КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/2163/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Волошиної В.М., Панченка М.М.,

за участю секретаря судового засідання Макаренко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Бородянського районного суду Київської області від 03 жовтня 2018 року у складі судді Міланіч А.М.,

у справі за позовом ОСОБА_3 до Міськрайонного управління Держгеокадастру у Бородянському районі та м. Буча Київської області, Луб'янської сільської ради Бородянського району Київської області, ОСОБА_2 про визнання рішення сільської ради та свідоцтва про право власності на земельну недійсними,-

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2017 року ОСОБА_3 звернулася у суд із позовом до Міськрайонного управління Держгеокадастру у Бородянському районі та м. Буча Київської області, Луб'янської сільської ради Бородянського району Київської області, ОСОБА_2 про визнання рішення сільської ради та свідоцтва про право власності на земельну ділянку недійсними.

Зазначала, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом вона отримала у спадщину після смерті свого батька ОСОБА_4 житловий будинок по АДРЕСА_1, за яким обліковувалась земельна ділянка площею 0,25 га, що була передана у приватну власність батьку позивача рішенням Лубенської сільської ради від 25 грудня 2008 року, але ОСОБА_4 не встиг реалізувати своє право на безоплатну приватизацію і рішенням Лубенської сільської ради від 25 вересня 2013 року позивачу було надано дозвіл на розробку проектної документації із землеустрою щодо відведення у власність даної земельної ділянки.

В 2017 році, коли проектна документація була вже виготовлена, при присвоєнні земельній ділянці кадастрового номера з'ясувалось, що частину земельної ділянки позивача приватизував її сусід з іншої вулиці - ОСОБА_2, а тому їй було відмовлено в присвоєнні ділянці кадастрового номера та приватизації цієї земельної ділянки.

Позивач зазначала, що відповідно до даних районного архіву рішенням 29 сесії 6 скликання від 08 травня 2015 року було затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_2 земельної ділянки для ведення ОСГ площею 0,22 га без вказівки адреси за якою здійснено приватизацію, до вказаної земельної ділянки входила і частина земельної ділянки площею близько 0,12 га, яка знаходилась у користуванні покійного батька позивача.

Окрім цього, ОСОБА_2 було надано дозвіл на передачу у приватну власність земельної ділянки площею 0,22 га в АДРЕСА_2, а рішенням ради від 08 травня 2015 року затверджено

З урахуванням уточнень, позивач просила визнати нечинними рішення Луб'янської сільської ради від 30 грудня 2011 року в частині передачі безоплатно у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки для ведення ОСГ площею 0,22 га, рішення сільської ради від 08 травня 2015 року в частині затвердження проекту із землеустрою щодо відведення відповідачу вказаної земельної ділянки, скасувати свідоцтво про право власності на цю земельну ділянку та видалити інформацію про вказану земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1 в державному земельному кадастрі; стягнути з ОСОБА_2 понесені позивачем судові витрати в розмірі судового збору, витрат на проведення судово-технічної експертизи та витрати на правову допомогу.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 03 жовтня 2018 року позов задоволено частково.

Визнано рішення восьмої сесії шостого скликання Лубенської сільської ради Бородянського району Київської області від 30 грудня 2011 року про надання дозволу ОСОБА_2 на виготовлення Державного акту на право власності на землю та передачу йому в приватну власність земельної ділянки площею 0,22 га для ведення особистого селянського господарства АДРЕСА_2 протиправним та скасовано.

Визнано рішення двадцять дев'ятої сесії шостого скликання Луб'янської сільської ради Бородянського району Київської області від 08 травня 2015 року в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,22 га для ведення особистого селянського господарства в с. Луб'янка Бородянського району Київської області, кадастровий номер НОМЕР_1, протиправним та скасовано.

Визнано свідоцтво від 26 червня 2015 року про право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,22 га, кадастровий номер НОМЕР_1, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, що розташована в с. Луб'янка Бородянського району Київської області, недійсним.

В іншій частині в позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на відшкодування витрат по сплаті судового збору 640 грн., на відшкодування витрат на правничу допомогу 4000 грн. та на відшкодування витрат по оплаті судової земельно-технічної експертизи 17900 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування обставин справи, просить скасувати рішення районного суду та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд помилково не взяв до уваги обґрунтування заперечень представника відповідача ОСОБА_2 про те, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Крім того, суд постановляючи рішення не взяв до уваги міжнародну судову практику на яку наголошував представник позивача, а також не надав юридичної оцінки наданим з боку ОСОБА_2 доказів та не врахував хронологію набуття останнім права власності на спірну земельну ділянку.

Посилаючись на вказане та те, що ОСОБА_3 було пропущено трирічний строк давності на звернення до суду, остільки їй вже на початку 2014 року було достеменно відомо про передачу земельної ділянки у власність відповідача, скаржник просить апеляційну скаргу задовольнити.

Як убачається з матеріалів справи, на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Лубенської сільської ради Бородянського району Київської області 07 червня 2003 року, згідно рішення виконавчого комітету Бородянської районної ради народних депутатів від 16 червня 1987 року, батьку позивачки ОСОБА_4 належав на праві власності житловий будинок, загальною площею 55,5 кв. м. по АДРЕСА_1

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 помер і спадщину після його смерті прийняла його дочка - ОСОБА_3, яка 12 червня 2012 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на зазначене будинковолодіння (а.с.8 т.1).

Відповідно до справи, 25 грудня 2008 року на підставі заяви покійного ОСОБА_4, мешканця м. Києва, рішенням 19 сесії 5 скликання Луб'янської сільської ради ОСОБА_4 передано у приватну власність земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_1, загальною площею 0,25га та надано дозвіл на виготовлення Державного акту на право приватної власності на землю на зазначену земельну ділянку (а.с.158-161 т.1).

Проте, право власності на присадибну земельну ділянку площею 0,25 га по АДРЕСА_1 ОСОБА_4 на підставі рішення Луб'янської сільської ради від 25 грудня 2008 року не оформив, державний акт на право власності на цю земельну ділянку не отримав.

Встановлено, що рішенням 8 сесії 6 скликання Луб'янської сільської ради від 1- 30 грудня 2011 року ОСОБА_3 передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку, площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1, а ОСОБА_2 - земельну ділянку площею 0,22 га для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_2 та надано дозвіл на виготовлення Державних актів на право приватної власності на землю на зазначені земельні ділянки (76-79 т.1).

Рішенням 16 сесії 6 скликання Лубенської сільської ради від 27

червня 2013 року у зв'язку із змінами у законодавстві внесено зміни до рішень сесій сільської ради та надано дозвіл на розробку проектів землеустрою щодо відведення у власність в адміністративних межах Луб'янської сільської ради ОСОБА_2 земельної ділянки, площею 0,22га для ведення особистого селянського господарства (а.с128 т.1).

Відповідно до справи, рішенням 17 сесії 6 скликання Луб'янської сільської ради від 25 вересня 2013 року також ОСОБА_3 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, орієнтовною площею 0,25га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у АДРЕСА_1 (а.с.7 т.1).

Рішенням 29 сесії 6 скликання Луб'янської сільської ради від 08 травня 2015 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 та передано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,22 га в с. Луб'янка кадастровий номер НОМЕР_1 для ведення особистого селянського господарства (а.с.88-95,122-147 т.1).

Встановлено, що 26 червня 2015 року ОСОБА_2 видане свідоцтво про право власності на вказану земельну ділянку площею 0,22га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер НОМЕР_1, що розташована в с. Луб'янка, а 10 червня 2015 року за ним зареєстроване право власності на вказану земельну ділянку (а.с.65-66 т.1).

Відповідно до справи, ОСОБА_3 було надано проект землеустрою щодо виділеної їй земельній ділянці, проте рішенням № РВ-017 від 22 червня 2017 року Державного кадастрового реєстратора відділу у Бородянському районі Міськрайонного управління у Бородянському районі та м. Буча ГУ Держгеокадастру у Київській області позивачу відмовлено у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру в зв'язку з перетином ділянок з ділянкою НОМЕР_1, яка належить відповідачу ОСОБА_2, площа співпадає на 42,6111% (а.с.11-13,65,182-220 т.1).

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що, в користування позивачки разом із спадковим будинком перейшла земельна ділянка для обслуговування цього будинку площею 0,25 га, дозвіл на приватизацію якої надавався сільською радою як спадкодавцю, так і самій позивачці.

Між тим, з такими висновками районного суду погодитися неможливо, враховуючи таке.

Згідно із статтею 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Положеннями частин першої, шостої статті 118 ЗК України встановлено, що громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Отже, положеннями земельного законодавства чітко визначено порядок та підстави набуття земельних ділянок у власність чи користування.

Визнаючи доведеним факт набуття у власність земельної ділянки ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з даних, які містилися у земельно-шнуровій та погосподарських книгах Луб'янської сільської ради, які велися за будиноволодінням по АДРЕСА_1 та в яких зазначено про закріплення з 1994 року за будинком земельної ділянки, пл. 0,25га, та відсутність рішень про її вилучення з користування.

Між тим, розглядаючи спір, районний суд не врахував, що записи у земельно-шнурових книгах, які вели сільськогосподарські підприємства та у погосподарських книгах, не замінювали правовстановлюючий документ(рішення, наказ, договір) на підставі якого особа набувала права користування земельною ділянкою, а тому, у відсутність відповідного правовстановлюючого документу, відображена у них інформація не носить безспірний характер.

До того ж, суд у повному обсязі не дослідив інформацію, яка міститься у погосподарській книзі по домолодінню с. Луб'янка, АДРЕСА_1 та не вжив заходів щодо її перевірки.

Так, відповідно до змісту відображених у по господарській книзі даних, у особистому користуванні члена господарства ОСОБА_4 до 1991 року перебувала земельна ділянка, пл.0,06га (а.с.76 т.2).

Об'єктивно зазначена інформація підтверджується змістом долученого в суді апеляційної інстанції протоколу № 5 засідання правління колгоспу «Серп і Молот» від 05 квітня 1989 року, з якого убачається, що на підставі заяви жителя м. Києва ОСОБА_4. про виділення йому біля спадкового будинку присадибну земельну ділянку, правлінням колгоспу вирішено рекомендувати зборам уповноважених закріпити за ОСОБА_4 земельну ділянку в розмірі 0,06га. Згідно протоколу №3 зборів уповноважених членів колгоспу «Серп і Молот» від 03 липня 1989 року заяву ОСОБА_4 задоволено (а.с.177 т.2).

Отже, матеріалами справи доведено законність користування покійним ОСОБА_4 земельною ділянкою, пл.0,06 га.

Докази набуття батьком позивача до 2008 року права користування земельною ділянкою, пл.0,25га, матеріали справи не містять, а тому колегія суддів визнає такими, що не заслуговують на увагу посилання суду, як підставу до задоволення позову, відсутність рішення щодо вилучення земельної ділянки.

Як на підставу законності набуття права користування позивачем земельною ділянкою, пл.0,25 га суд визнав доведеним відсутність у справі рішень щодо її вилучення, проте суд не звернув увагу на відсутність у справі відповідного рішення про надання такої земельної ділянки у користування ОСОБА_3 чи її родичам.

Суд вказав, що межі, площа, конфігурація земельної ділянки фактичного користування земельної ділянки ОСОБА_5 не відповідають технічній документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки.

Разом з тим, зазначені висновки матеріалами справи не підтверджені, вони не містять доказів факту встановлення дійсних меж земельної ділянки в натурі, до того ж спростовані змістом довідки № 02-16-1126 від 27 квітня 2018 року Луб'янської сільської ради про те, що чіткі межі на земельну ділянку, пл.0,25га по АДРЕСА_1, не встановлювалися (а.с.17 т.2).

Не свідчать про це і дані, які містяться у акті від 16 серпня 2013 року прийому-передачі межових знаків ОСОБА_3 на зберігання, остільки межі земельної ділянки у ньому не ідентифіковані кадастровим номером (а.с.205, 206т.1).

Суд першої інстанції при прийнятті рішення послався на висновки проведеної по справі судової земельно-технічної експертизи щодо накладання за координатами меж двох земельних ділянок, яке становить площу перетину 0,1066га. (а.с.241-260 т.1).

Разом з тим, суд не врахував, що координати земельної ділянки ОСОБА_2 фактично відповідають межовим знакам, вказаним у проекті землеустрою, а виявлені відхилення носять неістотний характер: точка 27 зміщена в т.27ф на 0,15м, а точка 23 на точку 33ф (у бік його ділянки) на 0,77 м (а.с.255-259 т.1).

До того ж, вказані координати мають офіційний статус, остільки зареєстровані в національній кадастровій системі.

Суд першої інстанції визнав доведеним факт отримання у власність ОСОБА_2 земельної ділянки, пл. 0,22 га лише у 2011 році.

Разом з тим, районний суд не дав оцінки наявному у справі архівному витягу засідання виконавчого комітету Луб'янської сільської ради 20 грудня 1994 року, відповідно до якого рішенням виконкому № 30 жителю м. Луб'янка ОСОБА_2 було виділено земельну ділянку, пл. 0,20 га, яка, як твердив відповідач, була спірною, не вжив заходів щодо перевірки вказаних обставин (а.с.85 т.2).

З долучених у суді апеляційної інстанції письмових пояснень ОСОБА_6, який обіймав посаду голови Луб'янської сільської ради з 1982 по 2010 роки, убачається, що місце розташуванням земельної ділянки, пл.0,20 га, виділеної ОСОБА_2, була територія поблизу житлового будинку ОСОБА_2 й після виділу її відповідачу залишок земельної ділянки залишився у користуванні покійного ОСОБА_4 (а.с.173,185 т.2).

Отже, матеріалами справи доведено виділення у користування батька позивача земельної ділянки, пл.0,06га.

Та обставина, що покійному ОСОБА_4 рішенням органу місцевої влади у 2008 році була виділена у власність земельна ділянка пл.0,25га, не є доказом набуття нерухомого майна у власність, остільки право власності на земельну ділянку в установленому порядку не оформлено та не зареєстровано, державний акт про право власності на земельну ділянку, не отримано.

Твердження ОСОБА_3 про те, що рішенням комісії щодо поновлення прав репресованих рекомендовано сільраді с. Луб'янка відновити межі земельної ділянки, пл.0,25 га шляхом встановлення межових знаків колегія суддів визнає безпідставними, остільки у матеріалах справи відсутні докази набуття спадкодавцями позивача у власність чи користування земельної ділянки згаданої площі, а запис у погосподарській книзі, у відсутність відповідного рішення органу влади чи суб'єкту господарювання, по справі правового значення не має.

Необґрунтованими колегія суддів визнає й посилання на те, що за результатами розгляду питання поновлення прав репресованих комісією сільської ради з суміжними землекористувачами було погоджено межі земельної ділянки й встановлено межові знаки, остільки документ, який підтверджував би набуття у власність вказаної ділянки, а також її розмір та конфігурацію, відсутній.

При цьому, колегія суддів враховує й правову позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 23 січня 2019 року у справі № 580/168/16-ц, відповідно до якої погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов'язкових технічних помилок. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації.

Матеріалами справи доведено, що рішенням виконавчого комітету Луб'янської сільської ради від 01 грудня 2011 року вирішено передати безоплатно у приватну власність ОСОБА_2 земельну ділянку, площею 0,22г, розташовану по АДРЕСА_2 для ведення особистого селянського господарства, а ОСОБА_3 - земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_1 с. Луб'янка площею 0,25га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та надано дозвіл на оформлення відповідних документів (а.с.76-79 т.1).

Отже, рішенням органу місцевої влади одночасно прийнято рішення про передачу сторонам у власність спірних земельних ділянок.

Встановлено, що ОСОБА_2 оформив належні документи й в установленому законом порядку набув у власність земельну ділянку, площею 0,22га (а.с.65,66 т.2).

За таких обставин, коли мали місце порушення з боку органу місцевої влади щодо передачі майна у власність, в той час як ОСОБА_2, реалізувавши певні суб'єктивні права і охоронювані законом інтереси, шляхом набуття у власність земельної ділянки, заперечує проти їх зміни чи припинення, суд першої інстанції дійшов необґрунтованих висновків про задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наявні у справі докази, у їх сукупності, апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 слід задовольнити, а рішення Бородянського районного суду Київської області від 03 жовтня 2018 року - скасувати. Ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Бородянського районного суду Київської області від 03 жовтня 2018 року скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 до Міськрайонного управління Держгеокадастру у Бородянському районі та м. Буча Київської області, ОСОБА_2 про визнання рішення сільської ради та свідоцтва про право власності на земельну ділянку недійсними.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з моменту складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 04 березня 2019 року.

Суддя-доповідач:

Судді: