ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2019 року

м.Суми

Справа №585/3681/16-ц

Номер провадження 22-ц/816/4371/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Левченко Т. А. , Хвостика С. Г.

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

у присутності:

представника ОСОБА_1 адвоката Кравцова Сергія Олександровича

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 правонаступником якої є ОСОБА_3

на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 09 березня 2017 року у складі судді Яковець О.Ф., ухваленого в м. Ромни

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_4 , приватний нотаріус Роменського міського нотаріального округу Проскурня Лариса Іванівна, про визнання договору купівлі-продажу недійсним,

в с т а н о в и в :

07 вересня 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом який в подальшому уточнила і остаточно свої вимоги мотивувала тим, що їй на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки належав на праві власності жилий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказаний будинок є єдиним місцем її проживання. З метою придбання продуктів харчування вона відвідувала магазин, який належить відповідачу ОСОБА_1 Наприкінці 2008 року, під час відвідування магазину, відповідач, знаючи, що вона є одинокою людиною і має похилий вік, став пропонувати допомогу в доставлянні продуктів харчування, у веденні господарства, підтриманні будинку в належному технічному стані, тобто в довічному утриманні в обмін на належний їй будинок. Після неодноразових пропозицій відповідача, вона погодилася. Для узаконення домовленостей відповідач запропонував оформити у нотаріуса відповідний договір, на що позивач погодилася.

20 січня 2009 року відповідач привіз її до нотаріуса для підписання договору довічного утримання. Підготовлений нотаріусом договір вона не читала, так як має поганий зір. Вголос текст договору не проголошувався. Підписуючи договір вважала, що підписує договір довічного утримання. Після укладання договору відповідач виконував обіцяні обов`язки, зокрема, привозив продукти харчування, допомагав займатися огородництвом. Приблизно п`ять років тому відповідач за її кошти допоміг в заміні вікон в будинку, побудував шиферний паркан, в коридорі полагодив стелю, замінив вхідні двері. Після заміни дверей один ключ залишився у відповідача, і він отримав вільний доступ до будинку.

В подальшому вона стала помічати, що з будинку, після відвідування відповідачем, стали зникати її речі та гроші. Навесні з горища будинку зникла кукурудза. Коли говорила про це відповідачу, він все заперечував. Згодом позивач замінила в будинку замки вхідних дверей, проте ключі відповідачу надати відмовилася. З огляду на це, він припинив надавати їй будь-яку допомогу, ігнорує раніше досягнуті домовленості щодо утримання та догляду.

У вересні 2016 року позивач звернулася за консультацією до адвоката, який отримав з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно інформаційну довідку щодо реєстрації права власності на її будинок. Зі змісту вказаної довідки їй стало відомо, що право власності на будинок зареєстроване за відповідачем не на підставі договору довічного утримання, а на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 20.01.2009 року приватним нотаріусом Проскурнею Л.І.

Після цього в Роменському МБТІ вона отримала копію договору купівлі-продажу, зі змісту якого дізналася, що нібито 20.01.2009 року продала відповідачу свій будинок за його інвентарною вартістю 93883 грн., які останній нібито сплатив їй до підписання договору. Вважає, що при укладанні договору вона припустилася помилки, що має істотне значення, а саме щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, тому замість договору довічного утримання був укладений договір купівлі-продажу, який має бути визнаний недійсним. Виходячи з вищевикладеного просила визнати недійсним договір купівлі-продажу будинку загальною площею 41 кв.м., з надвірними будівлями і спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , укладеного 20 січня 2009 року між нею, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Проскурнею Л.І., зареєстрованого в реєстрі за №50.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 09 березня 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилаючись на неповне встановлення обставин справи, порушення норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

У доводах апеляційної скарги зазначає, що при укладанні оспорюваного договору в силу похилого віку та стану здоров`я потребувала стороннього догляду та матеріальної допомоги. При підписанні договору не розуміла, що підписувала договір купівлі-продажу, та що за змістом укладеного договору відповідач не матиме зобов`язань про які вони домовилися. Договір перед його підписанням нею не прочитувався, нотаріусом в голос не оголошувався. У тексті підписаного договору купівлі-продажу відсутнє посилання на те, що він нею прочитаний або ж прочитаний нотаріусом в голос. Також зазначає, що грошей від ОСОБА_1 за проданий будинок не отримувала. Будинок відповідачу не передавала, відчужуване майно не звільняла, з реєстрації за місцем проживання в будинку в строк визначений умовами договору, не знімалась. Після укладання договору купівлі-продажу, вже більше восьми років продовжує проживати у будинку. Самостійно оплачує комунальні послуги. У травні 2010 року вступила до кооперативу «Водограй» по будівництву та проведенню водопостачання, внесла до нього кошти в сумі 6200 грн. Вважає, що зазначені обставини свідчать про те, що при укладенні договору припустилася помилки, що має істотне значення, а саме щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, тому замість договору довічного утримання був укладений договір купівлі-продажу, який має бути визнаний недійсним, а її право на власності на будинок поновлено.

Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 04 травня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 було задоволено. Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 09 березня 2017 року скасовано та ухвалене нове рішення про задоволення позову ОСОБА_2 в повному обсязі. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат понесених сторонами у справі.

Відповідач ОСОБА_1 не погодився з даним рішенням суду і оскаржив його в касаційному порядку.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року було частково задоволено касаційну скаргу ОСОБА_1 .. Рішення Апеляційного суду Сумської області від 04 травня 2017 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

При новому перегляді апеляційної скарги ОСОБА_2 було встановлено, що позивач у справі померла ІНФОРМАЦІЯ_1 і дана обставина підтверджується копією актового запису про смерть, а тому ухвалою Сумського апеляційного суду від 01 жовтня 2019 року було залучено до участі у даній справі в якості правонаступника позивача ОСОБА_2 її спадкоємця за заповітом ОСОБА_3 .

В судовому засіданні 24 жовтня 2019 року правонаступник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 підтримав доводи апеляційної скарги і зазначив, що померла доводилась йому рідною тіткою, вони підтримували родинні стосунки, а тому йому відомо, що вона вважала, що уклала договір довічного утримання з відповідачем у справі. Лише після погіршення стосунків з відповідачем у справі, на вимогу її адвоката, було витребувано копію договору і витяг з державного реєстру і тоді їй стало відомо про те, що було укладено не договір довічного утримання, а договір купівлі-продажу. Останні два роки перед смертю ОСОБА_2 саме він та його родина опікувались нею та здійснювали за нею догляд, а після її смерті здійснювали її поховання.

Про день та час слухання справи на 12 листопада 2019 року позивач був повідомлений належним чином, але в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, тому суд вважає за необхідне слухати справу у відсутність правонаступника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 .

Заслухавши суддю-доповідача, думку представника відповідача адвоката Кравцова С.О., який заперечив проти доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції за наявними в справі доказами в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів які б свідчили, що нею було укладено договір купівлі-продажу в результаті помилки.

Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду, виходячи з наступного:

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 20 січня 2009 року між ОСОБА_2 (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) було укладено договір купівлі-продажу будинку, згідно якого ОСОБА_2 продала ОСОБА_1 житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 (а.с.6).

З п.5 умов укладеного договору купівлі-продажу вбачається, що продаж нерухомого майна за домовленістю сторін вчиняється за 93883 грн. 00 коп., які покупець сплатив продавцю до підписання цього договору.

Також п.15 договору передбачено, що право власності на нерухоме майно у покупця виникає за умови сплати в повному обсязі ціни будинку та з моменту державної реєстрації договору.

З п. 16 укладеного договору вбачається що вимоги законодавства щодо змісту й правових наслідків правочину, що укладається сторонами, їм роз`яснено нотаріусом. Сторони підтверджують, що цей договір не носить характеру уявного та удаваного правочину.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно ОСОБА_1 є власником житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , його право власності у реєстрі зареєстроване 27 січня 2009 року і підставою виникнення права власності є договір купівлі-продажу від 20 січня 2009 року (а.с.7).

Згідно довідки Управління реєстраційний послуг від 23.02.2017 року в будинку за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (т.1 а.с.100).

Позивач, звертаючись з позовом до суду свої вимоги обґрунтовувала тим, що укладаючи з відповідачем договір вона вважала, що укладає договір довічного утримання, а не договір купівлі-продажу будинку, а отже помилялась відносно природи укладеного договору.

В той же час, згідно ч.1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

На підставі ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України.

Частиною 3 ст. 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Частина 3 ст. 215 ЦК України передбачає якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частиною 1 ст. 229 ЦК України передбачено, що якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Помилка це неправильне сприйняття особою фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого можна було б вважати, що правочин не був би вчинений. Для визнання правочину недійсним, як укладеного під впливом помилки необхідно, щоб помилка мала істотне значення. Під помилкою, що має істотне значення, ЦК розуміє в тому числі і помилку в характері (природі) правочину, прав та обов`язків сторін.

З роз`яснень викладених у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» вбачається, що, відповідно до статей 229 - 233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної

домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Позивач, звертаючись з позовом до суду свої вимоги обґрунтовувала тим, що на час укладення оспорюваного правочину вона мала поганий зір, а тому не мала можливості прочитати договір, а також за станом здоров`я потребувала стороннього догляду, тому і вважала, що після укладення договору відповідач буде забезпечувати їй такий догляд.

На підтвердження цього нею було надано довідку про відвідування лікаря- окуліста, довідку сімейного лікаря щодо перебування на диспансерному обліку, а також повідомлення Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Роменської міської ради про взяття її на обслуговування у відділення соціальної допомоги вдома для надання соціальної послуги догляду вдома (т.1 а.с.11, 72, 73 ).

В той же час, як вбачається з довідки лікаря окуліста позивач відвідувала даного лікаря 23 серпня 2016 року, довідка про перебування її на диспансерному обліку у сімейного лікаря датована 13 січня 2017 року, а наказ Територіального центру про взяття позивача на облік для надання соціальної послуги догляду вдома прийнятий лише 3 січня 2017 року.

Таким чином, дані письмові довідки не є належними та допустимими доказами на підтвердження поганого стану здоров`я позивача саме на час укладення спірного правочину або наявності у неї потреби у сторонньому догляді.

Крім того, як вбачається з копії заяви поданої від імені ОСОБА_2 на ім`я начальника Роменського МБТІ вона просила надати їй інформацію з Реєстру прав власності на нерухоме майно розташоване за адресою АДРЕСА_1 і метою такого запиту вказала саме продаж цього предмету нерухомості, а не намір укладення нею договору довічного утримання (т.1 а.с.156-157).

Доводів на спростування даної обставини ні позивачем ОСОБА_2 ні її правонаступником ОСОБА_3 надано не було.

Після укладення оскаржуваного договору ОСОБА_2 розуміла, що вона не є власником нерухомого майна і дана обставина підтверджується її особистими письмовими заявами датованими 16.10.2009 року та 20.11.2013 року в яких вона зверталась до голови комісії при виконкомі Роменської міської ради з проханням вирішити питання щодо призначення їй житлової субсидії як не власнику житла, де нею зазначено, що власником житла є ОСОБА_1 , а отже нею не оспорювалось право власності на будинок відповідача у справі.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що такі дії позивача свідчать про те, що вона усвідомлювала, що підписує саме договір купівлі-продажу будинку, розуміла всі обставин, які мають істотне значення та були направлені на реальне настання наслідків їх укладення.

За встановлених у справі обставин та з урахуванням зібраних у ній доказів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність заявлених вимог позивачем у справі.

За таких обставин, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому судове рішення необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375; 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 правонаступником якої є ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 09 березня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складене 14 листопада 2019 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: Т. А. Левченко

С. Г. Хвостик