Справа № 462/5607/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2019 року Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючої-судді - ОСОБА_1,

за участю: секретаря судових засідань ОСОБА_2

позивача ОСОБА_3

адвоката ОСОБА_4

відповідача ОСОБА_5

адвоката ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_7, неповнолітніх: ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про усунення від права на спадкування, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_5, в якому просить усунути її від права на спадкування за законом після смерті сина ОСОБА_11 В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 22.02.2017 р. внаслідок онкологічного захворювання помер її чоловік ОСОБА_11 Після його смерті відкрилася спадщина на наступне майно: житловий будинок в м. Львові, вул. Білогорська друга, 28; земельна ділянка в с. Білогорща Зимноводівської сільської ОСОБА_12; земельна ділянка в с. Зимна Вода; земельна ділянка в с. Бережани Чишківської сільської ради; гаражний бокс в автогаражному кооперативі № 8 в м. Львові вул. Тернопільська, 17; автомобіль «Форд транзит»; автомобіль «Volkswagen passat», 1992 р.в. Спадкоємцями за законом після його смерті є: дружина, троє дітей: ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2 і мати ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, які в шестимісячний строк звернулися до приватного нотаріуса із заявами про прийняття спадщини. Позивач вважає, що мати померлого ОСОБА_5 не має права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_11 з огляду на такі обставини. Останні два місяці до смерті ОСОБА_11 був прикутий до ліжка, потребував стороннього догляду та допомоги, яку надавала вона, діти та в останній місяць його мати. За кілька тижнів до смерті чоловік виявив бажання розпорядитися власністю на користь дітей шляхом укладення договору дарування. Оскільки виявили відсутність правовстановлюючих документів, яку вона повязує з перебуванням відповідача в будинку, чоловік попросив звернутися до нотаріуса з метою оформлення довіреності на видачу дублікатів на її імя. Крім цього виявив бажання оформити заповіт. Вона звернулася до приватного нотаріуса ОСОБА_7, яка підготувала довіреність і 16.02.2017 р. прибула на виклик на дім. Відповідач ОСОБА_5 дозволила своєму сину підписати довіреність, перед тим уважно ознайомившись з її змістом, але на прохання нотаріуса залишити її наодинці з сином з метою зясування його волі щодо заповіту відповіла категоричною відмовою та відмовилася вийти з кімнати, натомість підійшла до сина та перекрила доступ до нього. Неодноразові звернення нотаріуса та її чоловіка з проханням надати можливість їм поспілкуватися без її присутності, відповідач проігнорувала та продовжувала перебувати в кімнаті. В результаті дій відповідача нотаріус була змушена відмовитися від вчинення нотаріальної дії та її чоловік був позбавлений можливості скласти заповіт. Зазначає, що вищезазначені дії відповідача призвели до погіршення стану здоровя чоловіка, загострення захворювання, в звязку з чим змушені були щоденно викликати бригаду швидкої медичної допомоги. Вважає, що своїми діями відповідач свідомо перешкоджала як померлому, так і нотаріусу скласти заповіт, тому на підставі ч. 2 ст. 1224 ЦК України не має права на спадкування після смерті її сина ОСОБА_11

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 01.11.2018 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с.74). Ухвалою суду від 28.12.2018 р. залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача неповнолітній дітей ОСОБА_11: ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_9 та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, вирішено питання про допит свідків та закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.104).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 підтримала заявлені позовні вимоги, пояснення надала аналогічні викладеним у позовній заяві. Доповнила, що зі слів дітей в січні 2017 року вона дізналася, що тато їм сказав не ображати один одного, що ОСОБА_9 хотів залишити хату, а хлопцям земельні ділянки. Зазначила, що коли нотаріус ОСОБА_7 16.02.2017 р. прибула на дім, то в кімнаті був чоловік на інвалідному візку, мама, діти, сусід ОСОБА_12, Володя і свекруха. Остання почала кричати хто, який нотаріус, чому без неї, що хочете зробити. Нотаріус почала її заспокоювати, пояснила, що потрібно виробити дублікати документів. Дала читати чоловіку документ. Він читав, його мама заламувала руки, почала все читати, всі її заспокоювали, він прочитав довіреність, підписав її. Всі були при цьому, крім мами і ОСОБА_12, поки читав довіреність. Коли мала йти мова про заповіт, нотаріус попросила всіх залишити кімнату, відповідач поблідла, почала пояснювати, що не вийде, що це її син, відмовилася вийти, перешкоджала спілкуватися чоловіку та нотаріусу. Чоловік сказав щоб мама не переживала, вона категорично відмовилася виходити з мотивацією, що це її син і її хата. Нотаріус їй пояснила, що в будь-якому випадку вона не залишиться без хати, що її захищає закон. Коли всі, крім нотаріуса, чоловіка та його матері вийшли в коридор, то було чути тільки маму і нотаріуса. Це тривало хвилин 15-20. Вона так і не вийшла. Нотаріус, не маючи можливості поговорити з чоловіком, вийшла і сусід ОСОБА_12 її відвіз. Просить позов задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав вимоги позивача з мотивів, наведених у позовній заяві, просить позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_5, за її згодою допитана як свідок, в порядку вимог ст. 234 ЦПК України, заперечила проти заявлених позовних вимог. Дала показання про те, що ОСОБА_11 її син, з яким були добрі відносини, як і з невісткою. Після смерті сина відносини з невісткою стали поганими через судові справи. Крім сина у неї є дочка, яка є інвалідом 2 групи. Син був здоровий, тому всі надії щодо утримання і догляду в старості покладала на нього, як він і пропонував, мала жити в його будинку. Разом з чоловіком, який помер в 2005 році докладали зусиль для будівництва будинку в м. Львові по вул. Білогорській другій, 28, який і належав їй до 2010 року, до моменту укладення договору дарування на користь сина ОСОБА_11 При цьому син їй пропонував обрати собі місце в будинку для життя. Після смерті чоловіка син мав намір забрати її з Теребовлі, де проживала, до себе в будинок, однак вона непогано себе почувала, мала город, господарство, тому поки відмовилася, але часто приїзджала до сина, допомагала, готувала майстрам їсти. 17.11.2016 р. приїхала до сина на День народження і дізналася про його тяжке захворювання і після 20.11.2016 р., була постійно, щодня біля сина, здійснювала за ним догляд. Він ретельно, відповідно до графіку, виконував рекомендації лікарів, в зошиті записував які ліки і коли приймає, вірив, що лікування дасть позитивний результат, хотів жити і не допускав ніяких думок про смерть, про заповіт мови не було і жодних розмов про майно не було. В лютому, коли вона перебувала в кімнаті з сином, прибула нотаріус, яка тримала в руках папери, привіталася і сказала всім вийти. Відповідач запитала чому має виходити, при цьому син сказав, що мама має бути тут. Син був при свідомості. Нею опанував страх навіщо нотаріус, значить, син помирає. Нотаріус підійшла до столу, подала йому одні документи, він читав, підписав і віддав. Вона забрала, дала інший папір, він довго читав, а потім поставив на стіл і сказав, що ще подумає. При цьому була і невістка, а дітей в кімнаті не було. Нотаріус сказала, що це його воля, щоб думав, забрала документи і пішла. Після чого вона питала у сина що він підписав, він відповів, що доручення, так як нема документів, при цьому про заповіт не згадував. Зазначила, що ще в січні син вільно пересувався і якби хотів, то би склав заповіт. Просить в позові відмовити.

Представник відповідача відповідно до вимог ст. 178 ЦПК України виклав письмові заперечення проти позову (а.с.110-112), в яких зазначив про відсутність будь-яких доказів, що ОСОБА_11 мав дійсні наміри скласти заповіт, а відповідач вчиняла певні реальні дії щодо умисного перешкоджання спадкодавцю в цьому. Покликається на те, що нотаріус підтвердила, що виїжджала на дім з метою вчинення нотаріальної дії посвідчення довіреності на виготовлення дублікатів правовстановлюючих документів. Також нотаріус зазначила, що крім того мала зясувати обставини по заповіту, однак таке зясування не входить до переліку нотаріальних дій, передбачених Законом України «Про нотаріат». При цьому зазначив, що його довірительці 86 років, вона юридично необізнана і не мала жодних підстав для умисного перешкоджання складенню заповіту. Вона не чинила жодних перешкод щодо вчинення нотаріальних дій. Просить відмовити в позові.

Заслухавши пояснення позивача, її представника, показання відповідача та приватного нотаріуса, допитаних як свідків в порядку ст. 234 ЦПК України, представника відповідача, неповнолітніх свідків: ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, допитаних в порядку ст. 232 ЦПК України, свідків: ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 та п. 8 і 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання, а одними із способів захисту цивільного права є відшкодування збитків, інші способи відшкодування майнової шкоди та відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження.

Із змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 22.02.2017 р. внаслідок онкологічного захворювання помер ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується копією свідоцтва про його смерть серії 1-СГ №460372 та копією довідки про причину смерті (а.с.5, 10).

Загальні положення про спадкування визначені главою 84 ЦК України.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частини 1 та 2 ст. 1220 ЦК України).

Статтями 1233-1257 ЦК України врегульовано питання спадкування за заповітом.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок свої смерті, згідно вимог ч. 1 ст. 1233 ЦК України.

Пунктом 1 Глави 3 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 р. № 296/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 р. № 282/20595 визначено порядок складення заповіту.

Відповідно до п.п.1.6, 1.7 Глави 3 Розліду ІІ Положення нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів.

Ч. 2 ст. 1223 ЦК України передбачено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу.

Згідно ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відтак, спадкоємцями за законом після його смерті є: дружина ОСОБА_3, троє дітей: ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2 і мати ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується копіями свідоцтв про народження та копією свідоцтва про шлюб (а.с.6-8, 11).

Внаслідок смерті ОСОБА_11 відкрилася спадщина на наступне майно: житловий будинок в м. Львові, вул. Білогорська друга, 28 (а.с.14); земельна ділянка в с. Білогорща Зимноводівської сільської ОСОБА_15 (а.с.18); земельна ділянка в с. Зимна Вода (а.с.12); земельна ділянка в с. Бережани Чишківської сільської ради (а.с.13); гаражний бокс в автогаражному кооперативі № 8 в м. Львові вул. Тернопільська, 17(а.с.17); автомобіль «Форд транзит» (а.с.19, 20); автомобіль «Volkswagen passat», 1992 р.в. (а.с.15).

Як на правову підставу задоволення позовних вимог позивач посилається на ч. 2 ст. 1224 ЦК України, якою передбачено, що не мають права на спадкування особи, які умисно перешкоджали спадкодавцеві скласти заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт і цим сприяли виникненню права на спадкування у них самих чи в інших осіб або сприяли збільшенню їхньої частки у спадщині.

Судом допитано ряд свідків, які повідомили про відомі їм обставини, які мають значення для справи.

Зокрема, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_7 в суді дала показання про те, що на початку лютого 2017 року до неї звернулася позивачка з приводу надання консультації по договору дарування. Пояснила, що чоловік тяжко хворий, в нотконтору не зможе прибути, але він би хотів подарувати дітям своє майно, однак не можуть знайти документів і треба би було зробити довіреність щоб вона могла відновити всі документи. Крім того консультувалася про спадщину. 14.02.2017 р. прийшла позивач і сказала, що таки вирішили довіреність, документів знайти не можуть. 14.02.2017 р. був зафіксований виклик, позивач залишила дані довірителя. 16.02.2017 р. вона підготувала текст довіреності на видачу дублікатів документів і прибула на виклик на дім. Прибувши на місце, ОСОБА_11 чекав нотаріуса, сидів в кімнаті в інвалідному кріслі, слабенький, бліденький, але адекватний, орієнтувався. Дружина повідомила, що він не вживає знеболюючих препаратів чи наркотичних засобів. В кімнаті були діти, позивачка і п. Марта мама ОСОБА_11. Вона неодноразово просила п. Марту вийти з приміщення, що вона повинна залишитися з довірителем один на один, але відповідач щораз тим ближче присідала до ОСОБА_11, фактично не давала сказати слова, намагалася відповісти за нього, вникала в суть. Мама неодноразово хотіла зробити натяки, що це її хата, що вона тут має право жити, на що нотаріус сказала ОСОБА_11 подумати на рахунок заповіту. Мама відразу зауважила, що вона має мати тут кімнату, на що нотаріус сказала, що в заповіті це все можна прописати. Він прочитав довіреність, простогнав, взяв ручку і підписав. Нотаріус зазначила, що не має права вчиняти нотаріальні дії при сторонніх особах, але закрила очі на те, що була мама, оскільки посвідчувала лише довіреність на видачу дублікатів документів, а не на розпорядження майном. Через кілька днів позивач повідомила, що ОСОБА_11 помер і поцікавилася які документи необхідні для заведення спадкової справи. Отримавши консультацію, принесла пакет документів і була заведена спадкова справа. Через деякий час в нотконтору звернулася мати ОСОБА_16 із заявою про прийняття спадщини. Свідоцтв про право на прийняття спадщини вона не видавала, оскільки між сторонам є спір. Нотаріус підсумовуючи свої показання, пояснила, що фактично вона йшла на виклик з метою посвідчення довіреності і зясування обставин по заповіту, при цьому проекту заповіту не мала, бо наперед слід було зясувати його волю. По питанню заповіту навіть не поспілкувалися, так як мама не дала поспілкуватися. Зазначила, що не вдалося встановити яка воля ОСОБА_11, що мама перешкодила цьому. Документально не оформляла про вчинення перешкод з боку відповідача.

Неповнолітні свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в суді дали аналогічні показання про те, що за два тижні до смерті тата сусід ОСОБА_15 привіз нотаріуса на дім. Вдома були вони, мама, бабуся Яна. ОСОБА_17 сиділа біля тата і почала цікавитися хто приїхав. За столом сидів тато в інвалідному візку, оскільки близько двох місяців не міг пересуватися. Тато почав читати листок, який дала йому нотаріус, бабуся питала що це таке, тато пояснював, що нема документів, треба виготовити. Перед цим тато просив їх шукати документи, які не вдалося знайти. ОСОБА_17 спереживалася, підглядувала у той листок, тато довго перечитував і підписав, нотаріус попросила всіх вийти, вони вийшли, а бабуся категорично відмовилася вийти, сказала, що не вийде, що це її хата щоб робили все при ній. З коридору вони чули тільки нотаріуса і бабусю. Після того нотаріус вийшла і сусід ОСОБА_15 відвіз її. Вони були присутні як тато підписав перший документ. Ще перед цим орієнтовно за два тижні до смерті тато їх покликав і сказав, що хоче подарувати їм майно щоб вони не сварилися, а саме: ОСОБА_9 хату, а ОСОБА_8 і Юрчику по ділянці, щоб вони будувалися.

Свідок ОСОБА_14 - мати позивачки дала показання про те, що зять ОСОБА_11 помер від тяжкого онкозахворювання. Вона останнім часом приїжджала допомагати по господарству. 16.02.2017 р. вона була в будинку на першому поверсі, з автомобіля вийшов сусід ОСОБА_15, дочка і жіночка, як виявилося нотаріус. Сваха сиділа в кімнаті, почала зясовувати чому вона нічого не знає, стала хвилюватися, нервуватися, нотаріус підготувала документи щоб ОСОБА_11 підписав довіреність. Вона з сусідом ОСОБА_15 пішли пити чай, через хвилин 30, ОСОБА_15 спитав чи відвезти нотаріуса, вони піднялися в кімнату і вона чула як нотаріус говорила вийти, не перешкоджайте нам, а відповідач наполягала на тому, що не вийде, що ви хочете в мого сина. При цьому сказала не рухати сина, не питати нічого, то є її хата, і вона буде тут жити. Тому нотаріус не могла підготувати заповіт, бо мама не хотіла вийти з кімнати.

Свідок ОСОБА_13 дав показання про те, що в грудні 2016 року передзвонив товариш ОСОБА_11 і спитав чи може він приїхати, на що він погодився. Під час зустрічі, при розмові, запитав чи не може він звернутися до нотаріуса, оскільки хотів будинок оформити на дочку, а на синів земельні ділянки або щоб нотаріус приїхала. Після консультації з нотаріусом ОСОБА_18 він на наступний день йому перетелефонував, на що ОСОБА_11 сказав, що ходить по хаті і першу ніч поспав, йому набагато краще і запропонував відкласти ту справу на пізніше. Помер 22.02.2017 р. і до того питання більше не поверталися.

Свідок ОСОБА_12 дав показання, що за тиждень до смерті ОСОБА_11, привіз на дім нотаріуса. В кімнаті був ОСОБА_11 в інвалідному візку, розмовляв, але пошепки, змін в його поведінці не було, по графіку ретельно приймав препарати. Була його мати, мати позивача, діти, на прохання нотаріуса вийти, мама ОСОБА_11 відмовилася, сказала, що хоче бути присутньою і питала нотаріуса хто вона така. Свідок з мамою позивача пішли пити чай, після чого через хвилин 30 він відвіз нотаріуса. Коли випив чай, піднявся в кімнату щоб поцікавитися чи не потрібно відвезти нотаріуса і чув про спір, під час якого мати ОСОБА_11 казала, що хоче бути присутньою. При цьому не чув щоб ОСОБА_11 говорив мамі вийти, він говорив пошепки. Пояснив, що постійно спілкувався з покійним, в останні тижні та місяці до смерті розмов про майно не вели.

Свідок ОСОБА_15 в суді дав показання про те, що ОСОБА_11 його рідний дядько і хресний батько, з яким останній раз бачилися з 10 по 15.02.2017 р., оскільки пересіклися в лікарні, де він лежав, а ОСОБА_11 привезли на УЗД, точніше принесли на носилках. При цьому з приводу заповіту він нічого не казав. Коли він хворів, його допомагала доглядати бабуся, але дядько не хотів щоб вона багато часу проводила з ним, щоб не дивилася на його незадовільний стан здоровя, вона дуже хвилювалася за його стан здоровя. Свідок з бабусею спілкувався в лютому 2017 під час того як вона провідувала його у лікарні, при цьому вона нічого про нотаріуса не розповідала. Зі слів хресного, знає, що бабуся мала проживати з ним в будинку, він навіть привіз для неї ліжко.

Відповідно до ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі.

Суд зазначає, що пояснення позивача про те, що ОСОБА_11 виявив бажання оформити заповіт, що були неодноразові звернення нотаріуса та її чоловіка з проханням надати можливість їм поспілкуватися без присутності матері, що остання проігнорувала, категорично відмовилася виходити та продовжувала перебувати в кімнаті не є джерелом доказів, оскільки вона не висловила своєї згоди щодо її допиту як свідка в порядку ст. 234 ЦПК України.

Аналізуючи показання неповнолітніх свідків, які є ідентичними, однак неповними в частині розпорядження батьком іншим майном, окрім будинку та двох земельних ділянок, суд розцінює їх як такі, що дані під впливом матері, в якої після смерті чоловіка ОСОБА_11 склалися неприязні відносини з відповідачем його матірю ОСОБА_5 з приводу спору в суді. І їхні показання щодо наміру батька розпорядитися майном саме таким чином не підтверджені іншими належними та допустимими доказами.

Отже, з показань свідків та з поведінки померлого ОСОБА_11 під час перебування нотаріуса на виклику, суд зробив висновок, що ОСОБА_11 не мав дійсних намірів складати заповіт, що підтверджено як нотаріусом, яка зазначила, що розмову про заповіт ініціювала вона, крім того, коли позивач фіксувала виклик на дім, то казала, що таки вирішили довіреність оформити, свідок ОСОБА_5 підтвердила, що її син не думав про смерть, вірив, що лікування дасть позитивний результат і жодних розмов про заповіт чи розпорядження майном не вів, що і підтвердили свідки: ОСОБА_12, з яким покійний не мав жодних розмов про майно, ОСОБА_13, який підтвердив, що в грудні покійний став себе почувати краще і до розмов про розпорядження майном не повертався та свідок ОСОБА_15, який також підтвердив про відсутність будь-яких розмов про майно з боку померлого. Разом з тим, з часу діагностування онкологічного захворювання, з березня 2016 року, до моменту смерті, тобто до 22.02.2017 р. ОСОБА_11 не вчиняв жодних дій щодо складення заповіту, що також є підтвердженням про відсутність дійсних намірів на розпорядження майном. Також, не є підставою для відмови у посвідченні нотаріусом заповіту відсутність у заповідача оригіналів правовстановлюючих документів на майно, оскільки від заповідача не вимагається подання доказів, які підтверджують його право на майно, що заповідається (п.1.15 вищенаведеного Порядку).

Покликання позивача на те, що дії відповідача під час перебування нотаріуса на виклику призвели до погіршення стану здоровя чоловіка, загострення захворювання, в звязку з чим змушені були щоденно викликати бригаду швидкої медичної допомоги, зокрема 05.02.2017 р., 06.02.2017 р., 18.02.2017 р., 20.02.2017 р., 22.02.2017 р. двічі (а.с. 93-101) не є доказами наявності причинного звязку між діями відповідача і викликами швидкої медичної допомоги. Натомість в суді підтверджено факт, що ОСОБА_5 мати ОСОБА_11, будучи особою похилого віку, навпаки опікувалася сином, здійснювала за ним догляд, турбувалася про його стан здоровя, що свідчить про добрі відносини між ними. Жоден із свідків не підтвердив, щоб померлий ставив мамі вимогу залишити його наодинці з нотаріусом, натомість, з показань свідка ОСОБА_5 вбачається, що ОСОБА_11 бажав щоб мама залишалася в кімнаті.

Разом з тим, з копії довіреності вбачається, що 16.02.2017 р. приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_7 була посвідчена довіреність, якою ОСОБА_11 уповноважив ОСОБА_3 представляти його інтереси в усіх органах, підприємствах, установах, організаціях з питань виготовлення та отримання будь-яких документів, в тому числі дублікатів правовстановлюючих докуметів щодо належного йому будь-якого нерухомого майна (а.с.9). Як нотаріус, так і інші свідки підтвердили, що посвідчення вказаної довіреності відбулося в присутності матері ОСОБА_11, що є підтвердженням, що ОСОБА_5 не чинила жодних дій щодо умисного перешкоджання ОСОБА_11 у підписанні вказаного документу, будучи особою юридично необізнаною, якій 86 років та довідавшись про суть документу від покійного сина після його підписання. А зясування обставин щодо заповіту не є нотаріальною дією, не передбачена вищезгаданим Порядком та Законом і не могла слугувати підставою для відмови нотаріуса у складенні та нотаріальному посвідченні заповіту.

Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що у спадкодавця ОСОБА_11 були відсутні дійсні наміри щодо складення заповіту і суду не надано належних, достатніх та допустимих доказів, що ОСОБА_5 вчиняла реальні дії щодо умисного перешкоджання спадкодавцю в цьому, а тому позовні вимоги безпідставні та до задоволення не підлягають.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 82, 89, 141, 264, 265, 274-279 ЦПК України, ст.ст. 1216, 1220, 1223, 1233-1257, 1258, 1261 ЦК України, суд, -

у х в а л и в:

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_5, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_7, неповнолітніх: ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про усунення ОСОБА_5 від права на спадкування після смерті ОСОБА_11, який помер 22.02.2017 р. відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 07.03.2019 р.

Суддя: (підпис) ОСОБА_1

З оригіналом згідно.

Суддя: Б.М.Гедз