ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/3130/18
Провадження №2/477/377/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2019 року м. Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі

головуючої судді Л.М.Семенової,

при секретарі Сірюк С.В.,

у підготовчому судовому засіданні по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 сільської ради Вітовського району Миколаївської області, третя особа приватний нотаріус Вітовського районного нотаріального округу Миколаївської області - ОСОБА_4, про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом,

встановив:

27 грудня 2018 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із позовною заявою, в якій, з урахуванням уточнених вимог, просять визнати в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5, померлого15 жовтня 2013 року, за ОСОБА_1 - право власності на квартиру № 1 в будинку № 27, що знаходиться в с.Шевченкове по вул. Шевченка Вітовського району Миколаївської області, та за ОСОБА_2 на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,60 га, що розташована в межах території Вітовського району Миколаївської області та належала спадкодавцю відповідно до державного акту серії МК №2025512 від 02.04.2003 року.

В обґрунтування своїх вимог вказують, що їх батько ОСОБА_6 був сином ОСОБА_5, однак відомості про нього як батька не було зазначено у свідоцтві про народження батька позивачів ОСОБА_6. Тобто, ОСОБА_5 приходиться їм дідом, але офіційно підтвердити вказане вони позбавлені можливості. За життя, на випадок своєї смерті ОСОБА_5 залишив заповіт, яким заповідав ОСОБА_1 квартиру № 1 в будинку № 27, що знаходиться в с.Шевченкове по вул. Шевченка Вітовського району Миколаївської області, а ОСОБА_2 - земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,60 га, що розташована в межах території Вітовського району Миколаївської області, при цьому у заповіті зазначив їх онуками. Оскільки офіційно їх родинні відносини не підтверджені, то довести їх походження від ОСОБА_5 як пращура, зокрема як діда, вони позбавлені можливості та у звязку з чим позбавлені можливості нотаріального оформлення їх спадкових прав, у звязку з чим були змушені звернутися до суду із цим позовом.

Позивач ОСОБА_1 подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просив про розгляд справи за його відсутності.

Представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_7 подав до суду заяву в інтересах свого довірителя, у якій позовні вимоги ОСОБА_8 підтримав та просив про розгляд справи за їх відсутності.

Від відповідача ОСОБА_3 сільської ради Вітовського району Миколаївської області надійшла заява про розгляд справи за відсутності їх представника, у якій також сільська рада не заперечувала проти заявлених вимог ОСОБА_9 та ОСОБА_8

Третя особа приватний нотаріус ОСОБА_4 до суду не прибула, направила на запит суду копію спадкової справи після смерті ОСОБА_5

З урахуванням вимог ч. 3 ст. 211, ст.223 ЦПК України, суд вважає можливим розгляд справи за відсутності сторін та вимог ч. 3 ст. 200, 206, 207 ЦПК у звязку із визнанням позову відповідачем, можливим прийняття рішення у підготовчому судовому засіданні.

Вивчивши матеріали справи, розглядаючи позов в межах заявлених вимог та на підставі поданих доказів судом встановлено наступне.

За даними копії спадкової справи, що відкрита 03.04.2014 року за заявами позивачів про прийняття спадщини після смерті 15 жовтня 2013 року ОСОБА_5 (а.с. 51), останній на випадок своєї смерті залишив заповіт, згідно якого належну йому квартиру АДРЕСА_1 заповідав онукові ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, а земельну ділянку площею 5,60 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва онукові ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 57).

Належність вказаного майна, зокрема квартири та земельної ділянки, спадкодавцю ОСОБА_5 підтверджується даними відповідних правовстановлюючих документів, а саме: щодо квартири - договором купівлі-продажу від 14 вересня 1993 року (а.с. 38-39), щодо земельної ділянки даними державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, виданого 02.04.2003 року (а.с. 40).

Підстави звернення позивачів до суду із цим позовом підтверджуються розясненням нотаріуса від 18.12.2018 року №980/02-14/24-2014 щодо неможливості видачі позивачам свідоцтв про право на спадщину відповідно до заповіту після смерті ОСОБА_5, оскільки у своєму заповіті спадкодавець заповідав майно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як онукам, натомість доказів їх родинних відносин не надано, тому запропоновано підтвердити факт родинних відносин (а.с. 33). Натомість позивачі родинні відносини між ними та спадкодавцем підтвердити позбавлені можливості, адже останній за офіційними документами не вказаний батьком ОСОБА_6 батька позивачів, а за такого їх родинні відносини із ОСОБА_5 як онука та діда офіційно не встановлено та не можуть бути підтверджені.

Відповідно до положень ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно положень Глави 85 Цивільного кодексу України (ст.ст. 1233, 1234, 1235 ЦК України) заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Тобто заповідач вправі розпорядитись своїм майном на власний розсуд, і заповісти його іншим особам незалежно від наявності родинних чи інших відносин.

Як слідує зі змісту заповіту, ОСОБА_5 висловив свою волю щодо розпорядження належним йому вище вказаним майном на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2, а зазначення даних осіб як онуків не змінює змісту розпорядження спадкодавця щодо вище вказаного нерухомого майна на користь даних осіб та не має впливати на обсяг їх прав як спадкоємців за заповітом, в тому числі, незалежно від наявності родинних відносин зі спадкодавцем, натомість є перешкодою в оформленні їх прав в нотаріальному порядку.

Враховуючи вище наведене, встановивши належність спірного майна спадкодавцю ОСОБА_5, його волю щодо розпорядження даним майном відповідно до змісту залишеного спадкодавцем заповіту, з урахуванням положень Глави 85 ЦК України, що можливість позивачів з оформлення їх спадкових прав щодо вище вказаного майна в нотаріальному порядку вичерпано, тому, на підставі ст.16 ЦК України, вважає можливим захист їх прав судом та заявлений позивачами спосіб відповідає такому захисту.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 13, 244, 259, 261, 263, 264, 265 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5, померлого 15 жовтня 2013 року, право власності на квартиру № 1 (з господарськими будівлями та спорудами) по вул.Шевченка будинок № 27 в с.Шевченкове Вітовського району Миколаївської області.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5, померлого 15 жовтня 2013 року, право власності на земельну ділянку площею 5,60 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах території Вітовського району Миколаївської області, що належала спадкодавцю ОСОБА_5 на підставі Державного акту МК №2025512 від 02.04.2003 року, виданого на підставі розпорядження Жовтневої районної державної адміністрації від 05.12.2002 року №750-р.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя Л.М.Семенова