РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/21/19

01 березня 2019 року

м.Костопіль

Костопільський районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя Левчук В.В.

секретар судового засідання Зберун К.Ф.

за участю:

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Костопільського районного суду Рівненської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу №564/21/19 за позовом ОСОБА_1 (м.Костопіль Костопільського району Рівненської області, вул.Рівненська 109/24) до ОСОБА_2 (м.Костопіль Костопільського району Рівненської області, вул.Тютюнника, 8) про усунення перешкод у вихованні дітей

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Костопільського районного суду Рівненської області з цивільним позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у вихованні дітей.

В обґрунтування позовних вимог, вказує на те, що після розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 їхні малолітні діти ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 проживають з відповідачем. У квітні 2018 року розпорядженням голови Костопільської районної державної адміністрації визначено участь позивача у вихованні дітей за місцем його проживання щотижня із пятниці 17:00 години до неділі 17:00 години та 1/2 періоду шкільних канікул, однак відповідач чинить перешкоди позивачу у спілкуванні з дітьми, наслідок чого позивач змушений звернутись до суду. Просить зобовязати відповідача не чинити йому перешкод у вихованні дітей та надати позивачу право забирати дітей до місця проживання позивача із пятниці 18:00 години до неділі 20:00 години, на 1/2 частину шкільних канікул та з початку червня 2019 року по два тижня у кожного з батьків.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав повністю. Пояснив суду, що відповідач ОСОБА_2 чинить йому перешкоди у спілкуванні з дітьми, оскільки неодноразово не дозволяла забирати дітей у визначені дні та години, внаслідок чого порушуються права позивач на участь у спілкуванні з дітьми та на участь у їх вихованні. В судовому засіданні позивач також вказав, що кілька разів відповідач не пускала дітей до позивача, мотивуючи їх хворобою і що кілька разів, коли позивач забирав дітей до себе, то залишав їх з бабою, а сам йшов у своїх справах. Також вказав, що не забирає дітей взагалі, коли їде на заробітки.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечила та пояснила суду, що не чинить перешкод позивачу у спілкуванні з дітьми та у їх вихованні. Вказала, що діти часто хворіють і в такі дні вона не може відпустити дітей з позивачем. Також пояснила, що діти часто самі не хочуть іти до позивача і їй доводиться їх переконувати, що з батьком необхідно спілкуватись.

Представник третьої особи ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що службою у справах дітей здійснювався контроль за виконанням розпорядження про визначення участі позивача у вихованні дітей і перешкод у реалізації прав позивача виявлено не було. Також пояснила, що діти дійсно хворіють часто. Крім того пояснила, що позивач звертався до служби з приводу контролю за цільовим витрачанням відповідачем аліментів, які позивач сплачує на утримання дітей, служба здійснювала такий контроль і нецільового використання аліментів не виявлено.

Суд також заслухав малолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які вказали, що матір не чинить перешкод батьку у спілкуванні з ними, не забороняє йти до батька, а вони часто самі не хочуть іти до батька, оскільки їм не цікаво, адже батько з ними не проводить час, часто залишає їх вночі, а сам кудись іде. Також неповнолітні пояснили, що коли батько забирає їх, то часто водить в дитячі ігрові кімнати, куди вони не хочуть ходити, оскільки їм не подобається там. Діти підтвердили, що коли вони не хочуть йти до батька, він іноді забирає їх силоміць.

Суд, заслухавши пояснення позивача та відповідача, третьої особи, думку малолітніх дітей сторін, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши наявні у матеріалах справи докази, встановив наступне.

Сторони є батьками малолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ГЮ № 119291 від 232.06.2010 року та серії І-ГЮ № 152610 від 04.10.2011 року відповідно.

Розпорядженням голови Костопільської районної державної адміністрації від 03.04.2018 року № 113 «Про участь батька у вихованні дітей» визначено участь ОСОБА_1 у вихованні малолітніх дітей за місцем його проживання щотижня із пятниці 17:00 години до неділі 17:00 години та 1/2 періоду шкільних канікул.

Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Отже, при вирішенні спору щодо участі у вихованні та визначенні порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, суд має виходити, передусім, з інтересів дитини з урахування кожних конкретних обставин справи. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом лише в інтересах дитини.

При визначенні найкращих інтересів дитини у конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв'язки із сім'єю, крім випадків, коли доведено, що сім'я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України»).

Конвенцією про права дитини закріплено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частиною третьою статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що дитина, яка розлучається з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Частиною 1 статті141 Сімейного кодексу України, якою встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно зі статтею 153 Сімейного кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (частини перша, друга статті 155 Сімейного кодексу України).

Частинами другою третьою статті 157 Сімейного кодексу України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно зі статтею 159 Сімейного кодексу України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що кілька разів позивач не мав можливості забирати дітей до себе у час, визначений органом опіки та піклування, але такі випадки виникали внаслідок того, що на той момент діти хворіли, або існували інші обєктивні обставини, які цьому перешкоджали, в тому числі і бажання самих дітей, зайнятість у школі та позашкільному житті. Вказану обставину підтвердила відповідач у своїх поясненнях, а також про це зазначив представник третьої особи.

Крім того судом встановлено, що малолітні діти ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 часто самі не бажають спілкуватися та не хочуть йти до батька. Мати дітей не перешкоджає їм бачитись та спілкуватись з батьком і переконує, що таке спілкування необхідне.

Також суд звертає увагу, що позивач ОСОБА_1 звертаючись до суду з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми фактично також просить змінити спосіб участі у спілкуванні з дітьми та участі у їх вихованні, але разом з тим, враховуючи, що це окрема позовна вимога, не наводить підстав для зміни вже встановленого способу його участі у вихованні дітей та у спілкуванні з ними. У своїх поясненнях вказану вимогу мотивує тим, що проживає далеко від дітей і йому незручно забирати їх, а потім відводити до відповідача у визначені години. До органу опіки та піклування з приводу зміни способу участі у спілкуванні з дітьми позивач у встановлений законом спосіб не звертався.

Судом встановлено, що на час розгляду справи малолітнім дітям виповнилось 8 та 7 років, а тому суд дійшов висновку про те, що тривала (протягом двох тижнів на місяць) необхідність проживання дітей з батьком з урахуванням необхідності відвідування школи дітьми, є постійною зміною звичних для дітей умов життя, а тому підстав для зміни визначеного розпорядженням голови Костопільської районної державної адміністрації від 03.04.2018 року №113 способу участі позивача у вихованні дітей та спілкуванні з ним немає і такий порядок є обґрунтованим, справедливим, систематичним та цілком достатнім для повноцінного спілкування позивача з дітьми і таким, що відповідає інтересам дітей. Суд при цьому виходить з якнайкращого забезпечення інтересів дітей, що відповідає статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (обставина щодо тривалої необхідності проживання дітей з батьком була предметом розгляду у Верховному Суді і відповідна правова оцінка щодо вказаної обставини викладена у постанові від 29.08.2018 року у справі № 750/6376/16-ц).

Відповідно до ч.ч.1,5,6 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За результатами судового розгляду суд дійшов переконливого висновку, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено порушення його прав, вчинення відповідачем перешкод у спілкуванні позивача з дітьми та наявності підстав для зміни способу участі позивача у спілкуванні з дітьми та участі у їх вихованні, а тому позов не підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 141, 176, 211, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (м.Костопіль Костопільського району Рівненської області, вул.Рівненська 109/24) до ОСОБА_2 (м.Костопіль Костопільського району Рівненської області, вул.Тютюнника, 8) про усунення перешкод у вихованні дітей залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду через Костопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 /тридцяти/ днів з дня його проголошення.

Якщо у судовому засіданні оголошено лише вступну і резолютивну частини рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення - 05.03.2019.

СуддяОСОБА_6