Справа № 638/9560/18
Провадження № 2/638/2216/19
РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

05.03.2019 Дзержинський районний суд міста Харкова у складі

головуючого судді Штих Т.В.,

при секретарі Вакула І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми,-

встановив:

05 липня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з ОСОБА_2 безпідставно одержані грошові кошти в розмірі в розмірі 26083,00 грн., що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 24 травня 2018 року 1000,00 доларів США; стягнути з відповідача проценти за користування безпідставно одержаними грошовими коштами в розмірі 498,15 грн., стягнути з відповідача на її користь судовий збір у розмірі 704,80 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 23 березня 2018 року між позивачем та відповідачем укладено Договір про наміри укласти договір купівлі-продажу житлового приміщення квартири загальною площею 61,2 кв.м. розташованої за адресою: АДРЕСА_1., вартістю 21800,00 доларів США у строк до 23 травня 2018 року. На виконання майбутнього договору купівлі-продажу цього приміщення позивач передав, а відповідач прийняв у якості авансу грошові кошти у розмірі 1000,00 доларів США. Однак, в обумовлений сторонами строк договір купівлі-продажу з вини відповідача не укладено, сума авансу відповідачем повернута не була, письмова претензія відповідачем проігнорована.

Позивач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник позивача в судове засідання не з'явилася, до суду направив заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Проти заочного розгляду справи не заперечував.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відзив відповідача на позовну заяву на адресу суду не надходив. Відповідач не скористався своїм правом подати заперечення щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, та надати докази, на яких ґрунтуються такі заперечення.

Згідно ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, якщо відповідач не зявився без поважних причин або без повідомлення причини, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. З цих підстав суд, відповідно до ст.ст. ч.4 ст. 223, 280 ЦПК України, розглянув справу у заочному порядку та ухвалив рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що 23 березня 2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у простій письмовій формі укладено договір про наміри укласти договір купівлі-продажу.

Згідно п.1.1 вказаного Договору сторони підтвердили наміри укласти договорів купівлі-продажу квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_2.

Відповідно до пунктів 2.1.4, 2.2.1. Договору сторони зобовязались укласти договір купівлі-продажу, який повинен бути підписаний не пізніше ніж 23 травня 2018 року о 18:00 годин у нотаріуса Гаврилюк, при цьому, вартість обєкта нерухомості повинна складати 21800,00 доларів США.

Згідно п. 2.2.2. Договору позивач, для виконання відповідачем зобовязань за цим договором, передав відповідачу грошові кошти у розмірі 1000,00 доларів США.

Вказане формулювання умови договору свідчить про те, що на момент підписання договору відповідач вже отримав від позивача грошові кошти.

Відповідно до ч.1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частина 4 ст. 204 ЦК України встановлює, що правочин має вчинятись у формі, встановленій законом.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно з частинами першою, третьою статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Відповідно до статті 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися завдатком.

Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, і одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов'язання.

Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникати на підставі договору.

Внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце тільки за наявності зобов'язання, яке повинно виникати на підставі договорів. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Отже, якщо у разі порушення умов попереднього договору основний договір так і не був укладений, передана покупцем грошова сума є авансом, який підлягає поверненню.

У разі якщо сторони лише домовилися укласти договір, але не оформили його, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансом і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися.

Аванс - це спосіб платежу, це грошова сума, яку боржник передає кредитору в рахунок майбутніх платежів. На відміну від завдатку аванс не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати. Боржник, який видав аванс, має право витребувати його повернення у всіх випадках невиконання чи неналежного виконання договору и не несе правові наслідки у вигляді відшкодування збитків у разі невиконання прийнятих на себе зобовязань. А сторона, яка отримала аванс, не може бути зобовязана до його повернення у більшому розмірі і до відшкодування збитків. Також на аванс не розповсюджується забезпечувальна функція, як при завдатку чи закладі, згідно за якою, якщо сторона уклоняється від виконання договору, вона втрачає кошти.

Оскільки в обумовлений сторонами строк, майбутній договір купівлі-продажу укладений не був, грошові кошти отримані на виконання умов договору про наміри укласти договір купівлі-продажу у розумінні ч.2 ст.570 ЦК України є саме авансом.

Наведене узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постановах від 25 вересня 2012 року у справі № 6-82цс13 та від 13 лютого 2013 року у справі № 6-176цс12.

Як вбачається з матеріалів справи, в обумовлений строк між сторонами не було укладено договору купівлі-продажу квартири, на умовах, визначених Договором про наміри укласти договір купівлі-продажу, у звязку з чим аванс підлягає поверненню.

Так, відповідно до ч. 1 ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до ч. 2 даної статті положення глави 83ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

З приписів ч. 2 ст.1214 ЦК України, випливає, що норми ст.1212ЦК України повною мірою стосуються і випадків безпідставного набуття або збереження грошових коштів.

Як вбачається з матеріалів справи, 23 травня 2018 року позивач звернувся до відповідача з письмовою вимогою про повернення авансу у розмірі 1000,00 доларів США, яка відповідачем було проігноровано.

Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні.

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом з тим частина друга статті 524 та частина друга статті 533 ЦК України допускають, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відтак, отриманий відповідачем аванс підлягає поверненню за курсом, встановленим Національним банком України на наступний день після спливу обумовленого сторонами строку укладення договору купівлі-продажу квартири, тобто, станом на 24 травня 2018 року.

За таких обставин, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню кошти в національній валюті в розмірі 26 083,00 грн. виходячи з співвідношення курсу національної валюти до доларів США.

Згідно ч.2 ст. 1214 ЦК України, у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі прострочення виконання грошового зобов'язання та не повернення безпідставно набутих грошових коштів, кредитор (або позикодавець), вправі вимагати від боржника (позичальника) повернення грошових коштів зі сплатою нарахованих процентів за користування ними за весь час прострочення, згідно статті 536 ЦК України.

Крім того, кредитор (позикодавець) має право отримати проценти від суми безпідставно набутих грошових коштів, згідно статті 1048 ЦК України, які нараховуються за період з дати отримання коштів боржником (позичальником) по день повернення безпідставно набутих коштів, якщо інше не було встановлено укладеним між сторонами договором.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Оскільки між сторонами не був встановлений розмір процентів за користування грошима, то розмір процентів нараховується на підставі ч.1 ст.1048 ЦК України.

Облікова ставка Національного банку України з 24.05.2018р. складає 17% річних, тобто 0,0466% на добу. 26 083 грн.*0,0466%= 12 (дванадцять) грн. 15 коп. за кожен день прострочення повернення чужих грошових коштів.

Відшкодування починається від дня коли відповідач повинен був повернути безпідставно отримані грошові кошти, тобто з наступного дня після останнього дня коли повинен був укладений договір купівлі-продажу квартири, а саме з 24 травня 2018 року, у звязку з чим на момент подання позову це складає 41 добу.

За таких обставин з відповідача на користь позивача підлягають стягненню проценти за користування безпідставно отриманими грошовими коштами у розмірі 12,15*41=498 грн. 15 коп.

З огляду на викладене, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до п.3 ч.1 ст. 141 ЦПК України та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у вигляді судового збору у сумі 704 грн. 80 коп.

Керуючись ст. 202, 204, 570, 627, 628, 635,1212,1214 ЦК України, ст. 12, 81, 141, 223, 229, 247, 263, 265, 268, 280, 354 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт громадянина України серія МК 237903, виданого Фрунзенським РВ УМВС України в Харківській області 03.10.1996 року на користь ОСОБА_1 суму коштів в розмірі 26083 гривен, а також 498,15 гривен суму процентів за користування грошовими коштами, та суму судового збору в розмірі 704,80 гривен.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Роз'яснити сторонам у справі, що згідно з вимогами ч. 1 ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Тобто суб'єктом подання заяви про перегляд заочного рішення є виключно відповідач, а не інші особи, які беруть участь у справі. Повторне заочне рішення сторони можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивачем апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Т.В. Штих