Справа № 617/1049/17
Провадження № 2/617/4/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2019 року Вовчанський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді - Глоби М.М.,

за участю секретаря судового засідання Пінчук К.К.,

позивача- Грабовської М.С.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Вовчанську Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року ОСОБА_6 звернулася у суд із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що вона була власником квартири АДРЕСА_1, яка належала їй на підставі договору купівлі-продажу, укладеного з ОСОБА_8 27 листопада 2009 року. В листопаді 2010 року вона взяла у борг у свого знайомого ОСОБА_9 3000 доларів США (що було еквівалентно 24 000 грн. 00 коп.), грошові кошти потрібні були для лікування сина. Домовленість про повернення коштів була усною, ніяких договорів та розписок сторони не писали. За домовленостю нарахування відсотків за користування коштами не передбачалось. Через деякий час вона почала поступового погашати борг, спочатку у липні 2011 року виплатила 2000 грн. 00 коп., потім у серпні 2011 року виплатила ще 2000 грн. 00 коп., та 3000 грн. 00 коп. у вересні 2011 року. У грудні 2011 року ОСОБА_9 повідомив, що вона повинна терміново повернути йому всю суму боргу та відсотки за договором у сумі 5000 доларів США. На наступний день вона передала ОСОБА_9 2000 доларів США, чим фактично майже погасила борг. 1000 грн. 00 коп., що залишились, вона пообіцяла ОСОБА_9 повернути найближчим часом. Пізніше, позивач зустрілась з ОСОБА_9, щоб повернути суму боргу, що залишилась у розмірі 1000 грн. 00 коп. Однак, ОСОБА_9 відмовився взяти кошти та вважати, що вона повернула борг та вказав, що вона винна відсотки у сумі 5000 доларів США. З цього часу ОСОБА_9 періодично дзвонив, почав неодноразово приїздити за місцем її проживання, зустрічати на вулиці, погрожувати, зазначав, що вона винна йому гроші, відсотки постійно збільшуються. Він зустрічав її біля дитячого садка, в який ходить син, погрожував, що вона більше не побачить сина. Погрози продовжувались до квітня 2013 року.

23 квітня 2013 року ОСОБА_9 під впливом психологічного тиску спонукав її в якості гарантії за погашення боргу написати генеральну довіреність на продаж належної їй квартири АДРЕСА_2 на імя його сина ОСОБА_4, яка була посвідчена приватним нотаріусом ОСОБА_10 від 23 квітня 2013 року за № 711. Про те, що вказана довіреність була підписана нею під впливом психологічного тиску, в якості гарантії за погашення боргу та вона не мала наміру продавати квартиру, ніякого договору про продаж квартири між ними не було свідчить наступне: довіреність видана строком на 10 років, з правом передоручення повноважень іншим особам, за довіреністю повірений може продати квартиру на суму та на умовах за його розсудом.

11 квітня 2014 року до неї зателефонував ОСОБА_9 та в ході телефонної розмови повідомив, що до неї додому прийде адвокат, якому вона повинна віддати 15 000 доларів США, якщо хоче щоб будинок залишився у її власності. В цей день до неї додому приїхали невідомі їй чоловік та жінка. Жінка представилась адвокатом, повідомила, щоб позивач негайно покинула будинок, так як він проданий. Так позивач дізналася, що 10 квітня 2014 року, без її згоди та відому, всупереч її волі, син ОСОБА_9 ОСОБА_4 за вказаною вище довіреністю уклав договір купівлі-продажу громадянину ОСОБА_2 належної їй квартири АДРЕСА_2. При цьому, грошові кошти, отримані від продажу квартири ОСОБА_4 позивачу не передавались.

Цього ж дня, 11 квітня 2014 року, позивач звернулася у поліцію та до ЄРДР були внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення під № 0000314 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України відносно ОСОБА_9

Також зазначила, що відчужувати належну їй квартиру вона не бажала, домовленостей про продаж квартири між сторонами не було, розписка надавалась нею у якості гарантії за повернення коштів, договір купівлі-продажу квартири був вчинений ОСОБА_4 всупереч її волі в інтересах батька ОСОБА_4 ОСОБА_9, без її відома, одержані грошові кошти від продажу квартири їй не передавались.

Правочин відчуження квартири АДРЕСА_2 був вчинений на підставі підроблених документів. В матеріалах нотаріуса про продаж квартири АДРЕСА_2 мається довідка про склад сімї і про відсутність неповнолітніх дітей, яка нібито власноручно написана і підписана ОСОБА_6 Однак ця довідка написана не почерком ОСОБА_6 і її підпис в довідці підроблений, що підтверджено рішенням суду.

21 лютого 2017 року були внесені відомості до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення № 0000116, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України відносно ОСОБА_9

11 квітня 2017 року Вовчанським районним судом Харківської області в ухвалі по кримінальній справі № 617/271/17 за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, суд прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому злочину та звільнив ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 358 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, у звязку із закінченням строків давності.

Також позивач зазначила, що правочин відчуження квартири АДРЕСА_3 був вчинений з порушенням закону, на підставі підроблених документів, без яких правочин не міг бути вчиненим. При цьому, вчинення правочину з використанням підробних документів, що встановлено рішенням суду, є ще одним підтвердженням відсутності волевиявлення позивача на продаж квартири. Тому, позивач просила визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4, укладений 10 квітня 2014 року ОСОБА_4 за довіреністю від ОСОБА_6 на ОСОБА_2 між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_7 за № 817 недійсним.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції.

Згідно пп. 9 п. 1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон який встановлює нові обовязки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що подальший розгляд цієї справи належить проводити за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України, в частині, у якій вони не встановлюють нових обовязків, не скасовують чи не звужують прав, що належні учасникам судового процесу, чи не обмежують їх використання.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 надав суду відзив, в якому зазначив, що ОСОБА_2 заперечує проти задоволення позову. Згідно Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України за редакцією від 01 січня 2013 року (далі - Порядок), нотаріус повинен встановити волевиявлення та дійсний намір особи при вчиненні нотаріальних дій. Перед підписанням документу нотаріус зобовязаний забезпечити ознайомлення зі змістом документа сторін (учасників). Якщо у нотаріуса є сумнів у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальних дій, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії, або є підозра, що ця особа діє під впливом насильства, нотаріус зобовязаний відмовити у вчиненні нотаріальних дій. Але довіреність від 23 квітня 2013 року на продаж квартири АДРЕСА_3 видана позивачем на імя ОСОБА_4 була посвідчена нотаріусом, намір було визначено, із змістом документу усі сторони були ознайомлені. Також той факт, що ОСОБА_4 23 квітня 2013 року написав позивачу розписку у присутності двох понятих про те, що зобовязується не продавати квартиру, яка на той час ще належала ОСОБА_6 протягом одного місяця, свідчило, що позивач із власного волевиявлення, усвідомлюючи наслідки та зі згоди на розпорядження майном підписала довіреність за № 711 ОСОБА_4 строком на 10 років, з правом передоручення. Також, згідно п. 1.9, 1.10 гл. 2 розд. 2 Порядку, з метою перевірки відсутності прав малолітніх та неповнолітніх дітей, недієздатних чи обмежено дієздатних осіб на користування відчужуваними житловим будинком, квартирою, кімнатою або їх частиною, нотаріус вимагає подачу йому довідки про склад сімї. У разі виявлення прав власності або прав користування вказаних осіб, нотаріус повинен витребувати у відчужувача дозвіл органу опіки та піклування. Відповідно до пояснень № 215/01-16 від 05 серпня 2014 року, приватного нотаріуса ОСОБА_7, при посвідченні оскаржуваного договору купівлі-продажу, нотаріусом у повному обсязі виконані вимоги діючого законодавства, в тому числі здійснені всі необхідні перевірки щодо повноважень представника за довіреністю, а також відсутність прав малолітніх та неповнолітніх дітей. На момент укладання договору купівлі-продажу, згідно домової книжки, за адресою АДРЕСА_5 малолітніх, неповнолітніх або недієздатних чи обмежено недієздатних осіб, зареєстровано не було. Стосовно відомостей кримінального провадження № 0000116 та висновку судово-почеркознавчої експертизи № 11181/13909 від 12 січня 2017 року, ОСОБА_9 поставив лише підпис, а не засвідчував довідку про склад сімї. Довідка була засвідчена представником виконавчого комітету Вовчанської міської ради. Інформація на момент засвідчення відповідала дійсності. Станом на теперішній час довідка за № 165 від 01 квітня 2014 року не визнана недійсною. Просив відмовити в позові ОСОБА_6 у звязку з безпідставним обґрунтуванням вимог.

У відповіді на відзив представника відповідача ОСОБА_3, представник позивача зазначив, що доводи представника відповідача, що ОСОБА_4 написав ОСОБА_6 розписку про зобовязання не продавати квартиру свідчать про відсутність психологічного тиску та волевиявлення позивача на продаж квартири є безпідставними. Вказані обставини навпаки підтверджують доводи позивача про видачу нею генеральної довіреності під впливом психічного тиску та відсутності у неї наміру продавати квартиру. Крім того, розписка ОСОБА_4, на яку посилається представник відповідача, не подавалась відповідачем у якості доказу до суду та відсутня в матеріалах справи. Доводи представника щодо інформації у довідці про склад сімї на момент її посвідчення відповідала дійсності є безпідставними, оскільки має значення те, що довідка була підробною та використаною під час вчинення договору купівлі-продажу. Фактично без довідки про склад сімї правочин не був би вчинений. Висновком судово-почеркознавчої експертизи підтверджено, що ОСОБА_9, який не мав жодних правових підстав отримувати довідку про склад сімї ОСОБА_11, не підписав, як вказує представник відповідача довідку, а виконав підпис у довідці замість позивача. Висновком експертизи підтверджено, що ОСОБА_9 не тільки виконав підпис у довідці, а й виконав у довідці про склад сімї всі записи замість позивача. Просив визнати оскаржуваний договір недійсним.

Під час судового розгляду позивач та її представник заявлені вимоги підтримали у повному обсязі та просили задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1, підтримав позовні вимоги ОСОБА_6 викладені в позовній заяві та просив їх задовольнити.

Відповідачі та третя особа в судове засідання не зявились, сповіщались судом про час та місце судового розгляду завчасно та належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомили.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 та представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5 під час судового розгляду заперечили проти задоволення позовних вимог та просили відмовити у їх задоволені. Вказали, що довіреність від 23 квітня 2013 року на продаж квартири, була посвідчена нотаріусом, намір було визначено, із змістом документу усі сторони були ознайомлені. Ніякого примусу на ОСОБА_6, відповідачі не здійснювали. Зміст довідки про склад сімї повністю відповідав дійсності, оскільки на час укладення договору купівлі-продажу квартири в ній ніхто не був зареєстрований. У позивача та її сина було інше зареєстроване місце проживання. Після укладення договору, ОСОБА_4 передав гроші за квартиру ОСОБА_6

Суд, вислухавши поясненняпозивача, її представника та представників відповідачів, дослідивши матеріали цивільної справи та матеріали кримінальної справи № 617/271/17, приходить до наступного.

Згідно ст. ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Як встановлено під час судового розгляду, відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 27 листопада 2009 року ОСОБА_6 придбала у ОСОБА_8 квартиру № 1, що знаходиться у будинку № 9 по вул. Короленка у м. Вовчанську Харківської області (а.с.10).

Згідно довіреності від 23 квітня 2013 року ОСОБА_6 дала ОСОБА_9 нотаріально посвідчену довіреність на продаж належної їй, розташованої за адресою: АДРЕСА_6 ( а.с. 13-14).

Відповідно до змісту договору купівлі-продажу від 10 квітня 2014 року ОСОБА_4 від імені ОСОБА_6 здійснив продаж ОСОБА_2 належної ОСОБА_6 вказаної квартири (а.с.11-12).

Як вбачається з даних висновку судово-почеркознавчої експертизи № 11181/13909 від 12 січня 2017 року, підпис від імені ОСОБА_6 у довідці № 165 від 01 квітня 2014 року, № 197 від 09 квітня 2014 року про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб, виконані рукописним способом без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів не ОСОБА_6 Ці підписи виконані ОСОБА_12 Рукописні записи в довідках виконані ОСОБА_9 (а.с. 179-188).

Відповідно до ухвали Вовчанського районного суду Харківської області від 11 квітня 2017 року дії ОСОБА_9 суд кваліфікував за ч. 1 ст. 358 КК України. За вказаною ухвалою суду ОСОБА_9 було звільнено від кримінальної відповідальності у звязку з закінченням строків давності (а.с. 16).

Як зазначено у ст. 237, ч. 3 ст. 238 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії.

У договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності чітко визначаються юридичні дії, які належить вчинити повіреному, що є його обов'язком. Також до обов'язків повіреного відноситься: повідомлення довірителя на його вимогу всіх відомостей про хід виконання його доручення; після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання повірений зобов'язаний негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; негайно передати довірителеві все одержане у зв'язку з виконанням доручення (ст. ст. 1003 1004, 1006 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 232 ЦК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.

За змістом зазначеної норми закону необхідними ознаками правочину, вчиненого у результаті зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою є: 1) наявність умисного зговору між представником потерпілої сторони правочину і другої сторони з метою отримання власної або обопільної вигоди; 2) виникнення негативних наслідків для довірителя та незгода його з такими наслідками; 3) дії представника здійснюються в межах наданих йому повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

Згідно з розясненнями, які викладені у пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 6 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», при вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою під впливом насильства (стаття 231 ЦК України), судам необхідно враховувати, що насильство має виражатися в незаконних, однак не обов'язково злочинних діях. Насильницькі дії можуть вчинятись як стороною правочину, так і іншою особою як щодо іншої сторони правочину, так і щодо членів її сім'ї, родичів тощо або їх майна. Факт насильства не обов'язково має бути встановлений вироком суду, постановленим у кримінальній справі.

У разі вчиненням правочину під впливом насильства, формування волі особи, яка вчиняє правочин, відбувається внаслідок втручання стороннього фактора фізичного чи психічного тиску з боку контрагента або іншої особи з метою спонукання до вчинення тих дій, які особа не бажала б вчинити без наявності таких фізичних чи психічних страждань.

Як зазначено у ч. 1 ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 23 постанови від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі ст. 233 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Правочини, що вчиняються особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, характеризуються тим, що особа їх вчиняє добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини.

Зазначений правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 06 квітня 2016 року у справі № 6-551цс16.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_6 23 квітня 2013 року добровільно видано довіреність, якою вона уповноважила ОСОБА_4 продати за ціну та на умовах за своїм розсудом належну їй квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_6.

Видаючи довіреність, позивач мала усвідомлювати, що наділила ОСОБА_4 правом продажу квартири будь-якій особі і на умовах, визначених повіреним на власний розсуд.

Суд звертає увагу на ту обставину, що ОСОБА_6 на протязі тривалого часу - з моменту надання довіреності (23 квітня 2013 року) і до часу укладання договору купівлі-продажу квартири (10 квітня 2014 року), до правоохоронних органів з приводу здійснення відносно неї психологічного тиску не зверталась та дій, направлених на відкликання, скасування або оспорювання довіреності, не вчинялось.

10 квітня 2014 року ОСОБА_4, діючи в межах повноважень, наданих йому вказаною довіреністю, вчинив правочин щодо продажу спірної квартири ОСОБА_2 за ціною у розмірі 157 578 грн. 00 коп.

Таким чином, вчиняючи правочин, предметом якого є спірна квартира, відповідач ОСОБА_4 діяв в межах чинного законодавства із урахуванням повноважень, наданих позивачем на підставі довіреності.

Посилання ОСОБА_6 на те, що вона видала довіреність в наслідок психологічного тиску, а договір купівлі-продажу квартири був здійснений без її відома є необґрунтованими.

Доводи ОСОБА_6 щодо того, що відповідач ОСОБА_4 не передавав їй гроші від продажу квартири, що є підставною для визнання правочину недійсним, також на думку суду є безпідставними, оскільки порушення відповідачем договірних зобов'язань щодо виконання договору доручення не є підставою для визнання недійсним договору купівлі-продажу.

За загальним правилом невиконання чи неналежне виконання правочину не тягне за собою правових наслідків у вигляді визнання його недійсним. У такому разі заінтересована сторона має право вимагати розірвання договору або застосування інших передбачених законом чи договором наслідків, а не визнання правочину недійсним.

Неповернення ОСОБА_6 виручених коштів від продажу квартири не є підставою для визнання правочину недійсним, однак не позбавляє її права звернутися до суду із відповідним позовом з метою захисту своїх прав у зв'язку із неналежним виконанням договору доручення.

Посилання позивача щодо підроблення батьком ОСОБА_4 ОСОБА_9 довідки про склад сімї, як на підставу визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, суд також вважає безпідставними.

Так, як встановлено під час судового розгляду, зміст довідки про склад сімї, на підставі якої приватним нотаріусом ОСОБА_7 було посвідчено 10 квітня 2014 року спірний договір купівлі-продажу, відповідав дійсності, оскільки на час здійснення правочину, у квартирі АДРЕСА_7, зареєстрованих осіб не було.

Окрім того, суд враховує, що згідно умов довіреності, наданої ОСОБА_6 23 квітня 2013 року, остання, окрім іншого, уповноважила ОСОБА_4 сина ОСОБА_9 замовляти та одержувати документи, які відповідно до вимог чинного законодавства є необхідними для укладення договору купівлі-продажу; подавати від її імені будь-які заяви, що стосуються виконання цієї довіреності та передбачені чинним законодавством, зокрема законодавством про нотаріат (про те, що відчужуване нерухоме майно не є обєктом спільної сумісної власності, та/чи про сімейний стан тощо).

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем ОСОБА_6 та її представником не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження доводів порушення її прав, а тому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог та вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, суд покладає судовий збір на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 4, 5, 12, 81, 141, 258-259, 263-265ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частин рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Вовчанський районний суд Харківської області до Харківського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2 А, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Представник позивача ОСОБА_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3, 1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2.

Відповідач ОСОБА_2, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3.

Представник відповідача ОСОБА_3, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_5.

Відповідач ОСОБА_4, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_6, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4.

Представник відповідача ОСОБА_5, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_7.

Третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7, адреса місцезнаходження: м. Харків, пр. Фрунзе, 20.

Суддя -