Постанова

Іменем України

06 березня 2019 року

м. Київ

справа № 756/15541/15-ц

провадження № 61-12451св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., СімоненкоВ. М.,

Штелик С. П.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4, подану адвокатом Диким Юрієм Олеговичем, на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 22 лютого 2018 року у складі судді Шебуєвої В. А.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «Правекс-Банк»,

відповідачі: ОСОБА_6, ОСОБА_4,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

У грудні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Правекс-Банк» (далі - ПАТ КБ «Правекс-Банк», Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заочним рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 30 травня

2016 року позов ПАТ КБ «Правекс-Банк» до ОСОБА_6, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Правекс-Банк» заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії від

15 лютого 2006 року № 5-009/06Ф у розмірі 192 639,84 доларів США.

Вирішено питання щодо судових витрат.

17 червня 2016 року ОСОБА_6 та ОСОБА_4, через свого представника ОСОБА_7, звернулися до суду першої інстанції з заявою про перегляд заочного рішення суду.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 05 серпня 2016 року заяву представника відповідачів про перегляд заочного рішення суду залишено без задоволення.

Не погоджуючись із заочним рішенням суду, 12 лютого 2018 року (відповідно до відтиску поштового штемпеля) ОСОБА_4, через свого представника ОСОБА_8, подала апеляційну скаргу, у якій просила поновити процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції від 30 травня 2016 року, у зв'язку з тим, що зі змістом ухвали від 05 серпня

2016 року про залишення її заяви про перегляд заочного рішення без задоволення вона ознайомилась лише 01 лютого 2018 року.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВИХ РІШЕНЬ

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 22 лютого 2018 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4, поданною представником ОСОБА_8, на заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 30 травня 2016 року відмовлено.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що у задоволенні заяви ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення суду від 30 травня 2016 року було відмовлено 05 серпня 2016 року, про розгляд цієї заяви ОСОБА_4 була повідомлена належним чином, її представник 03 серпня 2016 року подав клопотання про розгляд заяви за його відсутності. Апеляційну скаргу на саме судове рішення ОСОБА_4 подала 12 лютого 2018 року. Враховуючи, що апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення особою, повідомленою належним чином про розгляд справи, та за відсутності доказів пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили, суд апеляційної інстанції відмовив у відкритті апеляційного провадження з підстав, визначених частиною другою статті 358 ЦПК України.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

У березні 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ОСОБА_4, подана адвокатом Диким Ю. О., у якій посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просила скасувати оскаржувану ухвалу апеляційного суду та передати справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції незаконно відмовлено у відкритті апеляційного провадження, оскільки станом на момент ухвалення заочного рішення суду першої інстанції процедура апеляційного оскарження рішення була врегульована положеннями статей 292, 294, 297 ЦПК України 2004 року, а суд застосував норми цивільного процесуального законодавства від 15 грудня 2017 року, які не можуть бути застосовані в силу вимог статті 58 Конституції України, тому що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Зазначає про те, що частина третя статті 297 ЦПК України 2004 року, яка мала застосовуватись до цих правовідносин, не обмежувала фізичних осіб річним строком апеляційного оскарження рішення суду з дня складання його повного тексту, тому у відкритті провадження відмовлено з порушенням цих норм.

АГРУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Заперечення на касаційну скаргу до суду не надходили.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Перевіривши доводи касаційної скарги та дослідивши матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суди встановили, що заочним рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 30 травня 2016 року позов ПАТ КБ «Правекс-Банк» до ОСОБА_6, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Правекс-Банк» заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії від 15 лютого 2006 року № 5-009/06Ф у розмірі 192 639,84 доларів США. Вирішено питання щодо судових витрат.

17 червня 2016 року ОСОБА_6 та ОСОБА_4, через свого представника ОСОБА_7, звернулися до суду першої інстанції з заявою про перегляд заочного рішення суду від 30 травня 2016 року.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 05 серпня 2016 року заяву ОСОБА_6, ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_7, про перегляд заочного рішення Оболонського районного суду міста Києва від

30 травня 2016 року залишено без задоволення.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 22 лютого 2018 року відмовлено ОСОБА_4 у відкритті апеляційного провадження за її апеляційною скаргою, поданою представником ОСОБА_8, на заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 30 травня 2016 року.

Однією з основних гарантій права сторони на судовий захист є право оскарження судових рішень (стаття 129 Конституції України). Реалізація цього права здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов'язки; пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Згідно зі статтею 126 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання апеляційної скарги) право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Чинний ЦПК України обмежує дискреційні повноваження апеляційного суду стосовно часу поновлення строків на оскарження судового рішення.

Згідно з пунктом 13 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Разом з тим, у пункті 9 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_4 є відповідачем у справі та належним чином була повідомлена про розгляд її заяви про перегляд заочного рішення суду, призначений на 05 серпня 2016 року, оскільки її представник ОСОБА_7 03 серпня 2016 року подала до суду заяву про розгляд справи без її участі (а. с. 90).

Згідно повідомлення про вручення поштового відправлення копію заочного рішення Оболонського районного суду міста Києва від 30 травня 2016 року було отримано відповідачем 09 червня 2016 року за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 77).

Апеляційну скаргу на заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 30 травня 2016 року ОСОБА_4 надіслала до суду першої інстанції

12 лютого 2018 року (а. с. 107-119).

Установивши, що відповідач була належним чином повідомлена про розгляд справи та отримала копію оскаржуваного заочного рішення суду першої інстанції від 30 травня 2016 року, однак з апеляційною скаргою звернулася лише 12 лютого 2018 року, тобто після спливу одного року та дев'яти місяців з дня складання повного тексту судового рішення, та не надала доказів пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили, то суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 з підстав, визначених частиною другою статті 358 ЦПК України у редакції, що діяла з 15 грудня 2017 року.

Зазначене відповідає загальновизнаному положенню про дію цивільних процесуальних норм у часі, згідно з яким незалежно від часу відкриття провадження у справі, при здійсненні процесуальних дій застосовуються той процесуальний закон, який діє на момент здійснення таких дій (частина третя стаття 3 ЦПК України).

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті

6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями встановлені державами - членами Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Дія 97» проти України від 21 жовтня 2010 року).

Рішеннями Європейського суду з прав людини визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Доводи касаційної скарги спростовуються матеріалами справи та встановленими судом апеляційної інстанції фактичними обставинами, тому судове рішення апеляційного суду ухвалене з додержанням норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4, поданої адвокатом Диким Ю. О., стосовно того, що суд апеляційної інстанції застосував норми процесуального права, які не мають зворотної дії в часі та не повинні були застосовуватися до цих правовідносин не спростовують правильних висновків апеляційного суду з огляду на таке.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Наведене положення про дію цивільних процесуальних норм у часі передбачає, що незалежно від часу відкриття провадження у справі, при здійсненні процесуальних дій застосовується той процесуальний закон, який діє на момент здійснення таких дій

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

Згідно із частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду апеляційної інстанції залишити без змін.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану адвокатом Диким Юрієм Олеговичем, залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 22 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий СуддіВ. С. Висоцька А. О. Лесько С. Ю. Мартєв В. М. Сімоненко С. П. Штелик