Постанова

Іменем України

18 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 489/2555/16-ц

провадження № 61-31750св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Курило В. П.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у

м. Одеса,

представники позивача: Паламарчук Юлія Олександрівна, Бакуменко Даря Володимирівна, МузикаАльона Ігорівна, Борисенко Олена Анатоліївна,

відповідач - ОСОБА_8,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Одеса на заочне рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 02 березня 2017 року у складі судді Губницького Д. Г. та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 18 травня 2017 року у складі колегії суддів: Царюк Л. М., Козаченка В. І., Прокопчук Л. М.,

В С Т А Н О В И В:

У травня 2016 року Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Одеса (далі - Фонд) звернулося до суду з позовом до

ОСОБА_8 про стягнення зайво сплачених грошових коштів.

Позовна заява мотивована тим, що з 2001 року ОСОБА_9 знаходився на обліку у Фонді та йому перераховувались страхові виплати на його особовий рахунок НОМЕР_1, відкритий у публічному акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України») в особі територіального відокремленого безбалансового відділення № 10014/0187 філії Миколаївського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України».

У 2012 році Фонду стало відомо про те, що ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, у зв'язку з чим Фонд продовжував перераховувати грошові кошти на особовий рахунок після смерті останнього. Позивач зазначав, що за період з

26 лютого 2008 року по 24 квітня 2012 року було зайво перераховано на особовий рахунок ОСОБА_9 грошові кошти зі страхових виплат на загальну суму 117 520,43 грн, проте ПАТ «Державний ощадний банк України» відмовило в поверненні зайво сплачених коштів. Позивач вказував, що

26 березня 2008 року з особового банківського рахунку ОСОБА_9, ОСОБА_8 на підставі довіреності були зняті грошові кошти у розмірі

8 255 грн.

Уточнивши позовні вимоги, Фонд просив суд стягнути з ОСОБА_8 зайво виплачені грошові кошти на банківський рахунок ОСОБА_9 у розмірі 117 520,43 грн.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 31 травня 2016 року відмовлено у відкритті провадження в частині вимог позивача до

ПАТ «Державний ощадний банк України» та територіальної громади

м. Миколаєва в особі Миколаївської міської ради, а в частині вимог до ОСОБА_8 відкрито провадження.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 02 березня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 18 травня 2017 року, в задоволенні позовних вимог Фонду відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суду першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із відсутності підстав для задоволення позову.

У червні 2017 року Фонд подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій.

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідач зняла грошові кошти з рахунку ОСОБА_9 вже після його смерті, тому вона незаконно заволоділа грошовими коштами, які належать Фонду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України ця справа передана до Касаційного цивільного суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що з 2001 року ОСОБА_9 перебував на обліку у Фонді відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Соціальні виплати перераховувалися ОСОБА_9 позивачем на його особовий рахунок, відкритий у ПАТ «Державний Ощадний банк України».

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2, виданим міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції.

Загальна сума зайво виплачених за період з ІНФОРМАЦІЯ_1 по 30 березня 2012 року склала 117 520,43 грн, відповідно до розрахунку позивача та платіжних доручень.

За даними довіреності від 05 листопада 2007 року ОСОБА_9 доручив ОСОБА_8 одержувати належну йому пенсію протягом строку дії цієї довіреності у відповідній установі. Довіреність видана строком на три роки та дійсна по 05 листопада 2010 року.

Відповідно до повідомлення банківської установи за рахунком НОМЕР_1, який був відкритий на ім'я ОСОБА_9 до установи банку була надана нотаріальна довіреність на ім'я ОСОБА_8 26 березня 2008 року по цьому рахунку була проведена видаткова операція на суму 8 255 грн. Дані про одержувача коштів відсутні, оскільки первинні документи знищені. Залишок коштів на рахунку станом на 17 лютого 2017 року становить 113 207.27 грн.

З 25 листопада 2012 року за даним рахунком рух коштів не здійснюється.

Відповідно до статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» страховими виплатами є грошові суми, які згідно зі статтею 21 цього Закону Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

За змістом статті 40 цього Закону страхові виплати проводяться щомісячно і за бажанням одержувачів ці суми можуть перераховуватися на їх особові рахунки в банку.

Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Частинами третьою, четвертою статті 1219 ЦК України визначено, що не входять до складу спадщини права та обов'язки, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця, зокрема право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом.

Відповідно до статті 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім'ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Отже, виходячи зі змісту цих норм, до складу спадщини не включаються страхові виплати, виплачені потерпілому після його смерті.

Отже, правильними є висновки судів про те, що указані кошти, відповідно до положень діючого законодавства, є коштами не потерпілого, а коштами Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві, які зайво перераховані на рахунок ОСОБА_9 після його смерті, а тому підлягають поверненню позивачу.

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог статей 10, 60, 212 ЦПК України 2004 року,дійшов правильного висновку про те, що звертаючись з вимогами до ОСОБА_8 про стягнення з неї зайво перерахованих коштів, позивачем не надано будь-яких доказів, які б підтверджували правові підстави для повернення цих коштів саме відповідачем.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у

м. Одеса залишити без задоволення.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 02 березня

2017 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 18 травня

2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

В. П.Курило

М. Є.Червинська