Провадження №2/522/4797/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2019 року м.Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Шкамерди К.С.

за участю секретаря судового засідання Довгань Ж.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа : Одеська універсальна біржа GIP, про визнання договору дійсним,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа : Одеська універсальна біржа GIP, про визнання договору дійсним.

Як вбачається із заявлених вимог позивач просить визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна №95/0870 від 10 квітня 1995 року, а саме 2-х кімнатної квартири загальною площею 52,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, який діяв від свого імені та від імені свого неповнолітнього сина ОСОБА_3 на Одеській універсальній біржі GIP і зареєстрованого 11 квітня 1995 року в ОМБТІ за №441 в книзі 125пр. стр150.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що 10 квітня 1995 року на Одеській універсальній біржі GIP було укладено договір купівлі-продажу №95/0870, відповідно до умов якого ОСОБА_5, який діяв від свого імені та від імені неповнолітнього ОСОБА_3 продали, а ОСОБА_4 купив квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Сторони договору купівлі-продажу №95/0870 від 10.04.1995 року домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується відповідним письмовим договором, і відбулося повне виконання договору. Зазначений договір 11.04.1995 року був зареєстрований Одеським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості за реєстровим номером 441 стор. 150 кн. 125 пр. на імя ОСОБА_4

29.05.2018 року помер ОСОБА_4, про що 30 травня 2018 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану було складено відповідний актовий запис №5672.

20.09.2018 року позивач звернувся до нотаріуса ОСОБА_6 із заявою про відкриття спадкової справи.

24.09.2018 року ПНОМНО ОСОБА_6 позивачу було надано відповідь на звернення щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, в якому зазначено, що наданий договір купівлі-продажу не відповідає вимогам діючого законодавства, у звязку з чим позивач вимушений був звернутися до суду з даним позовом.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 06.12.2018 року вищевказану позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі, ухвалено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Позивач в судове засідання не зявився, надавши до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_3 у судове засідання не зявилися, надали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, в якій також зазначили, що позов визнають.

Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву та заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не надавав.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Судом встановлено, що 10 квітня 1995 року на Одеській універсальній біржі GIP було укладено договір купівлі-продажу №95/0870, відповідно до умов якого ОСОБА_5, який діяв від свого імені та від імені неповнолітнього ОСОБА_3, продали, а ОСОБА_4 купив квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Сторони договору купівлі-продажу №95/0870 від 10.04.1995 року домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується відповідним письмовим договором, і відбулося повне виконання договору.

Зазначений договір 11 квітня 1995 року зареєстровано Одеським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості за реєстровим номером 441 стор. 150 кн. 125 пр. на імя ОСОБА_4.

29.05.2018 року помер ОСОБА_4, про що 30 травня 2018 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану було складено відповідний актовий запис №5672.

20.09.2018 року позивач звернувся до приватного нотаріуса ОСОБА_6 із заявою про відкриття спадкової справи.

24.09.2018 року приватним нотаріусом ОСОБА_6 позивачу було надано відповідь на звернення щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, в якому зазначено, що наданий договір купівлі-продажу не відповідає вимогам діючого законодавства.

Цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини.

У відповідності до ст. 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією зі сторін є громадянин.

Нотаріальне посвідчення угод обовязкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу (ч. 1 ст. 47 цього Кодексу).

Згідно з ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Відповідно до частини 1 Закону України від 10.12.1991 року № 1956-ХІІ "Про товарну біржу" (в редакції, чинній на момент укладання спірного правочину), товарна біржа є організацією, що об'єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов'язаних з ним торговельних операцій.

Згідно ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених умов, а саме: якщо вона являє собою куплю-продаж, допущений до обороту на товарній біржі, якщо її учасники - члени біржі, якщо вона зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.

Угоди, зареєстровані на товарній біржі не підлягають нотаріальному посвідченню. (ч. 2 ст. 15 Закону України "Про товарну біржу").

Тобто, чинне на момент укладання спірного правочину законодавство, а саме ч.2 ст. 15 ЗУ „Про товарну біржу", дозволяло укладати угоди купівлі продажу нерухомого майна за участю фізичних осіб, без нотаріального посвідчення біржового контракту.

Відповідно до абз. 3 п. 2 Постанови №14 Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року, в якому роз'яснено, що у випадку наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають юридичну силу, застосуванню підлягає той, що прийнятий пізніше.

Оскільки в даних правовідносинах наявна колізія норм матеріального права, що мають однакову юридичну силу - ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" та ст. 277 ЦК Української РСР 1963 року, Закон України "Про товарну біржу" було прийнято в 1991 року, а Цивільний кодекс на момент укладання спірного правочину діяв з 1963 року, тому при вирішенні спору про необхідність чи відсутність необхідності нотаріального посвідчення правочину, укладеного на товарній біржі, суд вважає правомірним застосування сторонами спірного правочину ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" (як нормативного акта, прийнятого пізніше), що дозволяв укладати біржові контракти щодо відчуження житлової нерухомості фізичною особою без нотаріального посвідчення.

Таким чином, сторони виконали всі умови договору купівлі-продажу, у результаті яких наступили юридичні наслідки, а саме одна сторона передала іншій квартиру.

Отже, докази щодо виконання умов договору купівлі-продажу ніким не спростовані та свідчать про те, що сторони є добросовісними набувачами нерухомого майна.

Позивач на теперішній час немає можливості прийняти спадщину після смерті свого батька ОСОБА_4, оскільки договір купівлі-продажу нерухомого майна не був нотаріально посвідчений.

Приймаючи до уваги те, що позивач не має можливості усунути порушення своїх прав в позасудовому порядку, позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 1-2, 4, 5, 10, 11-13, 19, 43, 49, 76-82, ч.1 ст. 223, 258-259, 263-264, 265, 294, 315, 319, 352, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа : Одеська універсальна біржа GIP, про визнання договору дійсним, - задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна №95/0870 від 10 квітня 1995 року, а саме 2-х кімнатної квартири, загальною площею 52,2 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, укладеного на Одеській універсальній біржі GIP між ОСОБА_5, який діяв від свого імені та від імені неповнолітнього сина ОСОБА_3, і зареєстрованого 11 квітня 1995 року в Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації за №441 в книзі 125 пр. стр. 150.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя К.С. Шкамерда