КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 753/6645/19

провадження № 22-ц/824/13860/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Голуб С.А., Журби С.О.

за участю секретаря судового засідання - Костецької М.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві на ухвалу Дарницького районного суду міста Київ від 16 липня 2019 року по справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність начальника органу державної виконавчої служби, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із скаргою на бездіяльність начальника Дарницького ВДВС ГТУЮ в м. Києві Заєць ОСОБА_2 .

В обґрунтування скарги зазначала, що в рамках розгляду її позову до ОСОБА_3 про встановлення порядку користування спільною сумісною власністю Дарницький районний суд м. Київ постановив ухвалу про накладення арешту на автомобіль марки AUDI, та надіслав її на виконання до органу державної виконавчої служби.

10 травня 2018 року вказана ухвала була отримана Дарницьким РВ ДВС м. Київ, проте незважаючи на необхідність її негайного виконання, начальник відділу не забезпечив її виконання та не вніс відповідні відомості до Реєстру обтяжень рухомого майна.

Внаслідок бездіяльності, яка виразилась у невиконанні ухвали суду, ОСОБА_3 скористався відсутністю запису у Реєстрі обтяжень рухомого майна і 24 липня 2018 року відчужив спірний автомобіль без згоди заявника, чим було порушено права скаржника на законне володіння і користування рухомим майном, що було придбано у шлюбі.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Київ від 16 липня 2019 року скаргу стягувача ОСОБА_1 задоволено.

Визнано неправомірною бездіяльність начальника Дарницького районного відділу Державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Зайця А.М., яка полягає у невжитті заходів з виконання ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 05 травня 2018 року у цивільній справі №753/6616/18 про накладення арешту на автомобіль марки AUDI, та заборону його відчуження.

Не погоджуючись із указаною ухвалою, Дарницький ВДВС ГТУЮ в м. Києві, в особі начальна відділу Заєць А.М., звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просив апеляційну скаргу задовольнити, а оскаржувану ухвалу скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволені скарги ОСОБА_1 на бездіяльність начальника органу ДВС відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначав, що висновки суду не відповідають обставинам справи, оскільки не встановлено обставин, що державним виконавцем було повернуто виконавчий документ (ухвалу суду про забезпечення позову) не правомірно, так як ухвала суду не містила строку пред`явлення до виконання та не скріплена печаткою із зображенням Державного Герба України; суд не наділений повноваженнями на пред`явлення до органів примусового виконання рішень виконавчих документів; у державного виконавця були всі підстави для винесення рішення про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання; скаржником пропущено строк на оскарження рішень, дій чи бездіяльності виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби; вимоги скарги в частині неправомірної бездіяльності начальника відділу виконавчої служби не обґрунтовані.

23 жовтня 2019 року до Київського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якій остання просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Указувала, що з журналів вхідної кореспонденції ВДВС убачається, що ухвала про забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль та заборону його відчуження отримана Дарницьким РВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві 10 травня 2018 року, що підтверджує бездіяльність начальника Дарницького РВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Зайця А.М.

В судовому засіданні представник скаржника підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі, просив апеляційну скаргу задовольнити, а оскаржувану ухвалу скасувати.

Заявник ОСОБА_1 в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, просила оскаржувану ухвалу суду залишити без змін.

Відповідно до частини 1 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно із частиною 2 статті 263 ЦПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Частиною 3 статті 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до частини 5 статті 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 статті 367 ЦК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково доданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із частиною 1 статті 376 ЦК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи скаргу, місцевий суд виходив із того, що начальником Дарницького РВ ВДВС м. Київ Зайцевим А.М. було допущено неправомірну бездіяльність, яка полягає у неналежній організації роботи Відділу, роботи зі службовими документами та неналежному контролі дотримання працівниками трудової дисципліни.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Встановлено, що 05 травня 2019 року Дарницьким районним судом міста Київ було винесено ухвалу про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення порядку користування спільною сумісною власністю подружжя шляхом накладення арешту на зареєстрований за відповідачем автомобіль марки AUDI д.н.з. НОМЕР_1 , та заборони його відчуження.

Відповідно до статті 157 ЦПК України ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Частиною другою указаної статті передбачено, що примірник ухвали про забезпечення позову залежно від виду вжитих заходів одночасно з направленням заявнику направляється судом для негайного виконання всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також відповідним державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

Отже доводи апеляційної скарги про те, що суд не наділений повноваженнями на пред`явлення до органів примусового виконання рішень (органів державної виконавчої служби) виконавчих документів, не ґрунтуються на законі.

05 травня 2018 року копія ухвали про забезпечення позову була направлена судом для виконання до Дарницького РВ ДВС міста Київ та отримана уповноваженою особою органу державної виконавчої служби 10 травня 2018 року, що підтверджено листом Дарницького районного суду міста Київ від 26 листопада 2018 року №17143/18-вих.

Суду першої інстанції доказів, які б спростували факт надходження до Дарницького РВ ДВС міста Київ ухвали про забезпечення позову саме 10 травня 2018 року надано не було.

До апеляційної скарги начальником Дарницького РВ ДВС міста Київ додано журнал реєстрації вхідної кореспонденції за період з 10 травня по 17 травня 2018 року на спростування обставини про отримання направленої судом до відділу державної виконавчої служби копії ухвали Дарницького районного суду міста Київ від 05 травня 2018 року про забезпечення позову.

Відповідно до вимог частини 3 статті 83 ЦПК України відповідач повинен подати суду докази разом з поданням відзиву.

Відповідно до вимог частини 3 статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

На момент подачі відзиву на позовну заяву, вказані докази були наявні у відповідача, однак, він не подав їх до суду першої інстанції. В апеляційній скарзі не наведено об`єктивних причин, які перешкодили подати зазначені докази у встановлений законом строк.

Відповідно до ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Крім того, наданий начальником Дарницького РВ ДВС міста Київ витяг із журналу реєстрації вхідної кореспонденції за період з 10 травня по 17 травня 2018 року не може бути належним доказом ненадходження для виконання ухвали суду про забезпечення позову, оскільки зазначення у цьому журналі відповідної інформації повністю залежить від дій державної виконавчої служби.

Таким чином, за наявності постановленої судом ухвали про забезпечення позову, яка не була виконана, 24 липня 2018 року відбулося відчуження автомобіля, що був предметом судового спору, на користь іншої особи - ОСОБА_4

Лише 25 жовтня 2018 року після направлення виконавчого документа повторно стягувачем головний державний виконавець Дарницького РВ ДВС міста Київ Малівська Н.І. винесла повідомлення про повернення без прийняття до виконання ухвали суду про забезпечення позову на тій підставі, що виконавчий документ (копія ухвали) не скріплена печаткою суду.

З огляду на те, що предметом позову було встановлення порядку користування автомобілем, який вибув з власності відповідача, ухвалою суду від 14 березня 2019 року суд закрив провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Доводи апеляційної скарги про правомірність повернення без прийняття до виконання ухвали суду про забезпечення позову, оскільки виконавчий документ (копія ухвали) не скріплена печаткою суду, не можуть бути визнані судом такими, що спростовують висновки суду першої інстанції, оскільки предметом оскарження було указано на бездіяльність, а саме на не вчинення жодних дій після надходження від суду ухвали суду про забезпечення позову, що підлягала негайному виконанню.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 2 цього Закону засадами виконавчого провадження є верховенство права; обов`язковість виконання рішень; законність; диспозитивність; справедливість; неупередженість та об`єктивність; гласність та відкритість виконавчого провадження; розумність строків виконавчого провадження; співмірність заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Статтею 3 Закону України «Про виконавче провадження» визначено перелік рішень, які підлягають примусовому виконанню відповідно до цього Закону, до яких законодавець відніс, зокрема, ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

Вимоги до виконавчого документа визначені статтею 4 цього Закону. Згідно з цією нормою виконавчий документ підписується уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і обов`язково скріплюється печаткою із зображенням Державного Герба України, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, згідно із законом зобов`язаний мати таку печатку.

Відповідно до пункту 6 частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею.

У разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.

Статтею 13 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Стаття 18 Закону України «Про виконавче провадження» зобов`язує виконавця вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом.

Аналіз положень статтей 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» дає підстави для висновку, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа зобов`язаний відкрити виконавче провадження і розпочати примусове виконання рішення, а у випадку наявності обставин, які перешкоджають відкриттю виконавчого провадження, повинен повернути виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення.

У разі наявності підстав для відкриття виконавчого провадження та з огляду на те, що в ухвалі про забезпечення позову було зазначене конкретне майно, а саме: автомобіль марки AUDI, д.н.з. НОМЕР_1 , державний виконавець, діючи за аналогією закону (частина 7 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження»), зобов`язаний був негайно після відкриття виконавчого провадження внести відповідні відомості до Реєстру обтяжень рухомого майна.

Судом першої інстанції встановлено, що виконавчий документ надійшов від суду 10 травня 2018, а відтак рішення про відкриття виконавчого провадження державний виконавець повинен був прийняти не пізніше 11 травня 2018 року, а граничним строком прийняття рішення про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання було 15 травня 2018 року.

Питання надсилання документів виконавчого провадження врегульоване статтею 28 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з положеннями якої повідомлення про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання надсилається стягувачу не пізніше наступного робочого дня з дня його винесення рекомендованим поштовим відправленням.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідні дії після отримання до виконання ухвали суду про забезпечення позову у цивільній справі вчинені не були.

Колегія апеляційного суду повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції та з висновком суду про те, що при дотриманні положень Закону України «Про виконавче провадження» щодо строків і порядку вчинення виконавчих дій та надсилання документів виконавчого провадження навіть у випадку невідповідності надісланої судом копії ухвали вимогам, передбаченим статтею 4 цього Закону для виконавчих документів, заявник мала можливість звернутися до суду щодо приведення копії ухвали у відповідність із зазначеними вимогами та повторно пред`явити ухвалу до виконання.

Відповідно до статті 12 та статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відтак ураховуючи, що представником Дарницького РВ ДВС м. Київ не надано суду першої інстанції доказів, які б свідчили про існування об`єктивних причин, які перешкоджали виконанню ухвали суду про забезпечення позову або прийняттю рішення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання у встановлений законом строк, суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків про те, що після надходження ухвали до відділу її не було виконано, оскільки було втрачено.

Правильним є також висновок суду щодо наявності підстав для визнання неправомірною бездіяльність начальника відділу державної виконавчої служби.

Відповідно до частини 1 до статті 74 ЗУ "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Повноваження начальника відділу державної виконавчої служби визначені Типовим Положенням про відділ державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України 20.04.2016 № 1183/5 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22.04.2016 за № 618/28748 (далі - Положення).

Відповідно до п. 9 цього Положення начальник відділу державної виконавчої служби очолює Відділ, здійснює керівництво його діяльністю, організовує роботу Відділу, представляє Відділ у відносинах з іншими органами, підприємствами, установами, організаціями та підзвітний перед начальником головного територіального управління юстиції та відповідним Управлінням за організацію та результати діяльності Відділу; забезпечує виконання Відділом Конституції та законів України, указів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України, наказів Міністерства юстиції України, доручень Міністра юстиції України, заступників Міністра, директора Департаменту, наказів головного територіального управління юстиції, доручень начальника головного територіального управління юстиції; вносить пропозиції щодо заохочення або ініціювання дисциплінарного провадження стосовно заступника начальника Відділу, державних виконавців та інших працівників Відділу; організовує роботу зі службовими документами, здійснює контроль за веденням номенклатурних справ Відділу відповідно до встановленого порядку та вимог законодавства з діловодства; забезпечує і контролює дотримання працівниками Відділу виконавської та трудової дисципліни; організовує розгляд звернень громадян та юридичних осіб з питань, пов`язаних з діяльністю Відділу, організовує перевірку викладених у них фактів, проводить особистий прийом громадян; виконує рішення і здійснює інші дії відповідно до Закону України «Про виконавче провадження»; розподіляє обов`язки між працівниками Відділу, розробляє проекти їх посадових інструкцій; розглядає скарги на дії (бездіяльність) державних виконавців; здійснює інші повноваження відповідно до законодавства.

Для здійснення своїх повноважень начальник Відділу має право видавати розпорядження, доручення та забезпечує контроль за їх виконанням.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, направлена судом до відділу державної виконавчої служби ухвала про забезпечення позову була отримана уповноваженою особою Дарницького РВ ДВС м. Київ проте жодних дій щодо вирішення питання про прийняття відповідного виконавчого документа до виконання прийнято не було. Начальником Дарницького РВ ДВС м. Київ не було зазначено осіб, внаслідок бездіяльності яких ухвала суду не була виконана. При цьому у доводах апеляційної скарги начальник Дарницького РВ ДВС м. Київ наголошує на тому, що направлення виконавчого документа до відділу за супровідним листом суду виключає застосування заходів примусового виконання, зокрема арешту визначеного ухвалою суду від 05 травня 2018 року майна. Такі помилкові судження начальника Дарницького РВ ДВС м. Київ не можуть свідчити про належну організацію ним роботи Відділу, роботи зі службовими документами та належного контролю дотримання працівниками виконавської дисципліни.

З урахуванням встановлених обставин, положень закону України "Про виконавче провадження" та визначених підзаконним актом повноважень начальника відділу державної виконавчої служби, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що начальником Дарницького РВ ДВС м. Київ Зайцем А.М. допущена неправомірна бездіяльність, яка полягає у неналежній організації роботи Відділу, роботи зі службовими документами та неналежному контролі дотримання працівниками виконавської дисципліни.

Оскільки неправомірною бездіяльністю начальника Дарницького РВ ДВС м. Київ порушено права та законні інтереси заявника, суд обґрунтовано задовольнив скаргу ОСОБА_1 .

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві залишити без задоволення.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Київ від 16 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Т.О. Писана

Судді С.А. Голуб

С.О. Журба