону України "Про іпотеку", якщо сума, одержана від реалізації предмета застави (іпотеки), не покриває вимоги заставодержателя (іпотекодержателя), він має право отримати суму, якої не вистачає (решту суми).

Відмовляючи у позові ОСОБА_3, суд першої інстанції, з висновком якого колегія апеляційного суду погоджується, враховуючи вказані норми закону, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності і надавши їм належну оцінку, дійшов обґрунтованого висновку, що звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо сума, одержана від реалізації предмета іпотеки, не покриває вимоги іпотекодержателя, не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання, а також не позбавляє кредитора права на отримання відповідних сум.

Доводи апеляційної скарги, щодо незастосування судами частини четвертої статті 36 Закону України "Про іпотеку", відповідно до якої після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов'язання є недійсними, вбачаються необґрунтованими з тих підстав, що зазначені положення цієї статті не поширюється на правовідносини, що виникли у даному випадку між сторонами. Зобов'язання за договором позики не припинилося в силу його невиконання, а вартості набутого позикодавцем у власність предмета іпотеки не вистачило на погашення боргу у повному обсязі, тому кредитор за приписами статті 591 ЦК України та частини сьомої статті 47 Закону України "Про іпотеку", має право на стягнення суми, що не вистачає для погашення цієї заборгованості.

Окрім цього слід зазначити ,що за вимогами ч.1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч.2 ст.16 ЦК України.

Питання визнання недійсним регламентується параграфом 2 ЦК України та застосовується до правочинів, а наявність або відсутність заборгованості не можна віднести до угоди сторін.

При вирішенні даної справи судом першої інстанці правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, ухвалене у справі рішення відповідє критеріям законності і обґрунтованості.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24 травня 2018 року у цій справі - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 06 березня 2019 року.

Головуючий

Судді: