Ухвала

21 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 500/4441/15-ц

провадження № 61-48274ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Лесько А. О., Штелик С. П.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 07 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, Бросківської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Веліксар Тетяни Іванівни, за участю третьої особи - ОСОБА_7, про стягнення коштів у порядку реституції та зобов'язання вчинити певні дії, за заявою ОСОБА_4 про виправлення описок у постанові Апеляційного суду Одеської області від 31 жовтня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, Бросківської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Веліксар Т. І., про стягнення коштів у порядку реституції та зобов'язання вчинити певні дії.

Крім того, ОСОБА_5 звернувся з заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спадкове майно та зупинення нотаріальних дій в рамках спадкової справи щодо видачі або відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину на ім'я ОСОБА_4

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21 березня 2017 року заява ОСОБА_5 про забезпечення позову задоволена, накладено арешт на спадкове майно, до складу якого входить 1/10 частки житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а також зупинено вчинення нотаріальних дій приватного нотаріуса в рамках спадкової справи після смерті ОСОБА_8

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 19 вересня 2017 року ухвала Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21 березня 2017 року скасована, питання про забезпечення позову направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 04 жовтня 2017 року позовні вимоги задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 у порядку реституції 1 201 688,69 грн, але в межах вартості 1/10 частки житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, отриманого ОСОБА_4 у спадщину від ОСОБА_8, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнано довідку від 14 листопада 2016 року № 2620, видану Бросківською сільською радою Ізмаїльського району Одеської області, про місце проживання ОСОБА_8, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, незаконною.

У задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено.

У жовтні 2017 року ОСОБА_4 звернулась до суду з заявою про виправлення описок у рішенні Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 04 жовтня 2017 року.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 25 жовтня 2017 року заяву про виправлення описок задоволено частково, вказано у мотивувальній частині рішення на сторінці другій рішення у першому абзаці у 16 та 19 рядках, у другому абзаці у 3 рядку та у третьому абзаці у 2 рядку дату замість 23 липня 2015 року правильно 23 червня 2015 року, в іншій частині у задоволенні заяви відмовлено.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 02 листопада 2017 року заяву ОСОБА_5 про забезпечення позову задоволено частково та накладено арешт на спадкове майно, до складу якого входить 1/10 частки житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

У задоволенні іншої частини заяви ОСОБА_5 відмовлено.

Постановою Апеляційного суду Одеської області від 31 жовтня 2018 року рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 04 жовтня 2017 року скасовано, ухвалено нове рішення.

У задоволенні позову відмовлено.

Ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 25 жовтня 2017 року про виправлення описок у рішенні Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 04 жовтня 2017 року скасовано.

Заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 02 листопада 2017 року про забезпечення позову скасовані на підставі частини дев'ятої статті 158 ЦПК України.

У листопаді 2018 року ОСОБА_4 звернулась з заявою про ухвалення додаткового рішення стосовно вирішення питання про повернення судового збору, сплаченого нею за подання апеляційних скарг.

Додатковою постановою Апеляційного суду Одеської області від 22 листопада 2018 року заяву про ухвалення додаткового рішення задоволено частково, ухвалена додаткова постанова, стягнуто з ОСОБА_5 на користьОСОБА_4 судовий збір у розмірі 4 020,00 грн.

У задоволенні іншої частини заяви відмовлено.

У листопаді 2018 року до Апеляційного суду Одеської області надійшла заява ОСОБА_4 про виправлення описок, в якій ОСОБА_4 просила виправити описки, які були допущені у постанові суду, обґрунтовуючи її тим, що в мотивувальній частині постанови судом апеляційної інстанції допущені описки.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 07 грудня 2018 року відмовлено ОСОБА_4 у задоволенні заяви про виправлення описок у постанові Апеляційного суду Одеської області від 31 жовтня 2018 року.

У касаційній скарзі, яка надійшла до Верховного Суду у січні 2019 року, ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 07 грудня 2018 року та виправити описки в постанові Апеляційного суду Одеської області від 31 жовтня 2018 року, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

На підставі вимог частини четвертої статті 394 ЦПК України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Відмовляючи в задоволенні заяви про виправлення описок в мотивувальній частині рішення суду, суд апеляційної інстанції обґрунтовано виходив з відсутності підстав для виправлення описок, які не мають істотного характеру і не впливають на виконання рішення суду.

Відповідно до статті 269 ЦПК України суд може з власної ініціативи або за заявою учасників справи виправити допущені в рішенні чи ухвалі описки чи арифметичні помилки.

За змістом вказаної статті під опискою слід розуміти випадкову граматичну помилку, що тягне за собою неточний виклад змісту судового рішення чи перекручування його суті (наприклад, пропуск літери, цифри, їх перестановка, описки у написанні складних прізвищ або складних чисел тощо); арифметична помилка - це помилка у підрахунках (арифметичних діях).

При цьому, диспозиція наведеної статті не дозволяє під виглядом виправлення недоліків судового рішення вносити будь-які зміни до його змісту, зокрема змінювати висновки та мотиви судового рішення, сум може лише усунути такі неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення чи його правосудності.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_4, оскільки описки це помилки, зумовлені неправильним написанням слів і виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер та до яких належить написання прізвищ та імен, адрес, найменувань спірного майна, зазначення дат та строків, і особливо це стосується резолютивної частини рішення, так як допущена описка може утруднити виконання рішення суду.

Доводи касаційної скарги про те, що допущені судом апеляційної інстанції описки в мотивувальній частині постанови приведуть до негативних наслідків в майновому стані ОСОБА_4, є безпідставними та не спростовують висновків суду про відсутність підстав для виправлення зазначенихОСОБА_4 описок.

Зі змісту касаційної скарги, судового рішення, що оскаржується, та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що скарга є необґрунтованою, наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судового рішення.

Підстави, передбачені статтею 411 ЦПК України, для скасування судового рішення, що оскаржується, у касаційній скарзі не зазначені.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою та п'ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, Бросківської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Веліксар Тетяни Іванівни, за участю третьої особи - ОСОБА_7, про стягнення коштів у порядку реституції та зобов'язання вчинити певні дії, за заявою ОСОБА_4 про виправлення описок у постанові Апеляційного суду Одеської області від 31 жовтня 2018 року, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 07 грудня 2018 року, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Мартєв

А. О.Лесько

С. П.Штелик