ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

27 лютого 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/9123/17

Головуючий у першій інстанції - Маслюк Н. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/306/19

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Вінгаль В.М.,

суддів: Бобрової І.О., Кузюри Л.В.,

за участю секретаря судового засідання: Шапко В.М.,

позивач: Акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

відповідач: ОСОБА_2,

особа, яка подала апеляційну скаргу: Акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 05 грудня 2018 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором,

прізвище судді: Маслюк Н.В.; місце ухвалення рішення: м.Чернігів,

дата складання повного тексту рішення: 10 грудня 2018 року,

УСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року АТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому з урахуванням зменшених позовних вимог та уточненого розрахунку просило стягнути з останньої на користь банку заборгованість у сумі 6634,98 доларів США.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26.06.2007 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено договір про надання невідновлювальної кредитної лінії №935/6-155 в сумі 16 000 доларів США, за умовами своєчасного (відповідно графіку) погашення заборгованості з кінцевим терміном користування кредитом. Проте зобов'язання щодо своєчасного внесення вказаних у Договорі платежів відповідачем порушені, внаслідок чого виникла заборгованість по кредиту, відсоткам.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 05 грудня 2018 року відмовлено повністю у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі АТ «Укрсоцбанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі, посилаючись на порушення норм діючого законодавства, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що у п.4.5 договору №935/6-155 від 26.06.2007 року сторони не встановлювали строк дії договору кредиту та підстави припинення дії даного договору, а лише передбачали можливість дострокового повернення кредитних коштів. Банк використав, передбачене ст.1050 ЦК України, право вимоги дострокового виконання позичальником всіх зобов'язань, звернувшись до суду з даним позовом. При цьому, перебіг позовної давності буде починатися в залежності від закінчення строку сплати кожного із щомісячних платежів, за яким з урахуванням трирічного строку позовної давності, заборгованість за кредитним договором складається із: заборгованості за кредитом - 4036,55 доларів США, заборгованість за відсотками - 2598,43 долари США. Скаржник наполягає на тому, що районний суд ототожнив поняття «строк виконання основного зобов'язання» з «моментом виникнення права позикодавця вимагати повернення чергової частини позики».

Відповідачем відзив на апеляційну скаргу у встановлений термін не подавався.

Заслухавши голову судового засідання, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся з позовом до суду з пропуском строку позовної давності, про застосування якого заявив відповідач.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд.

У справі встановлено, що 26.06.2007року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (назва якого змінена на АТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_2 укладено Договір про надання невідновлювальної кредитної лінії №935/6-155 про надання кредиту в сумі 16 000 доларів США, зі сплатою 13,35% річних, з кінцевим терміном повернення всіх траншів кредиту до 20.06.2017 року (а.с.4-5).

У наступному, 10 жовтня 2008 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду про внесення змін до договору кредиту №935/6-155 від 26.06.2007 року (а.с.6). Зміни внесені до додаткової угоди стосувались розміру процентної ставки.

Судом встановлено, що в договорі про надання невідновлювальної кредитної лінії №935/6-155 сторони встановили як строк дії договору - до 20 червня 2017 року, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячними платежами до 10 числа місяця, наступного за місяцем, у якому сплачені проценти, а також в день дострокового повернення заборгованості за кредитом в повній сумі (п. 2.5 Договору).

Зобов'язання за кредитним договором позивач виконав, надавши ОСОБА_2 кредитні кошти в повному обсязі, що підтверджується заявами на видачу готівки №2 від 28.09.2007 року, №7 від 17.09.2007 року, №58 від 10.09.2017 року, №58 від 04.09.2007 року, №65 від 26.06.2007 року ОСОБА_2 отримала від АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» загалом 16 000 доларів США (а.с.7-9).

Як вбачається із матеріалів справи, позичальник прийняті на себе зобов'язання не виконав. Кредит, проценти за користування кредитом та інші передбачені кредитними договорами платежі у повному обсязі не сплачував.

Останній платіж на погашення тіла кредиту та відсотків відповідачем здійснено 12.11.2008 року, про що свідчить розрахунок (а.с.14-17).

25.11.2017 року на адресу відповідача банком направлялась вимога про усунення порушень та вимога про добровільне виселення (а.с.12-13).

Як вбачається із розрахунку позивача на а.с.113-114 за період з 20.11.2014 року по 19.11.2017 року заборгованість за договором про надання невідновлювальної кредитної лінії №935/6-155 від 26.06.2007 року складає 10 499,56 доларів США, із них: заборгованість за кредитом - 4 171,09 доларів США, заборгованість за відсотками - 6 328,47 доларів США.

З розрахунку АТ «Укрсоцбанк» на а.с.137 вбачається, що за період з 13.12.2014 року по 20.11.2017 року заборгованість за договором про надання невідновлювальної кредитної лінії №935/6-155 від 26.06.2007 року складає 6 634,98 доларів США, із них: заборгованість за кредитом - 4 036,55 доларів США, заборгованість за відсотками - 2 598,43 доларів США.

26.09.2018 року у судовому засіданні представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав заяву про застосування строку позовної давності (а.с.93-95,96-97).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Згідно з підпунктом 4.3 кредитного договору в разі невиконання позичальником зобов'язань, визначених підпунктами 3.3.2 - 3.3.13 цього договору, протягом більше п'яти днів, термін погашення всіх траншів кредиту вважається таким, що настав та, відповідно позичальник зобов'язаний погасити всі транші кредиту та сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції.

У даній справі сторони кредитних правовідносин погодили у договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов'язання, та визначили умови такого повернення коштів.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, ОСОБА_2 до 10 грудня 2008 року не сплатила чергову частку по кредиту (транш) та проценти за його користування відповідно до умов договору, а також не виконала зобов'язання протягом наступних 5 днів.

Останній платіж за тілом кредиту та відсотками ОСОБА_2 здійснила 12 листопада 2008 року, а тому, враховуючи правила визначені пунктом 4.3 договору, строк користування кредитом вважається таким, що сплив через п'ять днів і у позивача виникло право на звернення до суду до відповідача з вимогою про стягнення заборгованості, проте банк звернувся до суду із цим позовом лише 13 грудня 2017 року (згідно поштового штампу - а.с.26), тобто з пропуском строку позовної давності. Клопотання про поновлення строку позовної давності позивач не заявляв.

Відтак, висновок суду першої інстанції про сплив позовної давності, що було підставою для відмови у позові, є правильним.

Аналогічний висновок викладений в постановах Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13 та від 29 жовтня 2014 року у справі №6-169цс14.

Доводи апеляційної скарги про те, що районний суд ототожнив поняття «строк виконання основного зобов'язання» з «моментом виникнення права позикодавця вимагати повернення чергової частини позики» не приймаються до уваги зважаючи на вищевикладене.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383, 384, 389-391 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» залишити без задоволення.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 05 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Голова судового засідання

Судді :