Єдиний унікальний номер судової справи № 484/770/18
Провадження № 22-ц/812/504/19
Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

Іменем України

05 березня 2019 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М. Кушнірової Т.Б.,

при секретарі судового засідання - Горенко Ю.В.,

за участі представника боржника - ОСОБА_2,

представника ДВС - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження, -

апеляційну скаргу

Миколаївського обласного центру зайнятості

на ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 січня 2019 року, постановлену у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Медведєвою Н.А., за скаргою ОСОБА_4 на постанову Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції в Миколаївській області ОСОБА_3 про відкладення проведення виконавчих дій у виконавчому провадженні,-

В С Т А Н О В И Л А

У грудні 2018 року ОСОБА_4 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця.

Скарга мотивована тим, що на виконанні у головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_3 з 29 листопада 2018 року знаходиться виконавче провадження №57812536 за виконавчим листом № 484/770/18-ц, який видано Первомайським міськрайонний судом Миколаївської області про зобовязання перевести його ОСОБА_4 на підставі заяви від 20 січня 2018 року з посади директора Первомайського міськрайонного центру зайнятості на посаду директора Первомайської міськрайонної філії Миколаївського обласного центру зайнятості.

14 грудня 2018 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_3 винесено постанову про відкладення виконавчих дій з підстав, передбачених ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження».

Посилаючись на те, що державний виконавець безпідставно відклав виконавчі дії з підстав, передбачених ст. 32 Закону, просив визнати дії Головного державного виконавця ВПВР управління ДВС ГТУЮ у Миколаївській області з винесення постави від 14 грудня 2018 року у ВП №57812536 про відкладення проведення виконавчих дій неправомірними та зобовязати державного виконавця скасувати дану постанову.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 січня 2019 року скаргу задоволено частково. Визнано дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Миколаївській області ОСОБА_3 з винесення постанови від 14 грудня 2018 року про відкладення проведення виконавчих дій неправомірними.

В частині зобовязання державного виконавця скасувати постанову від 14 грудня 2018 року про відкладення проведення виконавчих дій скаргу залишити без задоволення.

Не погодившись з такою ухвалою суду першої інстанції Миколаївський обласний центр зайнятості ( далі - МОЦЗ) оскаржив її в апеляційному порядку.

Посилаючись на те, що оскаржуване судове рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що суперечить нормам діючого законодавства, просив про його скасування та ухвалення нового судового рішення, яким у задоволенні скарги ОСОБА_4 відмовити в повному обсязі.

Правом на подачу відзиву Управління ДВС ГТУЮ у Миколаївській області не скористалися.

У суді апеляційної інстанції представник МОЦЗ підтримала апеляційну скаргу, просила про її задоволення.

Підтримав і не заперечував проти задоволення апеляційної скарги і представник Управління ДВС ГТУЮ у Миколаївській області

У суді апеляційної інстанції ОСОБА_4 не зявився, направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до наданих ним письмових пояснень ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а тому просив залишивши її без змін, відхиливши апеляційну скаргу МОЦЗ.

В силу ст.372 ЦПК України справу розглянуто без участі осіб, які не зявилися у судове засідання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, осіб, які зявилися в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, та вимог, що заявлялися в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Звертаючись до суду зі скаргою ОСОБА_4 вказував, що дії державного виконавця щодо винесення постанови про відкладення проведення виконавчих дій є безпідставними та такі, що порушують його права, як стягувача у виконавчому провадженні.

Задовольняючи частково скаргу, суд першої інстанції виходив з того, що рішення державного виконавця про наявність підстав для відкладення проведення виконавчих дій є незаконним, оскільки звернення до суду з заявою про розяснення рішення суду та відстрочення виконання судового рішення не є підставою для відкладення проведення виконавчих дій.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується виходячи з наступного.

Виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України «Про виконавче провадження».

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно частин 2,3 ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Якщо оскаржуване рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Отже за змістом вказаних норм закону, обовязковою умовою для задоволення скарги сторони виконавчого провадження є встановлення факту порушення прав заявника.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 липня 2018 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Відмову Миколаївського обласного центру зайнятості у переведенні його з посади директора Первомайського міськрайонного центру зайнятості на посаду директора Первомайської міськрайонної філії визнано незаконною. В задоволенні позовної вимоги про зобов'язання продовжити дію безстрокового трудового договору відмовлено.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 06 листопада 2018 року рішення суду першої інстанції змінено з визначенням іншого способу захисту порушеного права та зобов'язано Миколаївський обласний центр зайнятості перевести ОСОБА_4 з посади директора Первомайського міськрайонного центру зайнятості на посаду директора Первомайської міськрайонної філії Миколаївського обласного центру зайнятості на підставі його заяви від 20 січня 2018 року.

На підставі вказаного судового рішення, 26 листопада 2018 року судом видано виконавчий лист №484/770/18-ц (а.с.32).

29 листопада 2018 року за заявою ОСОБА_4, головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_3 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №57812536 та надано боржнику строк для виконання судового рішення протягом 10 днів (а.с.4,33-34).

Згідно з ч.1 ст. 32 Закону України "Про виконавче провадження" в редакції, яка набрала чинності 05 жовтня 2016 року, за наявності обставин, що перешкоджають проведенню виконавчих дій (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), або з інших підстав, внаслідок виникнення яких сторони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, виконавець може відкласти проведення виконавчих дій з власної ініціативи або за заявою стягувача чи боржника на строк до 10 робочих днів.

Відкладення виконавчих дій є правом державного виконавця, а не його обов'язком та здійснюється за умови наявності відповідних обставин.

13 грудня 2018 року до державного виконавця надійшла заява від МОЦЗ про відкладення проведення виконавчих дій, яка мотивована тим, що неможливо виконати постанову Миколаївського апеляційного суду від 06 листопада 2018 року, оскільки є обєктивні обставини щодо неможливості її виконання, а саме:

- боржник звернувся з касаційною скаргою до Верховного Суду;

- посада директора Первомайської міськрайонної філії Миколаївського обласного центру зайнятості не є вакантною, а тому можуть бути порушені права ОСОБА_5, яка обіймає зазначену посаду, а стягувач перебуває у відпустці по догляду за дитиною;

- виконання судового рішення приведе до нераціонального використання коштів Фонду загальнообовязкового державного соціального страхування України на випадок безробіття в частині стягнення судових витрат ( а.с.50-52).

14 грудня 2018 року державним виконавцем винесена постанова про відкладення проведення виконавчих дій до 02 січня 2019 року, в якій підставою для винесення постанови вказане те, що МОЦЗ надав державному виконавцю копії заяв про відстрочку та про розяснення судового рішення від 07 грудня 2018 року, з якими він звернувся до суду першої інстанції (а.с.6-7).

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 51 КзПП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов'язковим до виконання.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (ч.2 ст.18 ЦПК України ).

Згідно п.4 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.

У ст. 65 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону. Рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Отже, негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей здійснення і підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави.

Як вбачається із матеріалів справи, на час звернення із заявою про відкладення виконання рішення суду МОЦЗ звернулося із касаційної скаргою на постанову Миколаївського апеляційного суду від 06 листопада 2018 року. Проте, оскарження судового рішення, на підставі якого було видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження, в касаційному порядку, не є підставою для відкладення проведення виконавчих дій.

Відкладення проведення виконавчих дій у звязку зі зверненням до суду із заявою про відстрочку виконання судового рішення не може слугувати такою обставиною, оскільки в силу ст. 65 Закону України «Про виконавче провадження», рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону.

Незрозумілість судового рішення для боржника, та звернення останнього до суду першої інстанції з приводу його розяснення, за даних обставин справи,на думку колегії суду також не є обставиною, наявність якої могла б свідчити про поважність причин невиконання рішення суду у встановлений державним виконавцем строк.

Відповідно до ч.3 ст. 271 ЦПК, суд розглядає заяву про розяснення судового рішення у порядку, в якому було ухвалено відповідне судове рішення. Тобто, дане питання вирішується судом, який ухвалив судове рішення, а саме Миколаївський апеляційний суд. Відповідно до матеріалів справи із заявою про розяснення судового рішення до Миколаївського апеляційного суду МОЦЗ звернувся 07 листопада 2018 року і ухвалою цього ж суду від 15 листопада 2018 року у розясненні відмовлено ( а.с.68,69). Тобто, на час відкриття виконавчого провадження та звернення боржника із заявою про відкладення проведення виконавчих дій цієї обставини не існувало.

За такого звернення до суду першої інстанції з заявою про розяснення судового рішення апеляційної інстанції було безпідставним.

Крім того, наслідки переведення ОСОБА_4 на посаду директора філії для іншого працівника, який займає цю посаду - ОСОБА_5 в розумінні ст.32 Закону України «Про виконавче провадження» не є обставинами, які утруднюють виконання рішення.

Хоча суд першої інстанції невірно послався на те, що державний виконавець на винесення постави від 14 грудня 2018 року не взяв до уваги ухвалу Верховного суду від 13 грудня 2018 року щодо відкриття касаційного провадження за скаргою МОЦЗ та відмови у задоволенні клопотання про зупинення виконання рішення суду, ухвал Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 19 грудня 2018 року, постановлених за результатами розгляду заяв боржника про розяснення рішення суду та його відстрочку, проте таке не впливає на правильність висновку суду про відсутність підстав для відкладення проведення виконавчих дій.

Приймаючи до уваги вищенаведене та обставини даної справи, суд першої інстанції вірно зазначив у своїй ухвалі, що підстав для відкладення проведення державним виконавцем виконавчих дій, можливість чого передбачено ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» і на необхідності чого наголошував МОЦЗ наведено не було, оскільки скаржник не навів ні суду, ні державному виконавцю обставин, які утруднюють виконання рішення суду.

Ураховуючи, що відкрите постановою державного виконавця від 29 листопада 2018 року виконавче провадження № 57812536 у передбачений законом строк не виконано, передбачені Законом України "Про виконавче провадження" дії виконавцем не вчинено, жодних доказів існування обставин, що унеможливлюють його виконання МОЦЗ державному виконавцю не надано, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про неправомірність дій державного виконавця та не відповідність постанови від 14 грудня 2018 року вимогам Закону 1404-VIII.

За таких обставин та в силу ст.375 ЦПК України апеляційну скаргу слід відхилити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

В іншій частині ухвала суду першої інстанції учасниками справи не оскаржувалася, а тому не є предметом апеляційного перегляду.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А

Апеляційну скаргу Миколаївського обласного центру зайнятості відхилити, ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту у випадку та з підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

ОСОБА_6

Повний текст постанови складено 06 березня 2019 року.