Справа № 351/2140/18
Провадження № 22-ц/4808/356/19
Головуючий у 1 інстанції Калиновський М. М.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

доповідача Фединяка В.Д. (суддя-доповідач)

суддів: Бойчука І.В., Девляшевського В.А.

секретаря Капущак С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Снятинського районного суду від 12 грудня 2018 року, ухвалене суддею Калиновським М.М. в м. Снятині,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання.

Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно виконавчого листа, виданого Снятинським районним судом від 22.11.2017 року, розмір стягуваних аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 збільшено з 500 грн до 1000 грн. 16.05.2018 року йому виповнилось 18 років і відповідно завершено виплату аліментів по вказаному виконавчому листу. Заборгованість по виплаті аліментів відсутня. Він є студентом другого курсу Інституту фізико-технічних наук Чернівецького національного університету імені ОСОБА_4, навчається на денній формі навчання за договірними умовами з оплатою навчання 16 600 грн. Його потреби збільшуються, коштів на утримання не вистачає, відповідач будь-якої іншої матеріальної допомоги не надає, не приймає участі у його вихованні та навчанні, хоча займається підприємницькою діяльністю та має постійний заробіток. Просив стягувати з відповідача на його користь аліменти, так як він продовжує навчання, у розмірі 2500 грн щомісячно, починаючи з травня 2018 року і до завершення навчання. Допустити негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Рішенням Снятинського районного суду від 12 грудня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1000 грн щомісячно, починаючи з 01.10.2018 року до закінчення ним навчання в Чернівецькому Національному університеті імені ОСОБА_4, але не більше, як до досягнення ним двадцятитрьохрічного віку. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь держави 704,80 грн судового збору.

На дане рішення представник ОСОБА_2 ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про відмову в задоволенні позову, вказуючи на допущення судом порушення норм матеріального та процесуального права. На думку апелянта, батьки зобовязані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які продовжують навчання і у зв»язку з цим потребують матеріальної допомоги до досягнення ними 23-х років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Представник апелянта вказує на те, що ОСОБА_2 не є приватним підприємцем, офіційно ніде не працює, майна у нього не має, на утриманні знаходиться неповнолітня дитина, на яку сплачує аліменти. Також зазначає, що у нього є проблеми зі здоров»ям, йому не можна займатися важкою фізичною роботою, що підтверджується доказами, що містяться у матеріалах справи. Вказує на те, що не має можливості надавати таку допомогу.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Сторони в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги з таких підстав.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що повнолітній ОСОБА_1 на даний час навчається. Обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідач є особою працездатного віку, а тому спроможний сплачувати аліменти на утримання повнолітньої дитини.

Висновок суду відповідає вимогам закону і матеріалам справи.

Судом установлено, що ОСОБА_2 є батьком повнолітнього ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження позивача (а.с.5).

Згідно довідки Чернівецького Національного університету № 536 від 15.09.2017 року, ОСОБА_1 зарахований з 01.09.2017 року студентом 1 курсу за ступенем «бакалавр» інституту фізико-технічних та компютерних наук, спеціальність «Інженерія програмного забезпечення», денної форми навчання на договірних умовах. Термін навчання: 30.06.2021 року (а.с. 9).

Згідно договору №30-4-14 від 07.08.2017 року, укладеного між Чернівецьким національним університетом ім. Ю.Федьковича в особі ректора ОСОБА_6 та ОСОБА_3, загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання ОСОБА_1 становить 60 320 грн та згідно додаткової угоди № 1 до договору № 30-3-14 від 07.08.2017 року про платне навчання в Чернівецькому національному університеті від 31.08.2018 року, укладеним між Чернівецьким національним університетом ім. Ю.Федьковича в особі ректора ОСОБА_6 та ОСОБА_3, загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання ОСОБА_1 становить 64 880 грн, розмір плати за один рік становить 16 600 грн (а.с. 11).

Згідно довідки Чернівецького Національного університету ім. Ю.Федьковича № 204/4/18 від 06.09.2018 року ОСОБА_1 є студентом другого курсу Інституту фізико-технічних та комп'ютерних наук Чернівецького Національного університету імені ОСОБА_4 денної форми навчання. Навчається за договірними умовами (наказ №1173-ст від 14.08.17 року) з оплатою 16 600 грн за рік (а.с.8).

Із довідки Чернівецького Національного університету ім. Ю.Федьковича № 395 від 28.09.2018 року вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрований та проживає в гуртожитку № 5, кімната 317 за адресою м. Чернівці, вул.. Небесної Сотні, буд.4-Б (а.с. 4).

Зазначені обставини визнані учасниками справи, суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, тому відповідно ч.1ст.82 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Також судом встановлено, що відповідно до ОСОБА_5 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 23.10.2018 року фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 на підставі власного рішення 11.12.2012 року припинено підприємницьку діяльність.

Згідно довідки Снятинського районного ВДВС ГТУЮ в Івано-Франківькій області від 22.10.2018 року № 12.10-36/657, заборгованість по аліментах згідно виконавчого листа №351/1320/16-ц, виданого 24.02.2017 року Снятинським районним судом про стягнення з ОСОБА_2 аліментів по 900 грн щомісячно на користь ОСОБА_7 на утримання сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, станом на 01.10.2018 року становить 1596,74 грн.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 спроможний утримувати повнолітнього сина у зв'язку із продовженням ним навчання.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного кодексу, яка зокрема передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст. ст. 199, 200, 201 Сімейного кодексу України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від обов'язку сплати аліментів, обов'язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частини перша - третя статті 181 СК України).

Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька способів виконання цього обов'язку, зокрема: утримання неповнолітньої дитини, на що стягуються аліменти у частках від заробітку (доходу) або в твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров'я, навчальному або іншому закладі, при цьому якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); обов'язок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні діти продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними 23 років, за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198).

Згідно ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

При цьому СК України виходить із принципу рівності прав та обов'язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітнім сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов'язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх дитина.

При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Суд першої інстанції, встановивши обставини у справі та дослідивши надані сторонами докази на їх підтвердження, дійшов обґрунтованого висновку про те, що згідно з вимогами чинного законодавства ОСОБА_2, молодий, здібний, може займатись підприємницькою діяльністю і як батько сина ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 зобов'язаний утримувати свого сина, який продовжує навчання.

Суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не має можливості сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, оскільки сплачує аліменти на іншу неповнолітню дитину, має проблеми зі здоров'ям, оскільки відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітнім сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов'язані обоє з батьків.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. Рішення Снятинського районного суду від 12 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 05 березня 2019 року.

Судді: В.Д.Фединяк

ОСОБА_9

ОСОБА_10