РЕНІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

Провадження № 2/510/323/19

Справа № 510/1950/18

06.11.2019 року м. Рені Одеської області

Ренійський районний суд Одеської області у складі

Головуючого судді Гончарової-Парфьонової О.О.

При секретарях Міхайліченко В.О., Бєлосевич Є.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Рені Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 /треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - Центр надання адміністративних послуг Ренійської районної державної адміністрації, Ренійська районна державна нотаріальна контора/ про скасування державної реєстрації та визнання права власності на спадкове майно, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача /треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - Центр надання адміністративних послуг Ренійської районної державної адміністрації, Ренійська районна державна нотаріальна контора / про скасування державної реєстрації та визнання права власності на спадкове майно, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді права власності на:

- житловий будинок АДРЕСА_1 ;

- земельну частку (пай), розміром 3,61 умовних кадастрових га КСП «Світанок» в с. Плавні Ренійського району Одеської області на підставі сертифікату серії ОД № 0107032 від 18 жовтня 1996 року, яке в подальшому було переоформлено та надано кадастровий номер - :01:002:0713, площею 2,0857 га та :01:005:0528 площею 0,53 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва;

- на майновий пай КСП «Світанок в с. Плавні Ренійського району Одеської області на підставі свідоцтва серії ОД-ХХ № 01763 від 07 травня 2002 року.

За життя померла ОСОБА_3 залишила заповідальне розпорядження на користь відповідача по справі.

Позивач відноситься до спадкоємців четвертої черги, оскільки на день смерті ОСОБА_3 він постійно проживав разом з померлою, допомагав, доглядав за господарством, про відмову від спадщини не заявляв, а тому вважається таким, що прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 відповідно до вимог ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР (1963 року) шляхом фактичного володіння та управління.

Через деякий час позивач звернувся до державної нотаріальної контори щодо отримання свідоцтва про право на спадщину, однак, 19 жовтня 2018 року, своєю постановою, державний нотаріус Ренійської районної державної нотаріальної контори Одеської області відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з тим, що 25 червня 2006 року вже були видані свідоцтва на спадщину за законом на за реєстром № 1313, 1308 на ім`я ОСОБА_2 , спадкова справ № 66/04.

Однак, позивач вважає що відповідач неправомірно отримав дані свідоцтва, оскільки не повідомив нотаріуса про наявність інших спадкоємців на майно померлої.

Позивач у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не відомі, про дату, час та місце слухання справи сповіщався, до суду надійшла заява від представника позивача - адвоката Златі Н.С, відповідно до якої вона просить розглядати справу за їх відсутності, позов підтримають в повному обсязі та просять його задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечують.

Ухвалою Ренійського районного суду Одеської області від 20 лютого 2019 року явку відповідача ОСОБА_2 було визнано обов`язковою та викликано його у судове засідання для надання суду особистих пояснень.

Однак на судові засідання, що відбулися 26 березня 2019 року, 23 квітня 2019 року, 18 червня 2019 року, 16 липня 2019 року, 13 серпня 2019 року, 02 жовтня 2019 року, 06 листопада 2019 відповідач не з`явився, про дату, час та місце їх проведення сповіщався належними чином, причини неявки суду не відомі.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Таким чином, суд приходить до висновку, що причини неявки відповідача є неповажними та є підстави для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.

Представник Центру надання адміністративних послуг Ренійської районної державної адміністрації у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не відомі, про дату, час та місце слухання справи сповіщався, до суду надійшла заява, відповідно до якої він просить розглядати справу за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує.

Представник Ренійської районної державної нотаріальної контори до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце його проведення сповіщався належним чином, причини неявки суду не відомі.

Згідно із ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Оскільки судової розгляд справи було неодноразово перенесено на іншу дату з причини не явки до судового засідання відповідача та представника Ренійської районної державної нотаріальної контори, яки були належним чином повідомлений, суд, для недопущення порушення законних прав позивача, вважає за можливим розглянути справу без відповідача та представника третьої особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Дійсно, як встановлено у судовому засіданні, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді права власності на:

- житловий будинок АДРЕСА_1 ;

- земельну частку (пай), розміром 3,61 умовних кадастрових га КСП «Світанок» в с. Плавні Ренійського району Одеської області на підставі сертифікату серії ОД № 0107032 від 18 жовтня 1996 року, яке в подальшому було переоформлено та надано кадастровий номер - :01:002:0713, площею 2,0857 га та :01:005:0528 площею 0,53 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва;

- на майновий пай КСП «Світанок в с. Плавні Ренійського району Одеської області на підставі свідоцтва серії ОД-ХХ № 01763 від 07 травня 2002 року.

За життя померла ОСОБА_3 залишила заповідальне розпорядження на користь відповідача по справі.

Позивач відноситься до спадкоємців четвертої черги, оскільки на день смерті ОСОБА_3 він постійно проживав разом з померлою, допомагав, доглядав за господарством, про відмову від спадщини не заявляв, а тому вважається таким, що прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 відповідно до вимог ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР (1963 року) шляхом фактичного володіння та управління.

Згідно із ст. 527 ЦК Української РСР, спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.

Відповідно до ст. 548 ЦК Української РСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч.1 ст. 549 ЦК Української РСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він: фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Виходячи з вищенаведеного слідує, що прийняття спадщини є фактом, який відображає волю спадкоємця отримати майно після смерті спадкодавця. Тобто ОСОБА_1 прийняв спадщину, оскільки його воля, як спадкоємця ОСОБА_3 , була виражена у його діях щодо фактичного володіння та управління спадковим майном.

Через деякий час позивач звернувся до державної нотаріальної контори щодо отримання свідоцтва про право на спадщину, однак, 19 жовтня 2018 року, своєю постановою, державний нотаріус Ренійської районної державної нотаріальної контори Одеської області відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з тим, що 25 червня 2006 року вже були видані свідоцтва на спадщину за законом на за реєстром № 1313, 1308 на ім`я ОСОБА_2 , спадкова справ № 66/04.

Статтею 55 Конституції України гарантовано, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Частиною 3 ст. 13 ЦПК України встановлена диспозитивність цивільного судочинства та зазначається, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

На сьогоднішній день позивач продовжує користуватися зазначеним спадковим майно, доглядає за будинком, робить ремонти, сплачує комунальні платежі, обробляє земельну ділянку, сплачує податки. Тобто він є фактичним володільцем вказаного майна. Крім того, оригінали документів на майно та свідоцтво про смерть знаходяться у нього.

Відповідач не вимагає повернення спадкового майна, не висуває позивачу будь-яких вимог щодо фактичного володіння ним спадковим майном.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Частина 5 ст. 1268 ЦК України передбачає, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що за ОСОБА_1 може бути визнано право власності на спадкове майно.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться зокрема на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Також, враховуючі факти встановлені у судовому засіданні, суд вважає за необхідним скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 .

Частиною 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Згідно ч. 2 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 20 січня 2005 року за № 2375/ІV, державна реєстрація речових прав скасовується в разі припинення дії договору, укладення іншого договору або винесення судом відповідного рішення, про що вносяться дані до Державного реєстру прав.

Відповідно до п. 41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду, рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Пунктом 1 наказу Міністерства юстиції України «Про заходи щодо взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб» від 02 квітня 2013 року № 607/5, передбачено, що державна реєстрація, скасування державної реєстрації прав на нерухоме майно та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно проводиться у випадках подання рішення суду, що набуло законної сили.

Отже, всі вказані у позові обставини знайшли своє підтвердження у судовому засіданні та не викликають у суду жодних сумнівів.Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, відповідають чинному законодавству, а тому мають бути задоволені.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 7, 10, 12, 13, 76, 81, 89, 133, 141, 223, 259, 263-265, 268, 280-284 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 /треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - Центр надання адміністративних послуг Ренійської районної державної адміністрації, Ренійська районна державна нотаріальна контора/ про скасування державної реєстрації та визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 25 травня 2006 року, реєстр № 1313, згідно якого ОСОБА_2 визнаний спадкоємцем земельної ділянки кадастровий номер :01:002:0713 площею 2,0857 га та кадастровий номер :01:005:0528 площею 0,53 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та на житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями по АДРЕСА_1 .

Скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку кадастровий номер :01:002:0713 площею 2,0857 га та кадастровий номер :01:005:0528 площею 0,53 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та на житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями по АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_3 ).

Визнати за ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_4 ) право власності на земельну ділянку кадастровий номер :01:002:0713 площею 2,0857 га та кадастровий номер :01:005:0528 площею 0,53 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Визнати за ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_4 ) право власності на житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями по АДРЕСА_1 , який складається з житлового будинку літ. А, загальною площею 47,30 кв.м, житловою площею 37,20 кв.м, допоміжною площею 10,10 кв.м, літня кухня літ. Б, сарай літ. В, вбиральня літ. Г, огорожа 1,2, споруда 3,4.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяті днів з дня його проголошення.

Суддя О.О. Гончарова-Парфьонова