Справа № 302/451/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

21 лютого 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача - Кожух О.А.,

суддів - Джуги С.Д., Собослоя Г.Г.,

за участі секретаря - Микуляк Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Міжгірського районного суду від 16 січня 2018 року (головуючий суддя Кривка В.П., повний текст рішення складено 24.01.2018) у справі за первісним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2, Колочавської сільської ради, третя особа: ОСОБА_5, про визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку та зобов'язання вчинити певні дії та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання незаконним і скасування державного акту про право приватної власності на земельну ділянку, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом у травні 2017 року, та, уточнюючи позовні вимоги (а.с.116-117 т. 1) остаточно просив:

-визнати незаконним та скасувати рішення Колочавської сільської ради № 4 від 25.12.2016 «Про погодження меж земельної ділянки»;

-визнати незаконним і скасувати рішення Колочавської сільської ради № 7 від 21.05.2017 «Про затвердження проекту землеустрою та надання у власність ОСОБА_2 земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку»;

-визнати незаконним та скасувати право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,03 га;

-усунути порушення права власності позивача на земельну ділянку з боку відповідача та зобов'язати останнього вчинити дії, а саме: - демонтувати (розібрати) огорожу (фундамент), що розташований на під'їзній дорозі до дворогосподарства позивача ОСОБА_3 за рахунок відповідача; зобов'язати ОСОБА_2 у майбутньому не створювати позивачу перешкод у користуванні земельною ділянкою.

На обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що є власником житлового будинку та земельної ділянки для обслуговування житлового будинку у АДРЕСА_3 (а.с 8, 25).

Відповідач ОСОБА_2 є власником суміжної земельної ділянки у АДРЕСА_2 (а.с. 70 т. 1).

У будівельному паспорті позивача, виданому 18.08.2015, передбачено під'їзну дорогу до будинку.

Зазначав, що ОСОБА_2 на такій під'їзній дорозі самовільно влаштував огорожу та звів фундамент, що унеможливлює під'їзд позивачу та створює перешкоди в користуванні власністю.

Ухвалою Міжгірського районного суду від 17.10.2017 до участі у справі було залучено третю особу ОСОБА_4 (а.с.93 т.1).

У листопаді 2017 року ОСОБА_4 подав позовну заяву, в якій, вказуючи на те, що він є власником житлового будинку у АДРЕСА_1, заявив вимоги, ідентичні із позовною заявою ОСОБА_3 (а.с.111-113 т. 1).

Ухвалою Міжгірського районного суду від 22.11.2017 (а.с.131 т. 1) було прийнято до спільного розгляду позов третьої особи - ОСОБА_4 з позовом ОСОБА_3, позовні вимоги об'єднано в одне провадження.

У листопаді 2017 ОСОБА_2 подав до суду зустрічну позовну заяву (а.с.137-138 т. 1).

Просив визнати недійсним і скасувати державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, виданий 21.05.1999 на ім'я ОСОБА_4 та вирішити питання розподілу судових витрат.

На обґрунтування позовних вимог указав, що спірна земельна ділянка не є під'їзною дорогою до дворогосподарства ОСОБА_3, а належить на праві приватної власності ОСОБА_2, де останній правомірно збудував огорожу з фундаментом. При цьому державний акт НОМЕР_1, виданий 21.05.1999 ОСОБА_4, не є належним і допустимим доказом права власності ОСОБА_4, оскільки містить виправлення та на час його видачі ОСОБА_4 був малолітнім.

Ухвалою Міжгірського районного суду від 06.12.2017 (а.с.150 т. 1) було прийнято до спільного розгляду зустрічний позов ОСОБА_2 із позовом ОСОБА_3 і ОСОБА_4, позовні вимоги об'єднані в одне провадження.

Рішенням Міжгірського районного суду від 16 січня 2018 року позови ОСОБА_3, ОСОБА_4 задоволено. Визнано незаконним і скасовано рішення Колочавської сільської ради №4 від 25.12.2016 «Про погодження меж земельної ділянки» та рішення № 7 від 21.05.2017 «Про затвердження проекту землеустрою та надання у власність ОСОБА_2 земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку».

Скасовано державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,03 га в АДРЕСА_2, кадастровий номер НОМЕР_2, номер запису у Державному реєстрі 20758706 від 30.05.2017.

Зобов'язано ОСОБА_2 демонтувати фундамент, встановлений на під'їзній дорозі в АДРЕСА_2 для забезпечення під'їзду (проходу) шириною 3 м. і усунути перешкоди в користуванні під'їзною дорогою до земельних ділянок ОСОБА_3 і ОСОБА_4

У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 у відшкодування судового збору 1280 грн. на користь ОСОБА_3, 640 грн. на користь ОСОБА_4 та 640 грн. на користь держави. Стягнуто з Колочавської сільської ради 1280 грн. у відшкодування судового збору на користь держави.

На це рішення подав апеляційну скаргу ОСОБА_2 Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення судом норм матеріального й процесуального права, просить скасувати рішення місцевого суду, та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 та ОСОБА_4, та задовольнити зустрічний позов ОСОБА_2

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що спірна земельна ділянка не є під'їзною дорогою до дворогосподарства ОСОБА_3, а належить на праві приватної власності ОСОБА_2, де останній правомірно збудував огорожу з фундаментом. Указує, що в матеріалах справи наявні документи, які вказують на значні розбіжності в параметрах земельної ділянки позивача за первісним позовом. Зазначає, що відомості вказані в будівельному паспорті ОСОБА_3 від 18.08.2015 не відповідають детальному плану території забудови земельної ділянки.

Учасники справи в судове засідання не з?явились, про дату час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що стверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень (т. 2 а.с.33-37). Клопотань про відкладення розгляду справи від позивачів за первісним позовом не надходило. Від голови Колочавської сільської ради надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника сільської ради. Проти задоволення апеляційної скарги не заперечував.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія судів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов суд першої інстанції суд першої інстанції вважав, що відведення земельної ділянки ОСОБА_2 і встановлення меж в натурі (на місцевості) мало місце з порушенням вимог п.3.12 Інструкції Держкомзему, затвердженої наказом № 376 від 18.05.2010. Також суд зазначив, що Колочавська сільська рада, будучи проінформованою про наявність спору між сторонами по причині закриття під'їзду до земельних ділянок позивачів, здійснення самовільного будівництва ОСОБА_2, не вжила заходів до врегулювання спору між сусідами і передчасно надала у власність земельну ділянку ОСОБА_2, порушивши вимоги земельного законодавства, і не взяла до уваги, що ОСОБА_2 у жовтні 2016 р. вчинив правопорушення, передбачене ст.96 ч.1 КУпАП, наслідком якого стало звуження (унеможливлення) проїзду до житлових будинків і земельних ділянок позивачів.

Проте колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду з огляду на таке.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що згідно державного акту серії НОМЕР_3, виданого Колочавською сільською радою 21.04.1999, ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,2921 га для обслуговування житлового будинку і ведення особистого підсобного (селянського) господарства в АДРЕСА_3, у тому числі«Біля хати» - 0,0165 га і 0,0144 га (всього: 309 кв.м.) (т.1 а.с.8), та власником житлового будинку за цією адресою (т. 1 а.с.25). Земельна ділянка площею 0,0144 га. від "Д" до "А" межує із землями загального користування. Будинок розміщено на земельній ділянці площею 0,0144 га. Згідно план-схеми забудови земельної ділянки в будівельному паспорті, виготовленому відділом містобудування та архітектури Міжгірської РДА за реєстровим № 108 у 2015 році, до земельної ділянки ОСОБА_3 площею 0,031 га. і житлового будинку визначено два під'їзди з вул.Дружби шириною по 3,0 м. - з правої та лівої сторони (т. 1 а.с.11).

Згідно державного акту на право приватної власності на землю серія НОМЕР_1, виданого Колочавською сільською радою 21.05.1999, ОСОБА_4 належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 0,1579 га. в ур. «Біля хати» для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства. Згідно плану опису зовнішніх меж цієї земельної ділянки (за державним актом і технічною справою) від "Б" до "Є" зазначено межу із землями ОСОБА_3, а від "Є" до "Ж" із землями ОСОБА_2 У цих документах не зазначено підхід (під'їзд) до земельної ділянки ОСОБА_4 (т. 1 а.с.92)

Згідно рішення Колочавської сільської ради № 85 від 28.08.2015 ОСОБА_2 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,05 га. за рахунок земель житлової і громадської забудови: землі, які перебувають у користуванні ОСОБА_2 за адресою місця проживання: АДРЕСА_2, - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (т. 1 а.с. 36). Рішенням Колочавської сільської ради № 7 від 21.05.2017 затверджено проект землеустрою та надано ОСОБА_2 у власність земельну ділянку за вказаною адресою площею 0,03 га., кадастровий номер НОМЕР_2 (т. 1 а.с. 34). В проекті землеустрою на плані з описом меж зазначено, що ця земельна ділянка межує із землями: ОСОБА_5 (від "А" до "Б"), ОСОБА_3 ("Б" до "В"), загального користування ("В" до "А") (т. 1 а.с.71-72). В акті прийому межових знаків на зберігання зазначено, що розмежування від "Б" до "В" (землі ОСОБА_3) суміжним землевласником не погоджено з відміткою «відмовився». Рішенням Колочавської сільської ради № 4 від 25.12.2016 «Про погодження меж земельної ділянки», відповідно до ст. 158 ЗК України, затверджено розміри щодо встановлення відновлення меж переданої у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки, згідно кадастрового плану земельної ділянки, в межах від т.3 до т.4 - 8,16 м, від т.4 до т.5 - 11,65 м. (т. 1 а.с.35). Право власності на земельну ділянку ОСОБА_2 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 30.05.2017, запис № 20758706, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 224 (т. 1 а.с. 70).

Таким чином, як земельна ділянка ОСОБА_2, так і земельна ділянка ОСОБА_3, по правій стороні межують із землями загального користування - дорога, по якій існує під'їзд з вулиці Дружби.

Як зазначалось у комісійному акті від 23.10.2017, згідно схеми забудови земельної ділянки під'їзна дорога до дворогосподарства ОСОБА_3 проходить з правої сторони і має статус проїзду. Фактична ширина даної дороги становить 3,0 м. З лівої сторони проходить під'їзна дорога до дворогосподарства ОСОБА_6, відповідно до схеми забудови будівельного паспорта на ім'я ОСОБА_3 її ширина по схемі складає 3,0 м., а фактично 2,5 м. За словами сільського голови, до житлового будинку гр. ОСОБА_6 (зараз - ОСОБА_3) завжди проходила доріжка шириною 1,5 м. А сусід ОСОБА_5 відпустив за рахунок своєї земельної ділянки ще 1,0 м, і доріжка стала шириною 2,5 м. (т. 1 а.с.104,105).

В той же час, суд першої інстанції зазначив, що Колочавська сільська рада не приймала жодного рішення про визначення під'їздних доріг до земельних ділянок і житлових будинків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а також ОСОБА_2. Такою дорогою визнано спірну дорогу (під'їзд), що склалась тривалий час унаслідок забудови житлових будинків по АДРЕСА_2.

Попри те, що сторони визнали, що прохід (під'їзд) гужовим транспортом, малогабаритним транспортом з вул.Дружби вздовж межі земельної ділянки ОСОБА_5, яка закріплена на місцевості стаціонарною огорожею з фундаментом, навпроти житлового будинку ОСОБА_2 склався в умовах існуючої забудови житлових будинків протягом десятиріч, будь-яких документальних даних про влаштування дороги між будинками НОМЕР_4 (власник ОСОБА_5) та НОМЕР_5 (власник ОСОБА_2) в порядку, передбаченому чинним законодавством, матеріали справи не містять.

Натомість за повідомленням Колочавського сільського голови на запит адвоката ОСОБА_7, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 жодного разу не звертались до сесії Колочавської сільської ради щодо влаштування на земельній ділянці між будинками НОМЕР_4 (власник ОСОБА_5) та будинком НОМЕР_5 (власник ОСОБА_2) проїзду, проходу, дороги. Колочавською сільською радою рішення щодо влаштування проходу, проїзду чи дороги між будинками НОМЕР_4 і НОМЕР_5 для доступу до будинків НОМЕР_6 не приймались. Згідно діючого генерального плану села, 1969 року, для заїзду чи проходу до будинків АДРЕСА_3 запроектовано дорогу по правій стороні будинків НОМЕР_6 (т. 1 а.с.244).

Рішенням Колочавської сільської ради № 3 від 05.02.2013 продовжено строк дії генерального плану с. Колочава, розробленого в 1969 році, до часу розроблення нової містобудівної документації (т. 1 а.с.122).

Згідно акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 07.08.2017, складеного державними інспекторами Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області на виконання ухвали Міжгірськього районного суду від 20.06.2017, порушень вимог земельного законодавства при формуванні земельної ділянки площею 0,03 га. (кадастровий номер НОМЕР_2) не виявлено (т. 1 а.с.75-76).

Таким чином, ОСОБА_2 було надано у власність земельну ділянку площею 0,03 га. (хоча дозвіл на розробку проекту землеустрою було надано на площу 0,05 га.), за рахунок земель житлової і громадської забудови, і ці землі, перебували у користуванні ОСОБА_2 за адресою його місця проживання - АДРЕСА_2; порушень вимог земельного законодавства при формуванні земельної ділянки площею 0,03 га. не виявлено; оскільки суміжний землекористувач ОСОБА_3 не погоджував межу, такий спір, відповідно до ст. 158 ЗК України, було вирішено органом місцевого самоврядування; рішень щодо влаштування проходу, проїзду чи дороги між будинками НОМЕР_4 і НОМЕР_5 для доступу до будинків НОМЕР_6 сільською радою не приймалось, а згідно діючого генерального плану села для заїзду чи проходу до будинків АДРЕСА_3 запроектовано дорогу по правій стороні будинків НОМЕР_6. Зважаючи на викладене, судова колегія не вбачає підстав вважати, що відведення земельної ділянки ОСОБА_2 і встановлення меж в натурі (на місцевості) мало місце з порушенням вимог п.3.12 Інструкції Держкомзему, затвердженої наказом № 376 від 18.05.2010. Фактичне існування проходу (проїзду) між будинками НОМЕР_4 і НОМЕР_5 не є підставою для визнання незаконними і скасування оскаржуваних рішень Колочавської сільської ради та скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку.

ОСОБА_2 на земельній ділянці біля свого житлового будинку в бік земельної ділянки ОСОБА_5 самовільно спорудив фундамент для тераси, чим вчинив правопорушення, передбачене ст.96 ч.1 КУпАП. Проте вказаною статтею передбачено відповідальність за порушення законодавства під час планування і забудови територій. Самовільне спорудження фундаменту для тераси не свідчить про незаконність рішень сільської ради, які стосуються земельної ділянки ОСОБА_2

Відповідно до ст.ст. 77, 80, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення; достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування; питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За обставин, коли по суті немає достовірних, підтверджених належними та допустимими доказами, даних щодо існування іншої дороги до будинків НОМЕР_6, крім передбаченої генпланом села від 1969 дороги по правій стороні будинків, твердження про перекриття ОСОБА_2 під'їзної дороги до будинків позивачів є необґрунтованими.

Щодо зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання недійсним державного акту, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні такого позову. Виправлення в цьому акті відповідають дійсності, здійснені у двох примірниках оригіналу акту, що зберігаються в ОСОБА_4 та у відділі Держкомзему в Міжгірському районі, і Колочавська сільська рада підтвердила такі виправлення. Крім того, як зазначено у правовій позиції, висловленій Верховним Судом України 03.09.2015 у справі № 6-84цс14, відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017 - ст. 4 ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Таким чином, у розумінні закону, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Також обраний спосіб захисту повинен відповідати критеріям ефективності, тобто повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

ОСОБА_2 порушення його права не доведено.

Зважаючи на викладене, судова колегія приходить до висновку про часткову обгрунтованість апеляційної скарги. Суд першої інстанції не мав належних підстав для задоволення позовів ОСОБА_3 та ОСОБА_8, оскільки такі не доведено. Зважаючи на викладене, рішення суду першої інстанції в частині задоволення таких позовів, через невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, слід скасувати з підстав, передбачених п.п. 3,4 ст. 376 ЦПК України, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовів - відмовити.

В решті рішення суду слід залишити без змін.

Оскільки при поданні апеляційної скарги ОСОБА_2 було фактично сплачено 3840 грн. (150% за 4 вимоги, з яких одна за зустрічним позовом та три вимоги за первісним позовом, 3840 = 640 х 4 х 150%), тому, відповідно до ст. 141 ЦПК України, пропорційно розміру задоволених позовних вимог (за сплаченими вимогами - задоволено 3/4 або 75%) слід стягнути на користь ОСОБА_2 з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з кожного по 1440 грн. (3840 х 75% / 2 = 1440 грн.) у відшкодування фактично понесених витрат зі сплати судового збору.

Керуючись ст. ст. 141, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 3,4 ч. 1 ст. 376 ст. 381, 382 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Міжгірського районного суду від 16 січня 2018 року в частині вирішення первісного позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2, Колочавської сільської ради про визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку та зобов'язання вчинити певні дії - скасувати, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні первісного позову відмовити.

Рішення Міжгірського районного суду від 16 січня 2018 року в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання незаконним і скасування державного акту про право приватної власності на земельну ділянку - залишити без змін.

Стягнути на користь ОСОБА_2 з ОСОБА_3, ОСОБА_4 з кожного по 1440 грн. судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 01 березня 2019 року.

Суддя-доповідач:

Судді: