Справа № 309/1523/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

04 листопада 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів МАЦУНИЧА М.В., СОБОСЛОЯ Г.Г.

при секретарі ЧУЧЦІ Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 309/1523/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Хустського районного суду від 19 липня 2019 року, повний текст якого складено 19 липня 2019 року, головуюча суддя Волощук О.Я., -

встановив:

22.05.2019 ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_2 мотивуючи наступним. Сторони з 31.07.2004 перебували в шлюбі, що його було розірвано рішенням Хустського районного суду від 28.07.2015. У шлюбі в них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька Ніка, яка після розірвання шлюбу залишилася на вихованні позивачки і на утримання якої зазначеним рішенням суду з батька дитини стягнуто аліменти у твердій грошовій сумі 650,00 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

З часу присудження аліментів витрати на утримання дитини значно зросли внаслідок інфляції, зростання цін на продукти харчування, одяг тощо. Відповідач сплачує аліменти, погашає також заборгованість за ними, але ці кошти недостатні для належного утримання та виховання дитини. Матеріальне становище позивачки і дитини погіршилося, коштів позивачки не вистачає. Відповідач здоровий, працює сезонним робітником, має значний дохід, інших утриманців не має і в змозі сплачувати на утримання дитини аліменти в твердій грошовій сумі 3000,00 грн щомісячно.

Посилаючись на ці обставини, на положення ст.ст. 141, 180-184, 192 СК України та на інші положення законодавства щодо обов`язку батьків утримувати дітей, на міжнародно-правові норми щодо прав дитини, вказуючи на наявність підстав для збільшення розміру присуджених раніше з відповідача аліментів на утримання дитини, позивачка ОСОБА_1 просила стягувати із ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по 3000,00 грн щомісячно до досягнення нею повноліття.

Рішенням Хустського районного суду від 19.07.2019 позов задоволено частково, збільшено розмір аліментів, стягуваних із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі по 2000,00 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття починаючи з дня вступу рішення в законну силу, допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць на доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2000,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 768,40 грн.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з необхідності забезпечення належного рівня матеріального утримання дитини, що стягувані аліменти не забезпечують, тому їх розмір слід збільшити в межах обґрунтованого і доведеного.

Відповідач ОСОБА_2 оскаржив рішення суду як незаконне та необґрунтоване. У скарзі зазначає, що твердження про наявність у нього значного доходу не відповідає дійсності, а враховуючи встановлений законом з липня 2019 року прожитковий мінімум для дитини відповідного віку в розмірі 2118,00 грн буде справедливим, якщо він сплачуватиме аліменти в розмірі 1059,00 грн (половина розміру прожиткового мінімуму). Крім того, підтверджує свій обов`язок купувати доньці речі повсякденного вжитку, нести солідарно витрати на її лікування та інші витрати, пов`язані з розвитком дитини. Великий розмір аліментів може призвести до накопичення боргу та до негативних для відповідача наслідків (обмеження у праві виїзду за кордон, арешт майна тощо). Просить змінити рішення суду в частині розміру стягуваних аліментів і стягувати такі на утримання доньки в розмірі 1059,00 грн.

Заслухавши доповідь судді, розглянувши справу за правилами ст. 372 ч. 2 ЦПК України у відсутність сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до такого.

Спірні правовідносини регулюються нормами СК України щодо обов`язку батьків утримувати дитину та його виконання.

Встановлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 з 31.07.2004 перебували в шлюбі, що його було розірвано рішенням Хустського районного суду від 28.07.2015, і є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утримання якої цим же рішенням стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти у твердій грошовій сумі 650,00 на дитину щомісячно, починаючи з 10.02.2015 і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 7-11, 15, 15-15). Дитина перебуває на утриманні та вихованні матері, а паспортними даними та іншими документами і матеріалами справи підтверджується, що сторони зареєстровані та проживають нарізно: позивачка за адресою: АДРЕСА_1 , відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 13, 16, 22).

У відзиві на позовну заяву відповідач ОСОБА_2 зазначив, що твердження про наявність у нього значного доходу не відповідає дійсності, а враховуючи встановлений законом з липня 2019 року прожитковий мінімум для дитини відповідного віку в розмірі 2118,00 грн буде справедливим, якщо він сплачуватиме аліменти в розмірі 1059,00 грн. Крім того, підтверджує свій обов`язок купувати доньці речі повсякденного вжитку, нести солідарно витрати на її лікування та інші витрати, пов`язані з розвитком дитини (а.с. 25). У подальшому відтворив таку позицію і в апеляційній скарзі (а.с. 31-32).

Із часу стягнення аліментів рішенням Хустського районного суду від 28.07.2015 обставини, що мали значення для визначення розміру грошового утримання з батька для дітей, змінилися. Розмір прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років у 2015 році становив від 1286,00 грн до 1455,00 грн, а у 2019 році становить (становитиме) від 2027,00 грн на 01.01.2019 до 2218,00 грн на 31.12.2019. Матеріальне утримання дитини стало обходитись дорожче вже лиш із врахуванням динаміки прожиткового мінімуму. Якщо у 2015 році присуджені з відповідача аліменти становили від 50,5% до 44,7% відповідних розмірів прожиткового мінімуму на дитину, то у 2019 становлять (становитимуть) від 32,1% до 29,3%.

Ті обставини, що з віком потреби дитини зростають, що, в свою чергу, тягне постійне зростання витрат, зокрема, з боку матері, з якою проживає дитина, на її утримання, на забезпечення освіти, гармонійного розвитку, відпочинку дитини тощо, є загальнозрозумілими та не викликають заперечень у сторін чи сумнівів у суду. За таких умов, незначну за розміром протягом тривалого часу фактичну матеріальну участь батька у матеріальному забезпеченні дитини не можна визнати такою, що враховує реальні обставини та потреби дитини. З часом відносний розмір матеріальної участі того з батьків, з якого присуджені аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі, лише зменшується та, як правило, перестає відповідати умовам реальної, ефективної участі платника аліментів відповідно до належної з нього дійсної частки у забезпеченні потреб дитини. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування (ст. 82 ч. 3 ЦПК України). Зважаючи на інтереси дитини, такі обставини не можуть повністю залишатися поза увагою суду в спорі, що розглядається.

За змістом положень ст.ст. 1, 2 Закону України «Про прожитковий мінімум», ст.ст. 1, 6 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», прожитковий мінімум є базовим соціальним стандартом, який визначає рівень інших соціальних стандартів і соціальних гарантій, зокрема, у сфері доходів населення.

За приписами СК України: батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180); за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ст. 181 ч. 3); розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ст. 182 ч. 2); суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі; розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону; той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ст. 184 ч.ч. 1, 2, 3).

Таким чином, матеріальне утримання дитини є обов`язком батьків, у контексті виконання якого може йтися лише про порядок надання такого утримання та про його розмір з урахуванням відповідних обставин. Присудження аліментів у твердій грошовій сумі допускається безвідносно до характеру доходу платника та способу його одержання.

Розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України (ст. 192 ч. 1 СК України). При визначенні розміру аліментів суд враховує, серед іншого, стан здоров`я, матеріальне становище дитини, стан здоров`я, матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 ч. 1 СК України). З урахуванням положень ст. 191 ч. 1 і ст. 192 ч. 1 СК України, у випадку звернення по зміну розміру раніше стягнутих аліментів правило про стягнення аліментів за рішенням суду від дня пред`явлення позову не застосовується, аліменти у зміненому розмірі, у випадку відповідного задоволення вимоги, стягуються з дня набрання рішенням суду законної сили.

Тож слід визнати, що матеріальне становище одержувача аліментів і дитини як одні з умов, із якими пов`язується можливість збільшення розміру аліментів, змінилося, потреба в коштах для утримання і розвитку дитини істотно зросла, тому виникли дійсні підстави для вимоги до платника аліментів про збільшення їх розміру як такі. Власне недостатність у матері коштів на утримання дитини не заперечується по суті й відповідачем, а його позиція в справі в сукупності з наявними матеріалами вказує на фактичну спроможність надавати матеріальне утримання дитини. Прав дитини і позивачки така ініціативна позиція відповідача не порушує. Висновок суду першої інстанції про необхідність збільшення з наведених причин розміру стягуваних аліментів вірний.

Задовольняючи позов щодо зміни розміру аліментів частково, суд першої інстанції враховував як доводи позивача, так певною мірою і заперечення відповідача, виходив із відповідних розмірів прожиткового мінімуму для дитини, а також із спроможності відповідача сплачувати аліменти в межах обґрунтованого і доведеного. Тому суд правильно виходив із того, що вимога про подальше стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі 3000,00 грн на дитину є надмірною та недостатньо обґрунтованою.

Закон не містить вимоги визначення точного розміру аліментів суто як половини відповідного розміру прожиткового мінімуму на дитину, відповідні розміри прожиткового мінімуму є не абсолютними величинами (базою) для визначення розміру аліментів, а можуть слугувати лише певним орієнтиром при вирішенні питання, яким суд не зв`язаний з огляду на фактичні обставини справи, динаміку дійсних витрат тощо. На переконання колегії суддів, з урахуванням фактичних обставин справи, динаміки значення базового соціального стандарту аліменти у твердій грошовій сумі 2000,00 грн на дитину протягом тривалого часу забезпечуватимуть грошове утримання в розмірі, який одночасно буде близьким до половини розміру відповідного прожиткового мінімуму та не досягатиме мінімального рекомендованого розміру аліментів на дитину.

Такі аліменти узгоджуватимуться з вимогами закону, відповідатимуть інтересам дитини, покриватимуть суттєву частину витрат на дитину і не порушуватимуть як законні інтереси платника аліментів, так і законні інтереси їх отримувача. Такий розмір аліментів забезпечуватиме реальну, ефективну участь платника аліментів у забезпеченні потреб дитини та не порушуватиме правила щодо дотримання загалом паритету (рівності) батьків у виконанні обов`язку з матеріального утримання дитини, підстав для відступу від якого не встановлено і не доведено. Необхідно враховувати також, що за наявності для того підстав, істотної зміни обставин тощо, сторони не позбавлені права ставити в подальшому питання про зміну розміру стягуваних аліментів, зміну способу стягнення, участь у додаткових витратах і т.ін.

Відтак, рішення суду першої інстанції правильне по суті і для його зміни шляхом зменшення розміру присуджених аліментів до рівня, зазначеного відповідачем, апеляційний суд підстав не вбачає. Доводи апеляції правильності по суті та справедливості рішення суду в цій частині не спростовують.

Поза тим, апеляційний суд не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права (ст. 367 ч. 4 ЦПК України), а рішення суду першої інстанції містить певні упущення, які належить усунути.

Відповідно до приписів ст. 182 ч. 2, ст. 184 СК України, присуджуючи аліменти в твердій грошовій сумі (в тому числі, змінюючи розмір присуджених раніше аліментів) та маючи на увазі забезпечення інтересів дитини, суду поряд із визначенням конкретної твердої суми аліментів належить зазначити в рішенні про те, що ця сума не може бути меншою за 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ці вимоги закону судом не були виконані, в резолютивній частині рішення відповідна вказівка відсутня. Крім того, змінюючи розмір раніше присуджених аліментів суду слід зазначити в резолютивній частині свого рішення те судове рішення (попереднє рішення), яким власне були присуджені аліменти, що змінюються, що відповідає вимогам законності судового рішення, правової визначеності та уможливлює належне виконання рішення. Таке судове рішення в резолютивній частині оскаржуваного рішення суду теж не вказане.

Виходячи з наведеного, беручи до уваги результат виконання сторонами обов`язку доказування обставин, що мають значення в справі, та встановлені під час апеляційного розгляду обставини, на підставі ст. 376 ч. 1 п. 4 ЦПК України апеляцію слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції змінити, виклавши у відповідній частині резолютивну частину рішення в редакції, яка враховує необхідність вказівки на певні параметри аліментів і на судове рішення, а врешті на підставі ст. 375 цього Кодексу залишити рішення суду без змін.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 375, ст. 376 ч. 1 п. 4, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково, рішення Хустського районного суду від 19 липня 2019 року змінити, другий абзац резолютивної частини рішення викласти в такій редакції:

«Змінити розмір аліментів, стягнутих рішенням Хустського районного суду від 28 липня 2015 року з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , надалі стягувати аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі по 2000,00 грн (дві тисячі гривень 00 коп.), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. В інших вимогах позову відмовити.».

В іншій частині залишити рішення суду без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 14 листопада 2019 року.

Судді