Постанова

Іменем України

20 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 314/3220/17-ц

провадження № 61-39508св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

представник позивача - ОСОБА_2,

відповідачі: Антонівська сільська рада Вільнянського району Запорізької області, ОСОБА_3,

представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Запорізької області від 05 червня 2018 року у складі колегії суддів: Подліянової Г. С., Дашковської А. В., Кримської О. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Антонівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області (далі - Антонівська сільська рада), ОСОБА_3 про визнання недійсним рішення сільської ради та визнання рішення сільської ради таким, що втратило чинність.

Позовна заява мотивована тим, що їй на праві приватної власності на підставі рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 07 жовтня 2009 року належить житловий будинок по АДРЕСА_1

Відповідно до статті 120 ЗК України разом з житловим будинком їй перейшла у користування земельна ділянка площею 0,50 га, якою вона користується з 2009 року та яка раніше була закріплена за попереднім власником житлового будинку - ОСОБА_5, а до цього - з 1986 року за ОСОБА_6

09 жовтня 2008 року двадцять третя сесія п'ятого скликання Антонівської сільської ради прийняла рішення № 39, згідно з яким, на її думку, незаконно надала дозвіл ОСОБА_3 на виготовлення технічної документації та отримання державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,60 га за тією ж адресою, де знаходиться її будинок, у тому числі: 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд; 0,35 га для ведення особистого селянського господарства з метою організації зеленого туризму.

Крім того, пунктом 4 вказаного рішення покладено обов'язок на ОСОБА_3 у шестимісячний термін після прийняття рішення виготовити технічну документацію на земельну ділянку та подати її на затвердження до Антонівської сільської ради. У пункті 5 рішення зазначено: «Попередити гр. ОСОБА_3, що в разі невиконання вимог пункту 4 даного рішення, це рішення втрачає чинність без відшкодування понесених витрат».

Проте, ОСОБА_3 вимоги пункту 4 рішення сесії не виконав, у шестимісячний термін після прийняття вказаного рішення не виготував технічну документацію на земельну ділянку та не подав її на затвердження до Антонівської сільської ради.

31 березня 2011 року п'ята сесія шостого скликання Антонівської сільської ради прийняла рішення № 29 про внесення змін до рішення від 09 жовтня 2008 року № 39, відповідно до якого, зокрема: збільшила земельну ділянку для виділу ОСОБА_7 до 0,7663 га; виключила з пункту 4 рішення № 39 строк шість місяців для виготовлення технічної документації.

Вказувала, що при прийнятті вказаного рішення сільська рада не зважила на те, що рішення від 09 жовтня 2008 року № 39, станом на 31 березня 2011 року вже втратило чинність, тому до нього неможливо вносити будь-які зміни.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просила суд: визнати недійсним рішення п'ятої сесії шостого скликання Антонівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області від 31 березня 2011 року № 29 про внесення змін до рішення двадцять третьої сесії п'ятого скликання Антонівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області від 09 жовтня 2008 року № 39; визнати таким, що втратило чинність з 10 квітня 2009 року рішення двадцять третьої сесії п'ятого скликання Антонівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області від 09 жовтня 2008 року № 39 щодо виділу земельної ділянки площею 0,60 га за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_3

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 06 листопада 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсним та скасовано рішення п'ятої сесії шостого скликання Антонівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області від 31 березня 2011 року № 29 про внесення змін до рішення двадцять третьої сесії п'ятого скликання Антонівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області від 09 жовтня 2008 року № 39.

Визнано таким, що втратило чинність, рішення двадцять третьої сесії п'ятого скликання Антонівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області від 09 жовтня 2008 року № 39 щодо виділу земельної ділянки площею 0,60 га за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_3

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що на час прийняття Антонівською сільською радою рішення від 31 березня 2011 року № 29 у користуванні ОСОБА_1 вже перебувала спірна земельна ділянка та її вилучення у встановленому законом порядку не проводилось.

Також судом взято до уваги, що у пункті 5 рішення Антонівської сільської ради від 09 жовтня 2008 року № 39 ОСОБА_3 було попереджено, що у разі невиконання вимог пункту 4 даного рішення, яким покладено обов'язок у шестимісячний термін після прийняття рішення виготовити технічну документацію на земельну ділянку та подати її на затвердження до Антонівської сільської ради, це рішення втрачає чинність без відшкодування понесених витрат.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Запорізької області від 05 червня 2018 року апеляційні скарги ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 та Антонівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області задоволено частково.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 06 листопада 2017 року скасовано та прийнято постанову, якою позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване лише тим, що позивачем не було надано належних доказів на підтвердження своїх прав спірну на земельну ділянку розміром 0,50 га, тому оскаржуваними рішеннями Антонівської сільської ради права ОСОБА_1 не порушено.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у липні 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення апеляційного суду та залишити у силі рішення суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не врахував, що на час коли Антонівська сільська рада виділяла спірну земельну ділянку ОСОБА_3 вона вже користувалася нею.

Вказує, що апеляційний суд не дослідив тієї обставини, що придбавши у 2009 році будинок по АДРЕСА_1 у попереднього власника - ОСОБА_5, до неї перейшло й право користування спірною земельною ділянкою відповідно до положення статті 30 ЗК України 1990 року. Земельна ділянка ні у неї, ні у попередніх користувачів у порядку, передбаченому законом, не вилучалася, вона з 2009 року сплачує за неї земельний податок.

Зазначає, що судом апеляційної інстанції не взято до уваги ту обставину, що з 2009 року та по теперішній час вона сплачує податок на спірну земельну ділянку, що також підтверджує факт користування нею.

Крім того, судом взагалі не наведено мотивів законності рішення Антонівської сільської ради від 31 березня 2011 року № 29 у частині внесення змін до рішення від 09 жовтня 2008 року № 39, яке на той час втратило чинність.

Доводи осіб, які подали відзиви на касаційну скаргу

У серпні 2018 року представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому вказує на те, що доводи скарги є безпідставними та необґрунтованими. Вважає, що апеляційний суд дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1, оскільки земельна ділянка площею 0,7663 га їй не виділялася.

У серпні 2018 року Антонівська сільська радаподала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому вказує на те, що доводи скарги не спростовують висновків апеляційного суду. Вказує, що спірна земельна ділянка належить до комунальної власності. Вважає, що оскаржуваними рішеннями сільської ради права ОСОБА_1 порушено не було, оскільки у користуванні останньої знаходиться земельна ділянка площею 0,25 га, а у користування ОСОБА_3 передана інша земельна ділянка площею 0,5163 га.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

09 жовтня 2008 року двадцять третя сесія п'ятого скликання Антонівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області прийняла рішення № 39, згідно з яким надала дозвіл ОСОБА_3 на виготовлення технічної документації та державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,60 га за адресою: АДРЕСА_1, у тому числі 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд, 0,35 га для ведення особистого селянського господарства з метою організації зеленого туризму.

Пунктом 4 вказаного рішення на ОСОБА_3 покладено обов'язок у шестимісячний термін після прийняття рішення виготовити технічну документацію на земельну ділянку та подати її на затвердження до Антонівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області.

У пункті 5 рішення зазначено: «Попередити гр. ОСОБА_3, що в разі невиконання вимог п. 4 даного рішення це рішення втрачає чинність без відшкодування понесених витрат».

01 квітня 2009 року двадцять дев'ята сесія п'ятого скликання Антонівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області прийняла рішення № 6, згідно з яким надала дозвіл ОСОБА_1 на виготовлення технічної документації та державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,60 га за адресою: АДРЕСА_1, у тому числі 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд, 0,35 га для ведення особистого селянського господарства.

07 жовтня 2009 року рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області за ОСОБА_1 визнано право власності на житловий будинок у цілому за адресою: АДРЕСА_1 (цивільна справа № 2-1403/2009). Право власності зареєстровано 30 жовтня 2009 року.

31 березня 2011 року п'ята сесія шостого скликання Антонівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області прийняла рішення № 29 про внесення змін до рішення № 39 від 09 жовтня 2008 року двадцять третьої сесії п'ятого скликання Антонівського сільської ради Вільнянського району Запорізької області, за яким:

- збільшила земельну ділянку для виділу ОСОБА_7 до 0,7663 га;

- виключила з пункту 4 рішення № 39 строк шість місяців для виготовлення технічної документації.

08 серпня 2017 року на підставі рішення № 15 Антонівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області від 14 липня 2017 року за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,25 га за адресою: АДРЕСА_1

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

У частинах першій, другій та п'ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Відповідно до стаття 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до частини п'ятої статті 116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Встановивши, що на час прийняття Антонівською сільською радою рішення від 31 березня 2011 року № 29 земельна ділянка по АДРЕСА_1 вже перебувала у користуванні ОСОБА_1 та її вилучення у встановленому законом порядку не проводилось, районний суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, визнання недійсним та скасування вказаного рішення сільської ради.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1, апеляційний суд вказав лише про те, що її права оскаржуваними рішеннями сільської ради порушені не були, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх прав на земельну ділянку розміром 0,50 га.

Законність оскаржуваних нею рішень сільської ради апеляційним судом взагалі не перевірялася.

Повністю з таким висновком апеляційного суду погодитися не можна.

Відповідно до частини першої статті 30 ЗК України у редакції 1990 року при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення

Згідно зі статтею 56 ЗК України 1990 року для ведення особистого підсобного господарства громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передаються безплатно у власність земельні ділянки, в межах населених пунктів, у розмірах, вказаних у земельно-облікових документах, або надаються безплатно у власність у розмірі не більше 0,6 гектара.

За бажанням громадян їм додатково можуть надаватися земельні ділянки у користування.

Загальна площа цих ділянок не повинна перевищувати 1 гектара.

У частинах першій та другій статті 120 ЗК України встановлено, що разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Статтею 152 ЗК України визначено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема:

а) визнання прав;

б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав;

в) визнання угоди недійсною;

г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування;

ґ) відшкодування заподіяних збитків;

д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до частини першої статті 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

У рішенні Вільнянського районного суду Запорізької області від 07 жовтня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, третя особа Антонівська сільська рада Вільнянського району Запорізької області, про визнання права власності на житловий будинок встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було укладено угоду про продаж житлового будинку АДРЕСА_1 (а. с. 11).

Пославшись на те, що відповідно до погосподарської книги за 1986-1989 роки за адресою: АДРЕСА_2 проживала ОСОБА_8 та в її користуванні, як члена колгоспу ім. Калініна, перебувала земельна ділянка 0,50 га, а даних, які б свідчили про те, що за вищезазначеною адресою проживала ОСОБА_5 та, що в її користуванні знаходилася вказана земельна ділянка Погосподарська книга не містить, апеляційний суд не врахував та не перевірив, що ОСОБА_8 здійснила відчуження вказаного будинку ОСОБА_5, до якої перейшло і право користування спірною земельною ділянкою, яка, в свою чергу, відчужила будинок ОСОБА_1

При цьому, апеляційний суд не перевірив, чи вилучалася у встановленому законом порядку спірна земельна ділянка у ОСОБА_8 і у ОСОБА_5

Апеляційним судом також не взято до уваги, що записами у погосподарській книзі користувачем земельної ділянки 0,7663 га вказана ОСОБА_1 (а. с. 89), а також те, що остання сплачує за неї земельний податок.

Апеляційний суд також не звернув увагу та не надав правову оцінку тому, що рішенням Антонівської сільської ради від 31 березня 2011 року № 29 були внесені зміни до рішення від 09 жовтня 2008 року № 39, яке вже втратило чинність на підставі пунктів 4, 5.

Отже, апеляційний суд у порушення вимог статей 263-265, 382 ЦПК України не забезпечив повний та всебічний розгляд справи, дійшов передчасного висновку про те, що оскаржуваними рішеннями сільської ради права ОСОБА_1 не порушені, взагалі не перевірив на предмет законності й обґрунтованості, як рішення районного суду, так і оскаржувані рішення сільської ради.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Оскільки суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанції, збирати нові докази та давати їм оцінку, розгляд справи апеляційним судом проведено не повно, то справу необхідно передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Апеляційного суду Запорізької області від 05 червня 2018 року скасувати справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

Ю. В.Черняк