Єдиний унікальний номер 236/4310/18 Номер провадження 22-ц/804/725/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2019 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Санікової О.С., Агєєва О.В.,

розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Донецького апеляційного суду в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 22 грудня 2018 року, ухваленого судом у складі головуючого судді Ткачова О.М. в місті Лимані Донецької області, у справі номер 236/4310/18 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітної платі, компенсації днів відпустки, вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2018 року до Краснолиманського міського суду Донецької області звернувся ОСОБА_1 з позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітної платі, компенсації днів відпустки, вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 11 липня 2016 року перебував у трудових відносинах з відповідачем. Наказом №10296/ДН-ОС від 10.07.2017 року ОСОБА_1 звільнено за п. 1 ст. 40 КЗпП України за скороченням штату з 17 липня 2017 року.

З ОСОБА_1 під час звільнення не проведено розрахунків при звільнення, тому позивач просив суд стягнути з ПАТ «Українська залізниця» на його користь заборгованість по заробітної платі за час вимушеного простою за березень-липень 2017 року в сумі - 2636,52 грн., заборгованість по заробітній платі за березень 2017 року в сумі 1176,19 грн., компенсацію за невикористану відпустку в сумі - 3272,72 грн., вихідну допомогу при звільненні в сумі - 4514,98 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 18.07.2017 року по день ухвалення судового рішення.

Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 22 грудня 2018 року позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітної платі, компенсації днів відпустки, вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за час вимушеного простою за березень-липень 2017 року в сумі 2636,52 грн., заробітну плату за березень 2017 року - 1176,19 грн., компенсацію за невикористану відпустку - 3272,72 грн., вихідну допомогу при звільненні - 4514,98 грн.

Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення заробітної плати в межах суми платежу за один місяць.

В задоволенні іншої частини вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Із вказаним рішенням не погодився відповідач ПАТ «Українська залізниця», подав апеляційну скаргу, в якій просив апеляційний суд скасувати рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 22 грудня 2018 року та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення 11600,41 грн.

Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального права та неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Про розгляд справи відповідачеві стало відомо після отримання повного судового рішення 29 грудня 2018 року, тому він був позбавлений можливості надати відзив, заперечення та інші документи, що мають значення для справи.

У зв'язку з відсутністю первинних документів відповідач не мав можливості перевірити інформацію щодо фактичного виконання робіт та здійснити нарахування заробітної плати. Тому, вважає, що заборгованість по заробітній платі за період з 16.03.2017 року по 17.07.2017 року відсутня, оскільки нарахування не здійснювались.

В частині задоволення вимог в розмірі 11600,41 грн. суд першої інстанції не врахував, що з зазначених сум має бути утримано Єдиний страховий внесок та військовий збір, відповідно до чинного законодавства.

Крім того, зазначає, що суд безпідставно прийняв рішення враховуючи надані позивачем докази, оскільки розрахунки виготовлені на непідконтрольній українській владі території в м. Макіївка.

Судове рішення в частині спору про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідач не оскаржує.

Відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 ст. 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Оскільки відповідач оскаржує рішення суду першої інстанції в частині спору про стягнення заборгованості по заробітній платі за березень 2017 року - липень 2017 року (з урахуванням часу простою, компенсації за невикористану відпустку та вихідної допомоги при звільненні) в сумі 11600,41 грн., апеляційний суд переглядає рішення суду саме в цій частині.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що згідно трудової книжки НОМЕР_2 ОСОБА_1 з 02.09.2015 року по 17.07.2017 року працював в ПАТ «Українська залізниця» (а.с. 18-21). Наказом (розпорядженням) про припинення трудового договору (контракту) від 10.07.2017 року №10296/ДН-ос ОСОБА_1 звільнено на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України за скороченням штату, з наданням пільг та компенсацією за 22 днів невикористаної відпустки (а.с. 23).

Відповідно до наказу №384-н регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» від 15.03.2017 року про встановлення простою у зв'язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності структурних підрозділів викликаних перекриття усіх залізничних колій, що ведуться до лінії розмежування з непідконтрольній українській владі території «Донецька дирекція залізничних перевезень» та «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» встановлено початок простою з 16.03.2017 року для всіх працівників апарату управління структурних підрозділів (а.с. 45).

Згідно з наказом структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» про встановлення простою від 17.03.2017 року №236/ДНД у зв'язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності, встановлено початок простою з 20 березня 2017 року для всіх працівників виробничих підрозділів дирекції. Оплату за час простою не з вини працівників провести з розрахунку двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) за весь час простою згідно графіку роботи (а.с. 46).

З розрахунків заробітної плати вбачається, що ОСОБА_1 нарахована заробітна плата, а саме: за простій в березні 2017 року в розмірі 878,84 грн., в квітні 2017 року - 781,19 грн., в травні 2017 року - 390,60 грн., в червні 2017 року - 488,24 грн., в липні 2017 року - 97,65 грн.; заробітна плата за березень 2017 року - 1988,25 грн.; в липні 2017 року: компенсація за невикористану відпустку в розмірі 3272,72 грн., вихідна допомога - 4514,98 грн. (а.с. 34-38).

Задовольняючи позов в частині стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі за час вимушеного простою за березень-липень 2017 року в сумі 2636,52 грн., заробітної плати за березень 2017 року - 1176,19 грн., компенсації за невикористану відпустку - 3272,72 грн. та вихідної допомоги при звільненні - 4514,98 грн., суд першої інстанції виходив з обґрунтованості заявлених позовних вимог в цій частині.

Такий висновок суду першої інстанції не в повній мірі відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ст. 94 КЗпП України та ст. 1 Закону України від 24.03.1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Відповідно до ч. 1 ст. 113 КЗпП України час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу).

Судом встановлено, що позивач з 11.07.2016 року по 17.07.2017 року працював на різних посадах у відповідача. Наказами регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» №384-н від 15032017 року та структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» №236/ДНД від 17 березня 2017 року, починаючи з 20 березня 2017 року для всіх працівників виробничих підрозділів дирекції встановлено простій по причинам, незалежних від працівників, з оплатою простою з розрахунку двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) за весь час простою згідно графіку роботи.

З табелів обліку використання робочого часу за березень-липень 2017 року, вбачається, що ОСОБА_1 серед інших працівників, перебував в простої та виконував вимоги наведених вище наказів, проте, заробітну плату за березень 2017 року, за простій в березні-липні 2017 року, компенсацію за невикористану відпустку та вихідну допомогу при звільненні на час звільнення йому не сплатили (а.с. 26-30).

Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог в частині спору про стягнення заробітної плати за час вимушеного простою, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористані дні відпустки.

Доводи відповідача про неможливість перевірки інформації щодо фактичного виконання робіт та неможливості здійснення нарахування заробітної плати, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки вони не спростовують висновків суду першої інстанції щодо наявності заборгованості відповідача перед позивачем по заробітній платі. Крім того, відповідач не заперечує проти наявності заборгованості по заробітної платі.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги щодо утримання з сум, що підлягають стягненню, Єдиного страхового внеску та військового збору, відповідно до чинного законодавства, заслуговують на увагу.

Частиною 1 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» передбачено, що платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Відповідно до частин 2, 8 ст. 9 цього Закону, обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця. При цьому платники, зазначені у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов'язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі).

Частиною 2 ст. 24 вказаного Закону визначено, що банки приймають від платників єдиного внеску, зазначених у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, платіжні доручення та інші розрахункові документи на видачу (перерахування) коштів для виплати заробітної плати, на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок, та здійснюють видачу (перерахування) зазначених коштів лише за умови одночасного подання платником розрахункових документів про перерахування коштів для сплати відповідних сум єдиного внеску або документів, що підтверджують фактичну сплату таких сум у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Національним банком України та центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення.

Також відповідно до ст. 167.1. Податкового кодексу України ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

Отже, при постановленні судового рішення має місце утримання з сум, що підлягають стягненню, а саме: Єдиного страхового внеску, військового збору та податку на доходи фізичних осіб, відповідно до чинного законодавства.

На зазначені вимоги Закону суд першої інстанції уваги не звернув та задовольнив позовні вимоги про стягнення певних нарахованих сум заробітної плати без утримання передбачених законом податків та зборів, тому рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за час вимушеного простою за березень-липень 2017 року, заробітної плати за березень 2017 року, компенсації за невикористану відпустку та вихідної допомоги підлягає зміні.

Інші доводи апеляційної скарги, зокрема, порушення процесуального права, а саме - відсутність виклику до суду, є безпідставними, оскільки відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ухвали Краснолиманського міського суду про відкриття провадження у справі від 6 грудня 2018 року відкрито спрощене позовне провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітної платі, компенсації днів відпустки, вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та призначено судове засідання без повідомлення сторін (а.с. 50-51).

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити частково.

Рішення Краснолиманського суду Донецької області від 22 грудня 2018 року в частині спору про стягнення заборгованості за час вимушеного простою за березень-липень 2017 року, заробітної плати за березень 2017 року, компенсації за невикористану відпустку та вихідної допомоги - змінити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» () на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1):

заборгованість по заробітній платі за час вимушеного простою за березень-липень 2017 року в сумі 2636,52 грн. (дві тисячі шістсот тридцять шість грн. 52 коп.);

заробітну плату за березень 2017 року - 1176,19 грн. (одна тисяча сто сімдесят шість грн. 19 коп.);

компенсацію за невикористану відпустку - 3272,72 грн. (три тисячі двісті сімдесят дві грн. 72 коп.);

вихідну допомогу при звільненні - 4514,98 грн. (чотири тисячі п'ятсот чотирнадцять грн. 98 коп.).

Зобов'язати Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» утримати з цих сум податок з доходів фізичних осіб та інші обов'язкові платежі.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, як така, що ухвалена у малозначній справі, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді:

Повний текст судового рішення складений 28 лютого 2019 року.

Суддя: