Справа № 447/1728/19 Головуючий у 1 інстанції: Головатий А.П.
Провадження № 22-ц/811/3341/19 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2019 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - судді: Ванівського О.М.

суддів: Курій Н.М., Цяцяка Р.П.,

секретаря: Матяш С.І.,

з участю: представника ПАТ «Миколаївцемент» - Чебачової Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Первинної профспілкової організації ПрАТ «Миколаївцемент» на ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 30 вересня 2019 року про закриття провадження по справі у справі за позовом Первинної профспілкової організації ПрАТ «Миколаївцемент» до Приватного акціонерного товариства «Миколаївцемент» про стягнення коштів за невиконання зобов`язань за колективним договором, -

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2019 року Первинна профспілкова організація ПрАТ «Миколаївцемент» звернулися в суд з позовом до Приватного акціонерного товариства «Миколаївцемент» про стягнення коштів за невиконання зобов`язань за колективним договором.

Оскаржуваною ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 30 вересня 2019 року закрито провадження у справі за позовом Первинної профспілкової організації ПрАТ «Миколаївцемент» до Приватного акціонерного товариства «Миколаївцемент» про стягнення коштів за невиконання зобов`язань за колективним договором.

Вказану ухвалу оскаржила позивач - Первинна профспілкова організація ПрАТ «Миколаївцемент».

В апеляційній скарзі стверджує, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права. Покликається на те, що відповідно до абз.7 ст. 20 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», профспілки, їх об`єднання здійснюють контроль за виконанням колективних договорів, угод. У разі порушення роботодавцями умов колективного договору, профспілки мають право направляти подання про усунення порушень, яке розглядається в тижневий термін. У разі відмови усунути ці порушення або недосягнення згоди у зазначений термін, профспілки мають право оскаржити неправомірні дії або бездіяльність посадових осіб до місцевого суду. В п. 12 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013р. №3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» зазначено, що безпосереднє вирішення в судовому порядку колективних трудових спорів законодавством не передбачено, крім випадків, зазначених у статтях 23 і 25 Закону України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)» та у статтях 20, 42 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності». Таким чином, згідно вище вказаної постанови Пленуму ВССУ передбачено безпосереднє вирішення в судовому порядку колективних трудових спорів, передбачених у ст. 20, 42 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

Оскільки вимоги, спрямовані на захист трудових прав працівників, виникають із трудових правовідносин, то вони підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, незалежно від того, що сторонами у справі є юридичні особи.

Просить ухвалу суду скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Первинна профспілкова організація ПрАТ «Миколаївцемент» подала в суд заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з відрядженням голови профкому.

Частиною 2 ст.372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника відповідача Чебачової Ю.О. на заперечення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Закриваючи провадження по справі, суд виходив з того, що між сторонами виник конфлікт, який є колективним трудовим спором, при якому відсутнє порушення прав, а має місце зіткнення інтересів сторін трудових відносин, порядок вирішення якого та правовий механізм встановлений положеннями Закону України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів».

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)" встановлені Законом норми поширюються на найманих працівників та організації, утворені ними відповідно до законодавства для представництва і захисту їх інтересів, та на роботодавців, організації роботодавців та їх об`єднання.

Відповідно до статті 2 вказаного Закону колективний трудовий спір (конфлікт) це розбіжності, що виникли між сторонами соціально-трудових відносин, щодо (у тому числі) виконання колективного договору, угоди або окремих їх положень (п. в, ст. 2).

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України того ж Закону сторонами колективного трудового спору (конфлікту) є на виробничому рівні - наймані працівники (окремі категорії найманих працівників) підприємства, установи, організації чи їх структурних підрозділів або первинна профспілкова чи інша уповноважена найманими працівниками організація та роботодавець. За дорученням інтереси роботодавця у колективному трудовому спорі (конфлікті) може представляти інша особа, організація роботодавців, об`єднання організацій роботодавців.

Статтями 4 та 5 вказаного Закону визначено, що вимоги найманих працівників на виробничому рівні формуються і затверджуються загальними зборами (конференцією) найманих працівників або формуються шляхом збору підписів і вважаються чинними за наявності не менше половини підписів членів трудового колективу підприємства, установи, організації чи їх структурного підрозділу. Разом із висуненням вимог збори (конференція) найманих працівників визначають орган чи особу, які будуть представляти їх інтереси.

Роботодавець або уповноважена ним особа, організація роботодавців, об`єднання організацій роботодавців зобов`язані розглянути вимоги найманих працівників, категорій найманих працівників, колективу працівників чи профспілки та повідомити їх представників про своє рішення у триденний строк з дня одержання вимог.

Якщо задоволення вимог виходить за межі компетенції роботодавця або уповноваженої ним особи, організації роботодавців, об`єднання організацій роботодавців, вони зобов`язані надіслати їх у триденний строк з дня одержання вимог власнику або до відповідного вищестоящого органу управління, який має право прийняти рішення. При цьому строк розгляду вимог найманих працівників кожною інстанцією не повинен перевищувати трьох днів.

Відповідно до ст. 6 вказаного Закону та п. 6.1. Положення про порядок проведення примирних процедур по вирішенню колективних трудових спорів (конфліктів), затвердженого наказом Національної служби посередництва і примирення від 24.04.2001 року № 92, колективний трудовий спір (конфлікт) виникає з моменту, коли уповноважений представницький орган найманих працівників, категорії найманих працівників, колективу працівників або профспілки одержав від власника чи уповноваженого ним органу повідомлення про повну або часткову відмову у задоволенні колективних вимог і прийняв рішення про незгоду з рішенням власника чи уповноваженого ним органу (представника) або коли строки розгляду вимог, передбачених цим Законом, закінчилися, а відповіді від власника не надійшло.

Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що для того, щоб пересвідчитись в тому, що між сторонами соціально-трудових відносин виник колективний трудовий спір (конфлікт), слід з`ясувати, що наявні сформовані та затверджені вимоги найманих працівників були передані роботодавцю, який відмовив повністю або частково у їх задоволенні, а відповідний представницький орган найманих працівників прийняв рішення про незгоду з рішенням власника чи уповноваженого ним органу (представника) або коли строки розгляду вимог, передбачених законом, закінчилися, а відповіді від власника не надійшло.

Відповідні відомості про врегулювання спору у вищенаведеному порядку в справі відсутні.

Відповідно до статті 37 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності", профспілкові організації на підприємствах, в установах, організаціях та їх структурних підрозділах представляють інтереси своїх членів і захищають їх трудові, соціально-економічні права та інтереси.

В п. 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року N 3 "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ" роз`яснено, що колективні трудові спори, на відміну від індивідуальних, - це спори непозовного провадження між найманими працівниками, трудовим колективом (профспілкою) і власником чи уповноваженим ним органом, в яких йдеться про зіткнення інтересів сторін трудових правовідносин. До таких спорів застосовується примирно-третейський порядок вирішення, правовий механізм якого визначено Законом України від 03 березня 1998 року N 137/98-ВР "Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)". У зв`язку із цим безпосереднє вирішення в судовому порядку колективних трудових спорів законодавством не передбачено, крім випадків, зазначених у статтях 23 і 25 зазначеного Закону, та у статтях 20, 42 Закону України від 15 вересня 1999 року N 1045-XIV "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності". Оскільки ці вимоги спрямовані на захист трудових прав працівників, виникають із трудових правовідносин, то вони підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, незалежно від того, що сторонами у справі є юридичні особи.

Відповідно до ч. 7 ст. 20 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" профспілки, їх об`єднання здійснюють контроль за виконанням колективних договорів, угод. У разі порушення роботодавцями, їх об`єднаннями, органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування умов колективного договору, угоди профспілки, їх об`єднання мають право направляти їм подання про усунення цих порушень, яке розглядається в тижневий термін. У разі відмови усунути ці порушення або недосягнення згоди у зазначений термін профспілки мають право оскаржити неправомірні дії або бездіяльність посадових осіб до місцевого суду.

Відповідно до ст. 19 Кодексу законів про працю України сторони, що уклали колективний договір, самі контролюють його виконання в порядку, встановленому цим договором. Якщо власник або уповноважений ним орган (особа) порушив умови колективного договору, профспілки, що його уклали, мають право надсилати власнику або уповноваженому ним органу (особі) подання про усунення цих порушень, яке розглядається у тижневий строк. У разі відмови усунути порушення або недосягнення згоди у зазначений строк профспілки мають право оскаржити неправомірні дії або бездіяльність посадових осіб до суду. Тобто, частина друга ст. 19 КЗпП прямо зазначає на профспілки як на суб`єкти права оскарження дій чи бездіяльності посадових осіб у суді.

Таким чином, діючим законодавством передбачено право профспілок звернення до місцевого суду у разі порушення роботодавцем умов колективного договору після розгляду у тижневий строк подання про усунення порушень та відмови про усунення порушень або недосягнення згоди у зазначений термін. У такому разі профспілки мають право оскаржити неправомірні дії або бездіяльність посадових осіб.

Звертаючись до суду, позивач, серед іншого, посилався на те, що відповідачем порушено п. 11 Колективного договору на 2008 2010 р.р., укладеного між адміністрацією ПрАТ «Миколаївцемент» та первинною профспілковою організацією підприємства, відповідно до якого сторона власника зобов`язується працівникам профкому виплачувати премії та інші винагороди, які передбачені для працівників підприємства відповідними положеннями.

Тобто за змістом позовних вимог позивач звернувся до суду за вирішенням спору про порушення роботодавцем умов колективного договору, вирішення в судовому порядку якого передбачено ч.7 ст. 20 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності", ч.2 ст. 19 Кодексу законів про працю України.

Такі висновки апеляційного суду відповідають правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду у аналогічній справі, що відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України повинні враховуватись при розгляді справи, а саме у справі: №174/580/16-ц (провадження №14-127цс19) від 26.06.2019 року.

Враховуючи наведене, висновок суду першої інстанції, про те, що провадження по справі підлягає закриттю, оскільки між сторонами виник колективний трудовий спір, є передчасним.

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

З врахуванням вказаних обставин, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а оскаржувану ухвалу слід скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 6 ч. 1 ст. 374, ст. ст.376, 379, 381- 384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу Первинної профспілкової організації ПрАТ «Миколаївцемент» задовольнити.

Ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 30 вересня 2019 року про закриття провадження по справі скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 13.11.2019 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді: Курій Н.М.

Цяцяк Р.П.