ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2019 року

м.Суми

Справа №592/5781/19

Номер провадження 22-ц/816/5128/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Хвостика С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Левченко Т. А. , Орлова І. В.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

заявника ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , його представника ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ковпаківського районного суду м.Суми від 01 жовтня 2019 року, в складі судді Алфьорова А.М., постановленої у м. Суми, повний текст якої складений 01 жовтня 2019 року, -

в с т а н о в и в:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_3 , в якому просив:

- визнати протиправним притримання відповідачем автомобіля Вандерер (Wander), 1938 року випуску, чорного кольору, номерний знак НОМЕР_1 , який зареєстрований на підставі технічного паспорту серії НОМЕР_2 , виданого 29 жовтня 1975 року Сумським ОРЕВ ДАІ УМВС Сумської області на ім`я ОСОБА_5 ;

- зобов`язати ОСОБА_3 повернути вказаний транспортний засіб, а також повернути номерний знак 95-59 НОМЕР_3 , дві таблички про завод виробника автомобіля та запасні частини, які були демонтовані з автомобіля Вандерер (Wander), 1938 року випуску;

- стягнути з ОСОБА_3 10000 грн моральної шкоди.

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій зазначив, що предметом позову є автомобіль Вандерер (Wander), 1938 року випуску, чорного кольору, номерний знак НОМЕР_1 , який зареєстрований на підставі технічного паспорту серії НОМЕР_2 , виданого 29 жовтня 1975 року Сумським ОРЕВ ДАІ УМВС Сумської області на ім`я ОСОБА_5 . З метою збереження спірного транспортного засобу в нормальному технічному стані ОСОБА_1 просив здійснити забезпечення позову шляхом вилучення у відповідача на його користь автомобіля марки ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ), 1938 року випуску, чорного кольору, який зареєстрований на підставі технічного паспорту серії НОМЕР_2 , виданого 29 жовтня 1975 року Сумським ОРЕВ ДАІ УМВС Сумської області і знаходиться у наземному гаражі № НОМЕР_4 , 15 в ряду № 27 «Автогаражного товариства «Курське» шляхом передачі його на зберігання приватному виконавцю виконавчого округу Сумської області Мукорезу Олександру Леонідовичу.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м.Суми від 01 жовтня 2019 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції від 01 жовтня 2019 року, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржену ухвалу та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви про забезпечення позову.

При цьому, заявник вказав на ту обставину, що суд першої інстанції залишив поза увагою заявлені вимоги щодо вилучення спірного майна та передачі його на зберігання саме приватному виконавцю виконавчого округу Сумської області Мукорезу О.Л., що відповідатиме такому виду забезпечення позову, який передбачений п. 7 ч. 1 ст. 150 ЦПК України. Натомість, суд безпідставно послався на передбачений п. 3 ч. 1 ст. 150 ЦПК України вид забезпечення позову, як встановлення обов`язку вчиняти певні дії, який він не просив застосувати.

Крім того, позивач зазначив, що заявлений ним спосіб забезпечення позову забезпечить дотримання прав сторін у даній справі, а перебування спірного майна у особи, яка не заінтересована в результаті вирішення спору (приватного виконавця) за змістом не є тотожним позовним вимогам та забезпечить збереження існуючого становища сторін до завершення розгляду справи. До того ж, ОСОБА_1 не погодився з висновком суду першої інстанції про те, що заява про забезпечення позову повинна містить посилання на докази, які б вказували на існування реальної загрози ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду, зазначаючи, що відповідно до ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову не містить положень щодо надання таких доказів.

У той же час, на думку позивача, суд не вжив заходів для повного та всебічного розгляду заявленого питання, проте, мав можливість призначити судовий розгляд з викликом сторін для надання пояснень або додаткових доказів. Також, заявник повідомив в апеляційній скарзі про те, що заявлений спосіб забезпечення позову дозволить зберегти на належному рівні технічний стан автомобіля, що має майнове та культурне значення, оскільки забезпечить належні умови для його зберігання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про задоволення апеляційної скарги та відповідача ОСОБА_3 і його представника ОСОБА_4 про залишення оскарженої ухвали суду без змін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Розглядаючи заявлене питання, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів наявності обставин, які б вказували на існування реальної загрози ускладнення чи унеможливлення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, тому суд відмовив у задоволенні зави.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 існує спір з приводу виконання зобов`язання щодо ремонту автомобіля Вандерер (Wander), 1938 року випуску, чорного кольору, номерний знак НОМЕР_1 , який зареєстрований на підставі технічного паспорту серії НОМЕР_2 , виданого 29 жовтня 1975 року Сумським ОРЕВ ДАІ УМВС Сумської області на ім`я ОСОБА_5 .

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору.

У п. 3 ч. 1 ст. 150 ЦПК України йдеться про те, що позов забезпечується встановленням обов`язку вчинити певні дії.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, розтратити його, продати або знецінити і, що такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Частиною 10 ст. 150 ЦПК України визначено, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Як роз`яснив Верховний Суд України у п. 4 постанови Пленуму «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року за № 9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з закон) заявою, позовним вимогам.

Отже, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Колегія суддів вважає, що постановляючи оскаржену ухвалу, місцевий суд у повній мірі врахував зазначені вимоги закону, перевірив наявність передбачених законом підстав для забезпечення позову та обгрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, тому дійшов правильного висновку про відсутність підстав для забезпечення позову шляхом вилучення у відповідача на користь позивача спірного автомобіля та передачі його на зберігання приватному виконавцю виконавчого округу Сумської області Мукорезу О.Л.

При цьому, посилання суду на п. 3 ч. 1 ст. 150 ЦПК України не свідчить про помилковість його висновку щодо відмови у забезпеченні позову, так як вказуючи на такий вид забезпечення позову, як вилучення автотранспортного засобу, позивач, тим самим, ставив питання про вчинення певних дій, що є одним із видів забезпечення позову, передбачений у п. 3 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги з цього приводу не заслуговують на увагу.

Доводи апеляційної скарги про безпідставність висновку суду першої інстанції стосовно того, що заявлені вимоги про забезпечення позову повинні містити посилання на докази, які б вказували на існування реальної загрози ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду також не можуть бути підставою для скасування оскарженої ухвали. Зокрема, колегія судів приймає до уваги те, що наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову повинна бути підтверджена доказами. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Самі лише посилання в заяві на повідомлення відповідача про те, що у разі несплати коштів за ремонт автомобіля він має намір продати його третім особам, а також на потенційну можливість знецінення спірного транспортного засобу, що зберігається в автогаражному кооперативі, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Крім того, заслуговує на увагу і та обставина, що заявник просить забезпечити позов шляхом вилучення у відповідача на його користь спірного автомобіля марки Вандерер (Wanderer), тобто, йдеться про обрання ним такого виду забезпечення, який передбачений п. 7 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, що фактично є тотожним задоволенню такої позовної вимоги, як зобов`язання повернути транспортний засіб.

При цьому, ОСОБА_1 не довів належними та допустимими доказами того, що приватний виконавець виконавчого округу Сумської області Мукорез О.Л., якому заявник просить в подальшому передати транспортний засіб на зберігання не має інтересу до результатів вирішення спору у даній справі. До того ж, відповідно до ст. 16 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» приватним виконавцем може бути громадянин України, уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, встановленому законом. У ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачені обов`язки і права виконавців, зокрема, приватні виконавці не наділені повноваженнями щодо зберігання предмету спору з метою забезпечення позову.

Ураховуючи викладене, не заслуговують на увагу колегії суддів доводи ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції не вжив заходів для повного та всебічного розгляду заявленого ним питання.

Інші доводи апеляційної скарги, у тому числі і щодо того, що посилання позивача на потенційну можливість знецінення автомобіля не є достатньою підставою для задоволення вимог про забезпечення позову, висновків місцевого суду також не спростовують і не містять посилань на такі порушення, які б слугували підставою для скасування ухвали суду.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що постановлена судом ухвала відповідає вимогам процесуального права, тому її необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу, відповідно, - залишити без задоволення.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Ковпаківського районного суду м.Суми від 01 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 13 листопада 2019 року.

Головуючий: С.Г. Хвостик

Судді: Т.А. Левченко

І.В. Орлов