Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа №377/435/17

Провадження №2/377/2/19

27 лютого 2019 року Славутицький міський суд Київської області у складі: головуючої - судді Теремецької Н.Ф., за участю секретарів судового засідання: Щуковської А.М., Маряхіної І.В., Прядко Н.М.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача - адвоката ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представників відповідача: ОСОБА_4, адвоката ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Славутичі за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу,-

УСТАНОВИВ:

01 червня 2017 року до суду надійшла позовна заява, в якій ОСОБА_1 просить стягнути на її користь з ОСОБА_3 12500 доларів США ( в еквіваленті на момент подачі позову 328875 гривень) за договором позики та судовий збір в сумі 3288,75 гривень.

Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що 26 жовтня 2010 року позивачем було надано відповідачу в борг грошові кошти у розмірі 12500 доларів США, які відповідач зобовязалась повернути за вимогою. На підтвердження отримання грошових коштів відповідачем було написано розписку від 26 жовтня 2010 року, яка була також підписана свідком ОСОБА_6. 04 квітня 2017 року позивачем на адресу відповідача була направлена вимога про повернення позики, однак відповідач дану вимогу не виконала і грошові кошти не повернула. В звязку з невиконанням відповідачем вимоги про повернення коштів позивач була змушена звернутися з позовом до суду. Відповідно до довідки АТ «Укрсиббанк» офіційний курс долара США на 01.06.2017 року становить 26,31 гривень, тобто сума боргу складає 328875 гривень.

Заочним рішенням Славутицького міського суду Київської області від 11 липня 2017 року позов задоволено.

Ухвалою суду від 16 серпня 2017 року заочне рішення від 11 липня 2017 року було скасовано та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою суду від 11 жовтня 2017 року у справі призначено судову почеркознавчу та фізико-хімічну експертизи. Ухвалою суду від 17 жовтня 2017 року зупинено провадження у справі на час проведення експертизи.

Ухвалою суду від 11 грудня 2018 року поновлено провадження у справі зі стадії, на якій його було зупинено.

Відповідно до п.9 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року, який набрав чинності 15 грудня 2017 року, розгляд даної справи після набрання чинності даним Кодексом здійснено за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу за правилами спрощеного позовного провадження.

Позивач ОСОБА_1, допитана в судовому засіданні як свідок, показала, що 26.10.2010 року вона надала в борг ОСОБА_7 12500 тисяч доларів США. Вказані кошти вона передавала ОСОБА_7 в магазині «Стиль-плюс» за адресою: м.Славутич, проспект Дружби народів, 5 у присутності продавця магазину ОСОБА_6. Оскільки у ОСОБА_3 боліла рука, то вона попросила ОСОБА_6 написати розписку про одержання грошових коштів в борг. Під диктовку ОСОБА_3 ОСОБА_6 написала розписку та вказала, що ОСОБА_3 взяла в неї кошти в борг в сумі 100000 гривень, хоча в борг надавались ОСОБА_3 12500 доларів США. В звязку з чим, вона попросила ОСОБА_6 дописати в розписці, що ОСОБА_3 отримала в борг 12500 доларів США, еквівалент яких станом на 26.10.2010 року становив 100000 гривень. Після того, як розписка була написана, ОСОБА_3 поставила свій підпис, який був нечіткий, тому вона попросила її поставити ще раз підпис, на що вона погодилась. При цьому ОСОБА_6 вказала себе свідком передачі грошових коштів і теж поставила підпис в розписці. Після цього вона надала відповідачу 12500 доларів США купюрами по 100 доларів США і забрала розписку. Кошти були надані ОСОБА_3 в борг до першої вимоги. 04 квітня 2017 року на адресу відповідача була направлена вимога про повернення позики, однак відповідач дану вимогу не виконала і грошові кошти не повернула.

Представник позивача адвокат ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, пославшись на те, що відповідач, яка отримала в борг грошові кошти в сумі 12500 доларів США, зобовязана їх повернути, оскільки укладення договору позики між сторонами підтверджується наданою розпискою від 26.10.2010 року, підпис в якій поставила відповідач відповідно до висновку судової почеркознавчої експертизи .

Відповідач суду пояснила, що 26.10.2010 року вона будь-яких грошових коштів у ОСОБА_1 в борг не брала. Розписку не писала, так як, на той час була паралізована рука, і вона не могла писати.

Представник відповідача ОСОБА_4 у задоволенні позову просив відмовити в звязку з відсутністю належних доказів укладення договору позики між сторонами. Надана суду розписка складена не правильно, оскільки в ній не вказано факт отримання грошей ОСОБА_3.

Представник відповідача - адвокат ОСОБА_5 просила відмовити у задоволенні позову в звязку з відсутністю доказів того, що ОСОБА_3 брала в борг у ОСОБА_1 12500 доларів США.

Свідок ОСОБА_6 суду показала, що 26 жовтня 2010 року вона була присутня під час того, як в магазині «Стиль плюс» за адресою: м.Славутич, Дружби народів, 5, де вона працювала продавцем, ОСОБА_1 передала в борг ОСОБА_3 12500 доларів США. Крім того, ОСОБА_3 попросила її власноруч написати розписку, оскільки в неї на той час боліла рука. Під диктовку ОСОБА_3 вона написала розписку та вказала, що ОСОБА_3 взяла у ОСОБА_1 кошти в борг в сумі 100000 гривень, хоча в борг надавались ОСОБА_3 12500 доларів США. В звязку з чим, ОСОБА_1 попросила її дописати в розписці, що ОСОБА_3 отримала в борг 12500 доларів США, еквівалент яких станом на 26.10.2010 року становив 100000 гривень. Після того, як розписка була написана, ОСОБА_3 поставила свій підпис, який був нечіткий, тому ОСОБА_1 попросила її поставити ще раз підпис, на що вона погодилась. При цьому вона вказала себе свідком передачі грошових коштів і теж поставила підпис в розписці.

Вислухавши пояснення учасників справи, показання свідків, дослідивши матеріали справи, перевіривши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно розписки від 26 жовтня 2010 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 уклали договір позики, згідно якого ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_1 в борг 100000 гривень (12500 доларів США), і зобов'язалась повернути дану суму за вимогою.

На підтвердження укладення вказаного договору позивач надала розписку від 26 жовтня 2010 року, копія та оригінал якої долучені до справи, в якій рукописним способом за допомогою кулькової ручки зазначено, що ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_1 в борг 100000 гривень (12500 доларів США), і зобов'язалась повернути дану суму за вимогою( т.1 а.с. 6, т.2 а.с. 72).

04 квітня 2017 року позивач ОСОБА_1 направила на адресу ОСОБА_3 письмову вимогу про повернення позики, в якій зазначила про необхідність повернення їй грошових коштів в сумі 12500 доларів США, а також вказала контактний номер телефону для узгодження місця та часу повернення грошових коштів (т. 1, а. с. 7).

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За правилом ч. 1 ст. 638 цього Кодексу договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно правила ч. 2 ст. 640 цього Кодексу якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Відповідно до ч. 2 цієї статті на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Надана суду розписка містить зобов'язання однієї особи повернути іншій особі визначену суму грошей, що становить основний зміст і всі істотні умови позикового зобов'язання, передбаченого ч. 1 ст. 1046 ЦК України, і є належним підтвердженням укладеного між сторонами договору позики зазначеної суми грошей.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику, - грошові кошти, у такій самій сумі у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

За правилом ч. 2 ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, прийнявши виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові, а разі неможливості його повернення кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку (ч. 3 цієї статті).

Враховуючи, що борговий документ перебуває у кредитора після закінчення строку, зазначеного у ч. 1 ст. 1049 ЦК України, боржника слід вважати таким, що прострочив виконання зобов'язання.

Згідно з ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В ч. 1 ст. 77 ЦПК України зазначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

З метою встановлення абсолютної давності тексту розписки та підпису на ній судом було призначено судову почеркознавчу, фізико-хімічну експертизи (т. 1, а. с. 158-160).

29 травня 2018 року на адресу суду надійшло повідомлення КНДІСЕ про неможливість надання висновку № 22783/17-34 від 16 травня 2018 року, в якому зазначено, що на підставі ст. 72 ЦПК України та п. п. 1.13, 4.11 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року № 53/5, неможливо надання висновку судово-технічної експертизи документів із встановленням часу виконання рукописних записів та підпису від імені ОСОБА_3 у досліджуваній розписці, датованій 26.10.2010 року, в звязку з незадоволенням клопотання експертів про надання письмового дозволу на проведення вирізок штрихів як у досліджуваному підписі, так і в зразках (т. 1, а. с. 248-249).

З висновку експертів за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи № 22781/17-32/22782/17-33 від 16.11.2018 року вбачається, що підписи від імені ОСОБА_3, що розміщені праворуч від запису «проживающая ІНФОРМАЦІЯ_1» у розписці від 26.10.2010 року, виконані рукописним способом за допомогою кулькової ручки, яка споряджена пастою синьо-фіолетового кольору, без попередньої технічної підготовки та технічних засобів. Підписи від імені ОСОБА_3, що розміщені праворуч від запису «проживающая ІНФОРМАЦІЯ_1» у розписці від імені ОСОБА_3 від 26.10.2010 року, виконані ОСОБА_3 звичною до письма рукою( т.2 а.с. 4-10).

Згідно ст.1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

З врахуванням положень вказаної норми закону та пояснень відповідачки, в яких вона стверджувала, що грошові кошти в борг у позивача не брала і оспорювала сам факт укладення договору позики, саме вона повинна довести обставини, на які на посилається, заперечуючи проти позову.

Проте, на час розгляду справи відповідач не надала суду належних і допустимих доказів того, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця, а договір позики між сторонами не укладався.

Натомість висновком експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи № 22781/17-32/22782/17-33 від 16.11.2018 року підтверджено, що підписи від імені ОСОБА_3 у розписці від 26.10.2010 року виконані ОСОБА_3.

Як зазначено в постанові Верховного Суду України № 6-63цс13 від 18 вересня 2013 року, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Таким чином, суд вважає встановленим, що між позивачем та відповідачем укладено договір позики, що підтверджується наявним у позивача оригіналом розписки ОСОБА_3, яка підтверджує як факт отримання боржником коштів за договором позики, так і зобовязання ОСОБА_3 за вимогою.

Вирішуючи питання про визначення суми боргу, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд виходить з такого.

За змістом ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позику, тобто грошові кошти у такій самій сумі, що були передані позикодавцем.

Як вбачається із змісту розписки, ОСОБА_3 взяла в борг у ОСОБА_1 100000 гривень, і лише потім зазначено еквівалент 12500 доларів США.

Відповідно до ст. 1051 ЦК України суд не приймає до уваги показання позивача ОСОБА_1, допитаної як свідка, та показання свідка ОСОБА_6 в частині передачі позичальником відповідачу в борг 12500 доларів США.

Таким чином, сума боргу, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 100000 гривень, оскільки відповідно до розписки грошові кошти у такій самій сумі були передані позикодавцем ОСОБА_3.

Твердження представника позивача про стягнення з відповідача на користь позивача боргу в сумі, еквівалентній 12500 доларів США на час подання позову, а саме 328875 гривень, не ґрунтуються на положеннях закону і до уваги судом не приймаються.

Доводи відповідача та її представників про те, що відповідачем не отримувались грошові кошти, розмір яких вказано в розписці від 26 жовтня 2010 року, є необґрунтованими і спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, і з відповідача ОСОБА_3 підлягає стягненню на користь позивача ОСОБА_1 заборгованість за договором позики згідно розписки від 26 жовтня 2010 року в сумі 100000 гривень.

За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи з того, що позивачем сплачено судовий збір в сумі 3288,75 гривень, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору пропорційно розміру задоволених вимог, виходячи з наступного розрахунку: 100000грн. х 100: 328875 грн. = 30,40 % (відсоток розміру задоволеного позову); 3288,75 х 30,40 %:100 % = 999,78 грн. (сума судових витрат, пропорційна відсотку задоволеного позову).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 258, 263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики в розмірі 100000 гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 999,78 гривень.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Славутицький міський суд. Апеляційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, адреса місця реєстрації: Київська область, м. Славутич, Київський кв-л, буд. 98, адреса місця фактичного проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3. буд.13, кв.168.

Відповідач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_2, адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1.

Повне судове рішення виготовлено 04 березня 2019 року.

Суддя Н. Ф. Теремецька