ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3507/19 Справа № 212/8527/18 Суддя у 1-й інстанції - Власенко М. Д. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, в м. Кривому Розі, у порядку ч. 13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційні скарги ОСОБА_2, який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 та Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 грудня 2018 року, яке постановлено суддею Власенко М.Д. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 10 грудня 2018 року,-

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі ПАТ «Кривбасзалізрудком») і просив стягнути у відшкодування моральної шкоди 18 410,00 грн. у звязку з ушкодженням здоровя, посилаючись на те, що з ним стався нещасний випадок на виробництві відповідача.Висновком МСЕК від 25 червня 2014 року йому було первинно встановлено втрату професійної працездатності в загальному розмірі 10% в звязку з трудовим каліцтвом.

Висновком МСЕК від 01 липня 2015 року позивачу ОСОБА_1 встановлено 10 % втрати професійної працездатності в звязку з трудовим каліцтвом, безстроково.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 грудня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 9 000 грн. без утримання податку з доходів з фізичних та на користь держави стягнуто судовий збір у сумі 704,80 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_2, просить змінити рішення суду в частині розміру стягнутої судом моральної шкоди, задовольнивши позовні вимоги позивача у повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт вказує на те, що визначений судом розмір моральної шкоди 9 000 грн. є значно заниженим, таким, що не відповідає розясненням, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди», відсотку втрати працездатності в розмірі 10 %, наслідком трудового каліцтва, так як позивач постійно лікується та проходить численні огляди МСЕК, та повязані з цим моральні страждання позивача, істотність вимушених змін в його житті, важкість стану здоровя, у звязку з чим вважає суму стягнутої моральної шкоди необґрунтованою та значно заниженою.

В апеляційній скарзі представник відповідача ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Вважає, що судом не враховано те, що нещасний випадок стався з вини позивача, який порушив вимоги інструкції з охорони праці для підземного електрослюсаря чергового та з ремонту устаткування підземного гірничого цеху.

Також звертає увагу на те, що на додатках до позовної заяви замість підпису представника позивача факсиміле.

Зокрема, в матеріалах справи відсутні докази підтвердження факту заподіяння позивачу моральної шкоди та не враховано відсутність вини підприємства у спричиненні шкоди позивачу.

Крім того, матеріали справи не містять належних доказів щодо спричинення моральної шкоди позивачу, а визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди не ґрунтується на засадах верховенства права, є незаконним, необґрунтованим та не відповідає сталій судові практиці при розгляді аналогічних справ.

Також вважає, що суд першої інстанції не вірно визначив розмір судового збору, який стягнув з відповідача на користь держави.

У відзиві на апеляційну скаргу позивача, представник відповідача зазначає, що в апеляційній скарзі позивачем не зазначено про порушення судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права. Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінки. Також вважає, що зазначені вимоги в апеляційній скарзі щодо збільшення моральної шкоди є необґрунтованими, тому просить залишити без задоволення апеляційну скаргу представника позивача.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційних скарг та відзиву представника відповідача на апеляційну скаргу позивача, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги представника позивача та відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» підлягають залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 в період з 24 липня 2006 року по 30 січня 2017 року працював на підприємстві відповідача. 30 січня 2017 року звільнений за згодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с. 25-30).

25 квітня 2014 року 0 14 годині 40 хвилин на дільниці № 1 шахти ім. Леніна підземного гірничого цеху Сервісного управління з ремонту та монтажу шахтного обладнання ПАТ «Кривбасзалізрудком» при виконанні трудових обовязків з позивачем стався нещасний випадок, під час якого він отримав тілесні ушкодження у вигляді скальповано рваної циркулярної рани 4-го пальця правої кисті з оголенням кістки основної фаланги 4-го пальця правої кисті.

ОСОБА_3 форми Н-5 від 29 квітня 2014 року розслідування нещасного випадку, зазначено що 25 квітня 2014 року о 14 годині 40 хвилин ОСОБА_1 під час виходу останнім з кузова вантажно пасажирського автомобіля «Камаз» біля адміністративно побутового комбінату шахти ім. Леніна, пересуваючись по металевій драбині, тримався правою рукою за борт автомобіля, а лівою рукою - за поручень драбини, стрибнув з останнього щабля драбини на землю, при цьому зачепився обручкою за борт автомобіля, внаслідок чого отримав травму 4-го пальця правої кисті (а.с. 11-16).

Відповідно до п. 6 ОСОБА_3 форми Н-5 про проведення розслідування нещасного випадку від 29 квітня 2014 року встановлено, що особами, дії або бездіяльність якої призвели до нещасного випадку є ОСОБА_1, який не подбав про особисту безпеку при знаходженні на території підприємства, чим порушив вимоги п. 1.4.3 «Інструкції з охорони праці № 1 для підземного електрослюсаря чергового та з ремонту устаткування підземного гірничого цеху». Запропоновано ОСОБА_4 притягти до відповідальності (а.с. 17-22).

Відповідно до висновку МСЕК від 25 червня 2014 року позивачу первинно встановлено 10% втрати професійної працездатності у звязку трудовим каліцтвом ( а.с. 7).

При наступному переогляді, відповідно до висновку МСЕК від 01 липня 2015 року, позивачу повторно встановлено 10% втрати професійної працездатності у звязку трудовим каліцтвом (а.с.9-10).

Суд, частково задовольняючи позов, виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_1 та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки втрата професійної працездатності отримано позивачем під час виконання ним трудових обов'язків і пов'язане з виробництвом, і наявності у зв'язку з цим підстав, передбачених ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди та розміром відшкодування моральної шкоди, з наступних підстав.

ОСОБА_3 ст.4 Закону України «Про охорону праці», державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у звязку з отриманою на виробництві травмою, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як він переносить фізичний біль, зазнав порушення свого звичайного способу життя і вимушений витрачати свої сили на організацію свого життя, внаслідок чого переносить моральні страждання та хвилювання.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з розясненнями, наданими у Постанові Пленуму Верховного Суду України в п. 13 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями.

Доводи апеляційної скарги представника відповідача про те, що судом не враховано, що нещасний випадок стався з вини позивача, який порушив вимоги інструкції з охорони праці для підземного електрослюсаря чергового та з ремонту устаткування підземного гірничого цеху, колегія суддів не бере до уваги, оскільки відповідно до частин 1, 3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутим з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховано характер отриманої позивачем травми, відсоток втрати ним професійної працездатності у розмірі 10%, стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, зважаючи на встановлення ступеню втрати професійної працездатності.

Суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у звязку з трудовим каліцтвом, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як порушено та порушуються його нормальні життєві звязки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, оскільки відчуває складності, внаслідок чого переносить моральні страждання.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з розясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України в п. 13 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями.

У звязку з чим, посилання представника відповідача в апеляційній скарзі на те, що визначений судом є необґрунтованим та не відповідає сталій судові практиці при розгляді аналогічних справ є безпідставними та суперечать чинному законодавству, згідно якого суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України ( ч.1 ст. 8 ЦПК України).

Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги представника позивача щодо необґрунтованого розміру моральної шкоди, визначеного судом до стягнення з відповідача на користь позивача, оскільки розмір моральної шкоди визначено з урахування розяснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Так, в судовому засіданні встановлено, що у зв'язку з отриманою травмою позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він, на теперішній час, втратив професійну працездатність у розмірі 10 %. Після втрати працездатності, у позивача змінилися умови життя, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, проходить численні огляди МСЕК, та повязані з цим моральні страждання позивача, істотність вимушених змін в його житті, важкість стану здоровя.

Доводи представника відповідача про недоведеність факту моральної шкоди, не заслуговують на увагу, оскільки сам факт стійкої втрати працездатності, з точки зору погіршення здоровя, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст. 3 Конституції України, відповідно до якої, людина, її життя і здоровя, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги представника відповідача про те, що на додатках до позовної заяви замість підпису представника позивача факсиміле, оскільки згідно із ч. 3 ст. 207 ЦК України використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Як вбачається з матеріалів справи позовна заява підписана власноруч представником ОСОБА_2

ОСОБА_3 положення закріпленого в п.2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674 в редакції, чинній на момент постановлення рішення судом першої інстанції, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, а також смертю фізичної особи.

Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Зі змісту положень п.3 ч. 3 ст. 175, п.1.ч.1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Позивач подав позов про стягнення моральної шкоди спричиненої ушкодженням здоровя та визначив її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Так, відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.1, п.п. 1 п.1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ( в редакції на час подання позову) за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною-особою підприємцем, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

ОСОБА_3 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб на місяць на 1 січня 2018 року становив 1 762,00 грн., тобто за подання позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, судовий збір не може бути меншим 704,80 грн. та не може перевищувати 8 810,00 грн.

У зв'язку з цим, викладені в апеляційній скарзі доводи представника відповідача щодо порушення судом першої інстанції норм законодавства при стягненні в повному розмірі судового збору з відповідача на користь держави, колегія суддів визнає такими, що не заслуговують на увагу та не враховує їх.

У зв'язку з цим, викладені в апеляційній скарзі доводи представника відповідача щодо порушення судом першої інстанції норм законодавства при стягненні в повному розмірі судового збору з відповідача на користь держави, колегія суддів визнає такими, що не заслуговують на увагу та не враховує їх.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні рішення врахував тяжкість фізичних і моральні страждань позивача, їх тривалість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, тривалість роботи позивача на підприємстві відповідача, конкретні обставини по справі, і наслідки, що наступили, виходив із засад розумності, виваженості та справедливості вірно визначив розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача у вигляді одноразового відшкодування у розмірі 9 000,00 гривень.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права, тому апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_2, який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 та Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 04 березня 2019 року.

Головуючий:

Судді: