ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 672/1242/18
Провадження № 22-ц/4820/1192/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.

секретар судового засідання Гриньова А.М.

за участю: представника апелянта Твердохліб І.Ю.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 672/1242/18 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Гарант Ойл Групп» на рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 18 березня 2019 року (суддя Шинкоренко С.В.) у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Гарант Ойл Групп» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Каплун Юрій Вікторович, Городоцький районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, про визнання недійсним договору та зобов`язання повернути частку цілісного майнового комплексу.

Заслухавши доповідача, пояснення представника учасників справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

У вересні 2018 року ТОВ «Гарант Ойл Групп» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Каплун Ю.В., Городоцький РВ ДВС ГТУЮ у Хмельницькій області, про визнання недійсним договору та зобов`язання повернути частку цілісного майнового комплексу.

В обґрунтування позову зазначало, що 01.06.2009 між ним та ФОП ОСОБА_1 був укладений договір підряду, згідно з яким товариством було сплачено на рахунки ОСОБА_1 кошти в сумі 232 700 грн. Вказувало, що ОСОБА_1 роботи були виконанні частково на загальну суму 33304,49 грн., а кошти в сумі 199395,51 грн. повернуті товариству не були.

Зазначало, що рішенням Господарського суду Хмельницької області від 23.06.2015 стягнуто з ФОП ОСОБА_1 та користь ТОВ «Ю. ОСОБА_3 .А.» (зараз ТОВ «Гарант Ойл Групп») 199 395,51 грн. заборгованості та 3987, 91 грн., судового збору, разом 203 383,42 грн., а 08.08.2015 видано наказ про примусове виконання рішення. Вказує, що станом на день подання позову рішення суду виконане не було.

Позивач зазначає, що в ході проведення виконавчих дій було встановлено, що ОСОБА_1 станом на 23.06.2015 належало на праві власності 9/50 частки цілісного майнового комплексу кооперативного підприємства «Заготпром», яке розташоване по АДРЕСА_1 , проте 12.08.2015 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплун Ю.В. було посвідчено договір дарування за яким ОСОБА_1 подарував належну йому на праві власності частку цілісного майнового комплексу ОСОБА_2

Вважає, що відповідачі уклали між собою фіктивний договір дарування 9/50 частки цілісного майнового комплексу кооперативного підприємства «Заготпром», яке розташоване по АДРЕСА_1 , з метою ухилення від примусового виконання рішення Господарського суду Хмельницької області від 23.06.2015 про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 заборгованості в сумі 203383 грн. 42 коп. на користь ТОВ «Гарант Ойл Групп». А тому, позивач вважає, що його права порушені укладенням договору дарування, оскільки позивач, як стягувач, позбавлений можливості отримати кошти за рішенням суду за рахунок належного боржнику майна.

Рішенням Городоцького районного суду Хмельницької області від 18 березня 2019 року у задоволенні позову ТОВ «Гарант Ойл Групп» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Каплун Ю.В., Городоцький РВ ДВС ГТУЮ у Хмельницькій області, про визнання недійсним договору та зобов`язання повернути частку цілісного майнового комплексу відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ТОВ «Гарант Ойл Групп» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Апелянт вважає, що при ухвалені оскаржуваного рішення судом було порушено норми матеріального права, а саме ч. 5 ст.ст. 203, 234 ЦК України та норми процесуального права ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України. Посилається на те, що підставою для звернення до суду з позовом була та обставина, що ОСОБА_1 умисно відчужив за договором дарування належну йому на праві власності 9/50 частки цілісного майнового комплексу з метою ухилення від виконання рішення Господарського суду Хмельницької області від 23.06.2015, а укладений договір дарування не був спрямований на настання наслідків обумовлених ним, та має бути визнаний судом недійсним з підстав його фіктивності. Вказує на наявність між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дружніх відносин, що ще раз підтверджує наявність умислу ОСОБА_1 на ухилення від сплати боргу за рішенням суду шляхом відчуження власного нерухомого майна ОСОБА_2 Вказує на те, що судом не взято до уваги, що в договорі дарування сторони визначили занижену ринкову вартість об`єкта нерухомого майна, що також ставить під сумнів дійсні наміри сторін правочину та є однією з підстав для визнання його недійсним. Крім того, було відчужено нерухоме майно без згоди кооперативного підприємства.

ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ТОВ «Гарант Ойл Групп» на рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 18 березня 2019 року, посилаючись на її необґрунтованість та ненадання позивачем доказів порушення його прав.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 підтримав апеляційну скаргу.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, місце і час слухання справи повідомлені належним чином.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися за засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог щодо фіктивності оспорюваного правочину.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується з таких підстав.

Встановлено, що рішенням Господарського суду Хмельницької області від 23.06.2015 з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 було стягнуто на користь ТОВ «Ю.С.А.» (правонаступником якого є ТОВ «Гарант Ойл Груп») 199 395 грн. 51 коп. заборгованості та 3987 грн. 91 коп. судового збору. 08.07.2015 рішення суду набрало чинності.

На виконання рішення Господарського суду Хмельницької області 08 липня 2015 року було видано наказ про примусове виконання рішення (а.с. 9 т. 1).

10.09.2015 державним виконавцем відділу ДВС Городоцького районного управління юстиції було відкрито виконавче провадження ВП № 48664559 щодо примусового виконання наказу № 911/1687/15 Господарського суду Хмельницької області про стягнення з ФОП ОСОБА_1 на користь ТОВ «Ю. ОСОБА_3 .А.» 199 395 грн. 51 коп. заборгованості та 3987 грн. 91 коп. судового збору (а.с. 10 т. 1).

Разом з тим, 12.08.2015 за договором дарування ОСОБА_1 подарував ОСОБА_2 9/50 частки цілісного майнового комплексу кооперативного підприємства «Заготпром», який розташований по АДРЕСА_1 Хмельницької АДРЕСА_2 (а.с. 76-77 т. 1). Та 12.08.2015 було здійснено державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на нерухоме майно (а.с. 78 т. 1).

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення про стягнення коштів, що набрало законної сили. Боржник (дарувальник), проти якого ухвалено судове рішення про стягнення коштів та відкрито виконавче провадження, та (обдаровуваний), які укладають договір дарування, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, оскільки укладається договір дарування, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.

Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України).

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені у статті 203 ЦК України. Підстави недійсності правочину визначені у статті 215 ЦК України.

Згідно зі статтею 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до змісту статті 234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

Вказана правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року по справі № 369/11268/16-ц.

Звертаючись до суду з позовом, ТОВ «Гарант Ойл Групп» посилалось на те, що внаслідок укладення договору дарування він позбавлений можливості задовольнити свої вимоги як кредитор (стягувач) на стадії примусового виконання судового рішення шляхом звернення стягнення на належне боржнику майно, оскільки вказаний правочин був вчинений відповідачами після ухвалення рішення.

На час звернення позивача до суду судове рішення господарського суду про стягнення з ФОП ОСОБА_1 боргу не виконане.

Колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 , відчужуючи належну йому 9/50 частки цілісного майнового комплексу ОСОБА_2 був обізнаний про предмет спору, наявність судового рішення господарського суду про стягнення з нього боргу на загальну суму 203 383,42 грн., оскільки він вів справу в господарському суді через свого представника ОСОБА_5 , який і отримував копію судового рішення, а тому міг передбачити негативні наслідки для себе у випадку примусового виконання вказаного судового рішення (а.с. 31 т. 1, а.с. 68 т. 2). Тобто оспорюваний договір дарування не був направлений на реальне настання правових наслідків, а спрямований на неможливість звернення стягнення на належне боржнику майно в ході примусового виконання судового рішення та порушення в майбутньому законних майнових прав позивача, а тому підлягає визнанню недійсним.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики ЄСПЛ»), стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод підлягає застосуванню для захисту правомірних очікувань щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною майна.

Законні очікування розглядаються як елемент правової визначеності, в тому числі і тоді, коли йдеться про захист законних очікувань щодо здійснення права власності. Характеристика очікувань як легітимних поєднує в собі їх законність, яка зумовлена реалізацією особою належного особі суб`єктивного права, а також їх обґрунтованість, тобто зумовлену законом раціональність сподівань учасників суспільних відносин.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно із частинами другою та третьою статті 13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Реституція як спосіб захисту цивільного права (ч. 1 ст. 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв`язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину.

Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (ч. 3 ст. 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Звертаючись з позовом про визнання недійсним спірного договору дарування позивач вважав, що правовим наслідком такої недійсності є повернення сторін до попереднього становища з метою забезпечення виконання рішення суду у справі, у рамках якої було вжито заходи забезпечення.

Отже, захист інтересів позивача у даному спорі є можливим саме із застосуванням правового механізму, передбаченого статтею 215 ЦК України. А тому, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Гарант Ойл Групп» про зобов`язання ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1 належну останньому 9/50 частки цілісного майнового комплексу на підставі ст. 216 ЦК України задоволенню не підлягають.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо зазначення в договорі дарування заниженої вартості нерухомого майна, що є також підставою для визнання його недійсним через фіктивність, оскільки такий договір є безоплатним.

Крім того, безпідставними є доводи апеляційної скарги щодо визнання договору недійсним з тих підстав, що відчуження майна здійснено без згоди кооперативного підприємства «Заготпром», оскільки вказані обставини не порушують права позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Гарант Ойл Групп».

З урахуванням викладеного вище, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягає відшкодуванню судовий збір (сплачений при подачі позову, заяви про забезпечення позову та апеляційної скарги) пропорційно до розміру задоволених позовних вимог немайнового характеру в розмірі 4885 грн. 25 коп., по 2442 грн. 62 коп. з кожного.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Гарант Ойл Групп» задовольнити частково.

Рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 18 березня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити частково.

Визнати недійсним договір дарування 9/50 частки цілісного майнового комплексу, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю.В. та зареєстрований в реєстрі за № 6080.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_4 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Гарант Ойл Групп» (місцезнаходження: 37043, Полтавська область, Пирятинський район, шлях Київ-Харків, корпус 134 км, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 25392923) по 2442 грн. 62 коп. судового збору.

В решті позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 14 листопада 2019 року.

Суддя-доповідач /підпис/ І.В. П`єнта

Судді: /підпис/ А.П. Корніюк

/підпис/ О.І. Талалай

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду І.В. П`єнта