ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Лівінського С.В., Суханової Є.М.,
за участю секретаряМариненко Я.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 16 вересня 2019 року про повернення заяви про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права користування квартирою, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права користування квартирою.

У вересні 2019 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення доказів шляхом витребування у ПАТ КБ «Приватбанк» всієї інформації про рух грошових коштів на рахунках ОСОБА_2 за період з 01.01.2014 р. по 10.09.2019 р. Заява обґрунтована тим, що отримана інформація може підтвердити, що спірна квартира була придбана за рахунок спільних коштів подружжя.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 16 вересня 2019 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення доказів - повернуто заявнику (а.с.22).

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нове судове рішення, яким задовольнити заяву про витребування доказів.

У скарзі заявник вказує на те, що квартира, право на користування якою, просить визнати позивач, є спільною сумісною власністю. Надання банком інформації про накопичені грошові кошти та їх зняття може підтвердити придбання квартири за рахунок спільних коштів. Заява про забезпечення доказів подавалась у зв`язку з неможливістю позивача самостійно надати докази, стосовно коштів, які перебували на рахунках дружини.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження сторонам було надано строк для подачі відзивів на апеляційну скаргу.

29.10.2019 року до суду надійшов відзив ОСОБА_2 , у якому відповідач вказує, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, постановленою з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає залишенню без змін. Зазначає, що вона є одноосібним власником квартири, на підставі договору дарування, а тому майно є особистою приватною власністю. В заяві про забезпечення доказів позивачем не обґрунтовано для доказування яких фактів необхідно витребувати інформацію з АТ КБ «Приватбанк», з урахуванням того, що предмет позову не містить спір про визнання за ОСОБА_1 спільної сумісної власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1,5,6,9,10,14,19,37-40 частини першої ст. 353 ЦПК України, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Повертаючи заяву про забезпечення доказів, суд першої інстанції виходив з того, що подана заява не відповідає вимогам ст. 117 ЦПК України, оскільки всупереч зазначеним положенням закону позивач, з огляду на предмет позову, не зазначив обставин, для доказування яких необхідна витребувана інформація з ПАТ КБ «Приватбанк», оскільки підстави позову не містять посилань на те, що позивач вважає квартиру спільною сумісною власністю. Крім того, не обґрунтовано необхідності забезпечення доказів. Так, не зазначено, які є підстави припускати, що засіб доказування (інформація про рух коштів на рахунках ПАТ КБ «Приватбанк») може бути втрачений, збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів дійшла висновку, що постановлена судом ухвала повністю відповідає вимогам процесуального закону, з огляду на наступне.

Згідно із ч.ч. 1-3 ст. 116 ЦПК України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом. Заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви.

Частина перша статті 117 ЦПК України містить перелік вимог до заяви про забезпечення доказів, зокрема у заяві необхідно зазначити докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні; обґрунтування необхідності забезпечення доказів; спосіб, у який заявник просить суд забезпечити докази, у разі необхідності - особу, у якої знаходяться докази.

Виходячи зі змісту ч.4 ст.117 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення доказів подано без додержання вимог цієї статті, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернення до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитися правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

У даному випадку, подана заява не містить відомостей, що стосуються обставин справи та предмету спору, для доказування яких слід застосувати заходи забезпечення доказів та обґрунтування необхідності забезпечення таких доказів.

Таким чином, перевіряючи відповідність поданої заяви вимогам ЦПК України, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що зміст заяви не відповідає вимогам статей 116, 117 ЦПК України, а відтак заявник не дотримався процесуального порядку її пред`явлення.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про повернення ОСОБА_1 заяви про забезпечення доказів є законним і ґрунтується на вимогах законодавства.

Колегія суддів критично оцінює доводи апеляційної скарги, оскільки докази, що просить витребувати позивач не стосуються предмету позову та обставин доказування.

Доводи апеляційної скарги заявника не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права.

Так, заходи по забезпеченню доказів не можуть здійснюватись судом лише на підставі звернення суб`єкта доказування. Підстави та порядок забезпечення доказів чітко визначені нормами 116, 117 ЦПК України. Зазначені норми передбачають не тільки заходи, що сприяють суб`єкту доказування у забезпеченні доказів, а також встановлюють приписи для запобігання безпідставного звернення до суду із заявою під приводом забезпечення доказів.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Отже, оскільки ухвала постановлена судом першої інстанції з дотриманням норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 16 вересня 2019 року - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 16 вересня 2019 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: С.В. Лівінський

Є.М. Суханова