Постанова

Іменем України

28 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 491/1447/16-ц

провадження № 61-25153св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - комунальне підприємство Ананьївської районної ради «Редакція газети «Вісті Ананьївщини»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Ананьївського районного суду Одеської області від 21 березня 2017 року у складі судді: Желяскова О. О. та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 23 травня 2017 року у складі колегії суддів: Сегеди С. М., Гайворонського С. П., Кононенко Н. А.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до комунального підприємства Ананьївської районної ради «Редакція газети «Вісті Ананьївщини» (далі - КП «Вісті Ананьївщини») про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку.

Позов обґрунтований тим, що з 04 січня 1999 року ОСОБА_4 працював в редакції районної газети «Вісті Ананьївщини», останнім часом на посаді оператора комп'ютерного набору. Згідно наказу № 31 від 01 листопада 2016 року позивач був звільнений з роботи на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП з 02 листопада 2016 року за відсутність на роботі без поважних причин 28 жовтня 2016 року протягом більше трьох годин робочого дня. Копію вказаного наказу отримав 02 листопада 2016 року.

Позивач вказував, що звільнення є незаконним, а наказ таким, що підлягає скасуванню з поновленням його на роботі, не заперечуючи того факту, що 28 жовтня 2016 року з 10.00 год до 12.00 год був відсутнім на робочому місці, оскільки як працівник редакції знаходився на сесії Ананьївської районної ради, де мав слухати звіт редактора районної газети. До редакції він не повернувся через те, що попередні півтора-два роки в останній день робочого тижня, з дозволу та за згодою редактора, редакція працювала до обіду (після обіду жіноча половина колективу влаштовувала санітарний час, а чоловіки поверталися додому). До 28 жовтня 2016 року ніяких претензій з цього приводу з боку редактора не було. Тому вважав, що його звільнення спричинене критикою з його боку професійних якостей редактора газети ОСОБА_5 на одному із засідань постійної комісії районної ради, тобто є цілком спланованою акцією, а відсутність позивача на роботі 28 жовтня 2016 року лише прискорила розправу над ним.

Оскільки звільнення з роботи є дисциплінарним стягненням, порядок накладення якого передбачено статтею 149 КЗпП, власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок та попередню роботу працівника. Однак відповідач проігнорував вимоги закону, не використав можливість застосування іншого стягнення у вигляді догани.

ОСОБА_4 просив: визнати недійсним наказ від 01 листопада 2016 року № 31 про звільнення з роботи; скасувати наказ від 01 листопада 2016 року № 31 про звільнення з роботи; поновити на роботі з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанції

Рішенням Ананьївського районного суду Одеської області від 21 березня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 23 травня 2017 року, відмовлено в задоволенні позову.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій мотивовані тим, що ОСОБА_4 здійснив прогул на робочому місці 28 жовтня 2016 року, оскільки був відсутній на роботі без поважних причин більше трьох годин протягом робочого дня - з 13 год 00 хв до 17 год 00 хв. Звільнення позивача з займаної посади на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП є правомірним та здійснене з дотриманням вимог чинного законодавства України. Позивач не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог та доводів.

При відхиленні доводів апеляційної скарги про неврахування рішення апеляційного суду Одеської області від 11 липня 2013 року, яким позивача ОСОБА_4 було поновлено на роботі в КП «Вісті Ананьївщини» з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди апеляційний суд вказав, що оскільки предметом судового розгляду було звільнення позивача, яке відбулось 26 березня 2012 року по пункту 3 статті 40 КЗпП (за систематичне невиконання посадових обов'язків, не етичну поведінку, завдання образ, заборону працівникам редакції виконувати посадові обов'язки), а тому жодним чином не пов'язаний з предметом цієї справи, яким є питання щодо законності звільнення позивача за прогул, який ним здійснений 28 жовтня 2016 року, тобто через 4 роки і 7 місяців після виниклих правовідносин і через більше ніж 3 роки після ухвалення вказаного судового рішення.

Аргументи учасників справи

У червні 2017 року ОСОБА_4 надіслав касаційну скаргу, в якій просив оскаржені рішення скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог. При цьому посилався на те, що судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що його звільнення з роботи є дисциплінарним стягненням, при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок та попередню роботу працівника. Акти наданні відповідачем сфальсифіковані. Відсутність на робочому місці 28 жовтня 2016 року не призвела до будь-якої шкоди газеті.

У серпні 2017 року КП «Вісті Ананьївщини» надіслало заперечення на касаційну скаргу, в якому просило касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржені рішення без змін.

Заперечення мотивоване тим, що мотиви та підстави зазначені в касаційній скарзі є необґрунтованими. Позивач не навів необхідних доказів. Звільнення позивача відбулося відповідно до чинного законодавства. Позивач неодноразово порушував правила внутрішнього трудового розпорядку, що підтверджується відповідними актами та наказами.

Короткий зміст ухвали суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

Рух справи

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справу передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що позивач працював на посаді оператора комп'ютерного набору «Вісті Ананьївщини».

Відповідно до статуту КП «Вісті Ананьївщини» є юридичною особою, керівництво редакцією здійснює редактор. Працівники редакції призначаються на посаду та звільняються з посади редактором.

Суди встановили, що згідно копії правил внутрішнього трудового розпорядку КП «Редакція газети «Вісті Ананьївщини», а саме пункту 2.8 дію трудового договору може бути припинено з ініціативи працівника, роботодавця та з інших підстав, передбачених законодавством України (статті 28,36,3738,39,40,41 КЗпП України тощо) із обов'язковим дотриманням процедури та умов звільнення, визначених законодавством, для відповідної підстави; п.3.2 розпорядок роботи такий: початок о 08 годині 00 хвилин, перерва на харчування та відпочинок з 12 години 00 хвилин до 13 години 00 хвилин, закінчення роботи о 17 годині 00 хвилин.

Суди встановили, що 28 жовтня 2016 року, в присутності працівників КП «Вісті Ананьївщини» (редактора газети ОСОБА_5, відповідального секретаря ОСОБА_10., головного бухгалтера ОСОБА_6, голови Ради трудового колективу, оператора комп'ютерної верстки ОСОБА_7, експедитора ОСОБА_8 та в присутності завідуючого загальним відділом апарату Ананьївської районної ради ОСОБА_9.) було складено акт «про відсутність на робочому місці 28 жовтня 2016 року оператора комп'ютерного набору КП «Вісті Ананьївщини» ОСОБА_4», в якому зазначено, що 28 жовтня 2016 року оператор комп'ютерного набору КП «Вісті Ананьївщини» ОСОБА_4, без відповідного дозволу, був відсутній на своєму робочому місці з 13 години 00 хвилин до 17 години 00 хвилин, а саме безперервно чотири години, що засвідчено підписами працівників редакції.

Наказом №31 від 01 листопада 2016 року, ОСОБА_4 звільнено з посади кореспондента КП Ананьївської районної ради «Редакція газети «Вісті Ананьївщини» з 02 листопада 2016 року. Крім того, 02 листопада 2016 року о 08 годині 40 хвилин, редактором КП Ананьївської районної ради "Редакція газети "Вісті Ананьївщини" в присутності ОСОБА_4 та всіх працівників редакції газети було зачитано вголос наказ №31 від 01 листопада 2016 року щодо звільнення ОСОБА_4 з посади оператора комп'ютерного набору та запропоновано поставити свій підпис про те, що він ознайомлений з наказом, однак він відмовився від підпису, про що було складено акт щодо відмови від підпису в наказі КП «Вісті Ананьївщини» від 02 листопада 2016 року, який підписаний всіма працівниками редакції.

Суди встановили, що позивач був відсутнім на робочому місці без поважних причин 28 жовтня 2016 року з 13 години 00 хвилин до 17 години 00 хвилин, тобто більше трьох годин протягом робочого дня. Доказів, що свідчили б про поважність причин відсутності на роботі позивачем не надано.

Згідно пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір у випадку здійснення працівником прогулу без поважних причин.

Прогул - це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно чи загалом). Для звільнення працівника на такій підставі власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин упродовж робочого дня (постанова Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 761/30967/15-ц).

Основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних є наявність об'єктивних, незалежних від волі самого працівника обставин, які повністю виключають вину працівника.

Встановивши, що звільнення позивача відбулося із дотриманням встановленого законом порядку, суди зробили обґрунтований висновок про відмову в задоволенні позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені рішення ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Ананьївського районного суду Одеської області від 21 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 23 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н. О. Антоненко

В.І. Журавель