КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/1963/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 760/24787/18

28 лютого 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Левенця Б.Б.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2, яка не брала участі у справі, адвоката ОСОБА_3 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Оксюти Т.Г., у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання шлюбу недійсним, -

в с т а н о в и в :

25 вересня 2018 року ОСОБА_4 звернувся до Солом'янського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_5 про визнання шлюбу недійсним.

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що 26 листопада 1988 року Міським відділом записів актів громадянського стану Ірпінської міської ради Київської області було зареєстровано шлюб між ним та ОСОБА_5, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 294, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1. Шлюб був укладений без наміру створення сім'ї, а з корисливих мотивів з метою постановлення на квартирний облік і, як наслідок, отримання в подальшому квартири в порядку черговості.

Вказував на те, що з моменту реєстрації шлюбу він з відповідачкою разом не проживав, ніколи не підтримував сімейних відносин, не вів спільні сімейні справи, не мав спільного бюджету, не придбавав спільного майна,тощо.

Звертав увагу на ту обставину, що у період зареєстрованого шлюбу з відповідачкою, він перебував у фактичних шлюбних відносинах з іншою особою, а саме: проживав разом з ОСОБА_2 однією сім'єю без реєстрації шлюбу, з якою вони були пов"язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, спільні інтереси, вели спільне господарство, спільно відпочивали, мали спільний бюджет. За період його спільного проживання з ОСОБА_2 однією сім'єю без реєстрації шлюбу у них народилося двоє дітей - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, які є громадянами Сполучених Штатів Америки, що підтверджується копіями свідоцтв про народження.

З огляду на зазначене та, враховуючи, що він з відповідачкою з моменту реєстрації шлюбу не проживали як чоловік та дружина, спільного господарства не вели, спільного сімейного бюджету не мали, що у своїй сукупності свідчить про відсутність бажання створювати сім'ю, позивач просив суд визнати шлюб, укладений між ним ОСОБА_4 та ОСОБА_5, який зареєстрований Міським відділом записів актів громадянського стану Ірпінської міської ради Київської області 26 листопада 1988 року за актовим записом № 294, недійсним від дня його державної реєстрації, тобто з 26 листопада 1988 року.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2018 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання шлюбу недійсним задоволено.

Визнано шлюб, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, який зареєстровано Міським відділом записів актів громадянського стану Ірпінської міської ради Київської області 26 листопада 1988 року за актовим записом № 294, недійсним від дня його державної реєстрації, а саме з 26 листопада 1988 року.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судовий збір в сумі 704,80 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_2, яка не брала участі у справі, адвокат ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4 про визнання шлюбу недійсним.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом неповно з'ясовано фактичні обставин справи, не надано належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення, яким суд вирішив питання про права, свободи, інтереси та обов'язки ОСОБА_2, як особи, яка не брала участі у справі.

Зазначав, що 15 серпня 2018 року ОСОБА_4 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_12 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права спільної сумісної власності, визнання договорів купівлі-продажу недійсними, поділ спільного сумісного майна подружжя. Ухвалою суду від 16 серпня 2018 року було відкрито провадження у вказаній справі № 369/9927/18. В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_4 посилається, на той факт, що з вересня 2000 року по листопад 2017 року він проживав з ОСОБА_2 однією сім'єю без реєстрації шлюбу, зазначає, що вони були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, спільні інтереси, вели спільне господарство, піклувалися один про одного, спільно відпочивали, відзначали свята та ювілейні дати, мали спільний бюджет, радилися та погоджували сімейні витрати спільно. У рішенні Солом'янського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2018 року встановлено ту обставину, що позивач у період зареєстрованого шлюбу з відповідачкою ОСОБА_5, перебував у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_2, тобто проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу. За час спільного проживання позивача з ОСОБА_2 у них народилося двоє дітей. Однак, суд першої інстанції, встановивши, що позивач, у період зареєстрованого шлюбу з відповідачкою ОСОБА_5, перебував у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_2, всупереч приписам ч. 3 ст. 53 ЦПК України, не залучив її до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, оскільки рішення у справі впливає на її права та обов'язки. Не залучення ОСОБА_2 до участі у справі призвело до необ'єктивного та однобічного судового розгляду, неправильного встановлення судом обставин, які мають значення для справи, шляхом надання оцінки лише тим доказам, які були подані позивачем та їх неправильній оцінці, що призвело до ухвалення судом незаконного судового рішення, яким встановлено факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_2, що є одним із аргументів суду, покладених в основу судового рішення про визнання недійсним шлюбу, укладеного між позивачем та ОСОБА_5 Вважав що, відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки ОСОБА_2, яка не була залучена до участі у справі, що є порушенням норм процесуального права та обов'язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Вказував на те що, дійшовши висновку, що позивач з відповідачем з моменту реєстрації шлюбу не проживали як чоловік та дружина, спільного господарства не вели, спільного бюджету не мали, що свідчить про відсутність у сторін бажання створити сім'ю, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що як позивачем так і відповідачкою, яка визнала позов, не були надані суду належні, допустимі, достовірні та достатні докази на підтвердження таких обставин. В мотивувальній частині рішення суду відсутні посилання на докази, які б самостійно чи у сукупності надали б суду підстави дійти висновків про не проживання позивача та відповідача з моменту реєстрації шлюбу як чоловіка та дружини, не ведення ними спільного господарства та відсутність у них спільного бюджету.

Таким чином, позивач, всупереч вимогам ст.ст. 12, 76, 81 ЦПК України, не надав суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження обставин, що мають значення для визнання недійсності шлюбу.

16 січня 2019 року надійшов відзив ОСОБА_5 на апеляційну скаргу, в якому вона просила апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін. Вважала, що рішення суду є законним, адже суд вирішував спір між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання шлюбу, укладеного між ними 26 листопада 1988 року, недійсним з тих підстав, що шлюб був укладений без наміру створення сім"ї. Вказувала на те, що визнання нею позову про визнання шлюбу недійсним не порушує прав, свобод чи інтересів ОСОБА_2, зокрема й дітей, які народилися в період існування зареєстрованого шлюбу між нею та ОСОБА_4. Предметом розгляду справи про визнання шлюбу недійсним не було дослідження та встановлення обставини щодо проживання ОСОБА_2 разом з ОСОБА_4 однією сім'єю без реєстрації шлюбу у період зареєстрованого шлюбу ОСОБА_4 з нею. Наявність або відсутність даної обставини може бути предметом розгляду та доказування в рамках іншої справи.

17 січня 2019 року надійшов відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_13, в якому він просив прийняти рішення за результатами розгляду апеляційної скарги з урахуванням доводів зазначених у відзиві. Зазначав, що ОСОБА_2 не має жодного відношення до укладеного 26 листопада 1988 року шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а тому судовим рішенням про визнання шлюбу недійсним будь-які права, інтереси та обов'язки ОСОБА_2 не порушені і їй взагалі не належить право апеляційного оскарження рішення про визнання шлюбу недійсним. Та обставина, про яку зазначив ОСОБА_4 у своєму позові про визнання шлюбу недійсним та яка була в подальшому відображена в рішенні суду від 08 жовтня 2018 року, а саме, що у період зареєстрованого шлюбу позивач мав стосунки з ОСОБА_2, не надає права останній оскаржувати рішення суду у справі про визнання шлюбу недійсним, оскільки сторонами шлюбу є позивач та відповідач, адже предметом спору у справі є визнання шлюбу недійсним, а не встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_2 в певний період часу.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_3 підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_13 проти доводів апеляційної скарги заперечував та просив залишити її без задоволення.

Відповідач ОСОБА_14 про день та час слухання справи судом повідомлена у встановленому законом порядку, повторно в судове засідання не з"явилась, а тому колегія суддів вважає можливим розгляд справи у її відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 26 листопада 1988 року Міським відділом записів актів громадянського стану Ірпінської міської ради Київської області було зареєстровано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 294, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1.

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2, 26 серпня 2015 року шлюб між чоловіком ОСОБА_4 і дружиною ОСОБА_5 розірвано, про що складено відповідний актовий запис № 252 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві.

Згідно свідоцтв про народження № НОМЕР_3 та № НОМЕР_4, виданих 07 березня 2012 року, ОСОБА_4 зазначений батьком дитини ОСОБА_10, який народився ІНФОРМАЦІЯ_7 року, та ОСОБА_8, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_7 року. Матір"ю дітей зазначено ОСОБА_2.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач довів ті обставини, на які посилався як на підставу своїх вимог, відповідачка позов визнала, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5,6 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно грунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з"ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підстав своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Якщо одна із сторін визнала пред"явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам ст. 206 ЦПК України.

Згідно вимог ч.4 ст. 206 ПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для цього законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Зазначеним вимогам процесуального закону рішення суду першої інстанції не відповідає, так як воно не містить висновків щодо встановлених обставин справи та наданих суду доказів, оцінки досліджених доказів, а тому не може вважатись законним та обґрунтованим.

Фактично висновок суду першої інстанції про задоволення позову ОСОБА_4 грунтується на тому, що відповідач ОСОБА_5 визнала позов та на тому, що з матеріалів справи вбачається, що у період зареєстрованого шлюбу з відповідачкою позивач перебував у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_2, проживав з нею однією сім"єю без реєстрації шлюбу, за час спільного проживання у них народилось двоє дітей.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на те, що рішення Солом"янського районного суду м.Києва від 08 жовтня 2018 року порушує її права та інтереси, так як вказаним рішенням встановлені обставини щодо її сумісного проживання однією сім"єю без реєстрації шлюбу з позивачем у даній справ ОСОБА_4, до участі в розгляді вказаної справи вона залучена не була.

Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 17 лютого 2016 року у справі № 6-76цс16, за змістом частини 1 статті 292 ЦПК України право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судове рішення завдає їм шкоди, що виражається в несприятливих для них наслідках. У справі, яка переглядається, позбавлення відповідача права власності на майно унеможливлює виконання судового рішення про стягнення з нього на користь заявника суми боргу, унаслідок чого останній має підстави вважати своє право на отримання суми боргу порушеним, а тому висновок суду апеляційної інстанції, з яким погодився й суд касаційної інстанції, про відсутність у заявника права на оскарження рішення суду першої інстанції на тій підставі, що суд не вирішував питання про його права та обов'язки, є передчасним, суперечить змісту статті 292 ЦПК України та перешкоджає подальшому провадженню в справі щодо існуючого спору.

Згідно вимог ч.1 ст. 352 ЦПК України, учасник справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов"язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

З урахуванням правового висновку Верховного суду України, встановлених обставин справи, колегія суддів вважає, що доводи ОСОБА_2 про порушення оскаржуваним рішенням її прав та обов"язків є обгрунтованими.

Відповідно до ст. 45 Кодексу про шлюб та сім'ю України шлюб може бути визнаний недійсним в разі порушення умов, встановлених статтями 15 - 17 цього Кодексу, а також в разі реєстрації шлюбу без наміру створити сім'ю (фіктивний шлюб). Визнання шлюбу недійсним провадиться в судовому порядку.

Позивач, звертаючись до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним, посилався на те, що шлюб між ним та відповідачкою був укладений без наміру створення сім'ї, а з урахуванням його та відповідача корисливих мотивів - з метою зарахування на квартирний облік та отримання від держави квартири. Вказував на те, що з моменту реєстрації шлюбу він з відповідачкою разом не проживали, ніколи не підтримували сімейних відносин, не вели спільного бюджету, не придбавали спільного майна.

Також у позові ОСОБА_4 на підтвердження тієї обставини, що, укладаючи шлюб з ОСОБА_5, вони не мали наміру створити сім"ю зазначав, що у період зареєстрованого шлюбу з відповідачкою ОСОБА_5, він перебував у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_2, з якою проживав однією сім'єю без реєстрації шлюбу. За період їх спільного проживання у них народилося двоє дітей, що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України)

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач ОСОБА_4 не надав суду доказів на підтвердження того, що він уклав шлюб з ОСОБА_5 без наміру створити сім"ю з метою зарахування на квартирний облік та отримання в подальшому квартири в порядку черговості, разом з відповідачкою з моменту реєстрації шлюбу не проживали як чоловік та дружина, не вели спільного господарства, не мали спільного бюджету, а тому висновок суду щодо встановлення вказаних обставин та про доведеність позовних вимог грунтується лише на визнанні вказаного позову відповідачкою у відзиві на позов.

Висновок суду про те, що з матеріалів справи вбачається, що у період зареєстрованого шлюбу з відповідачкою ОСОБА_5, ОСОБА_4 перебував у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_2, з якою проживав однією сім'єю без реєстрації шлюбу, колегія суддів вважає безпідставним, так як таких доказів матеріали справи не містять. З наданих суду копій свідоцтв про народження дітей № НОМЕР_3 та № НОМЕР_4, виданих 07 березня 2012 року вбачається лише, що ОСОБА_4 є батьком ОСОБА_10, який народився ІНФОРМАЦІЯ_7 року, та ОСОБА_8, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_7 року. Матір"ю дітей зазначено ОСОБА_2, яка не була залучена до участі у даній справі при встановленні вказаних обставин.

З наданої до суду апеляційної інстанції відповіді Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 04.02.2019 року вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2. Дані станом на 03.08.2005 року. ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, станом на 21.02.1997 року зареєстрована за адресою : АДРЕСА_3

З відповіді Виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області від 17.01.2019 року вбачається, що громадянин ОСОБА_4 на члени його сім"ї на квартирному обліку при виконавчому комітеті Ірпінської міської ради, як особи, які потребують поліпшення житлових умов у списках першочергового, позачергового чи на умовах загальної черги на отримання житла, починаючи з 1988 року по даний час не перебувають.

Відповідно до наданої Ірпінським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану копії актового запису про народження № 357 від 26 жовтня 1989 року, ОСОБА_15 народилась ІНФОРМАЦІЯ_8 року в м. Ірпінь, Київської області. Її батьком зазначений - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 матір"ю зазначена - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Доводи позивача про те, що шлюб між ним та відповідачкою був укладений без наміру створення сім"ї, з корисливих мотивів - для постановки їх на квартирний облік та отримання житла, спростовуються вище зазначеними дослідженими в судовому засіданні доказами з яких вбачається, що через 10 місяців після реєстрації шлюбу у подружжя ОСОБА_5 народилась донька ОСОБА_15 - ІНФОРМАЦІЯ_6, на квартирному обліку у Виконавчому комітеті Ірпінської міської ради Київської області ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з 1988 року по даний час не перебували.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що позивач довів ті обставини, на які він посилався, як на підставу своїх вимог.

Доводи апеляційної скарги про безпідставність висновків суду першої інстанції про те, що позивач з відповідачем з моменту реєстрації шлюбу не проживали як чоловік та дружина, спільного господарства не вели, як і спільного бюджету, що свідчить про відсутність у сторін бажання створити сім'ю, колегія суддів вважає обгрунтованими.

Перебування позивача, під час перебування у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5, у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_2, проживання з нею однією сім"єю без реєстрації шлюбу, також не підтверджено належними та допустимими доказами. Вказані обставини встановлені судом без залучення ОСОБА_2 до участі у вказаній справі, а тому доводи апеляційної скарги про невідповідність вказаних висновків суду першої інстанції вимогам матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає обгрунтованими.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є:1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 підлягає задоволенню, рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2018 року скасуванню, оскільки воно ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання шлюбу недійсним .

Керуючись ст.45 КпШС України, ст.ст.13, 76,77, 80, 81, 206, 263, 352, 367, 368, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання шлюбу недійсним відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженау касаційному порядку до Верховного Судупротягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 01 березня 2019 року

Головуючий: Судді: