Постанова

Іменем України

20 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 204/4089/15-ц

провадження № 61-14150св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С.Ф.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Марфін Банк»,

відповідач - ОСОБА_4,

третя особа - Красногвардійський районний відділ у м. Дніпропетровську Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4, подану її представником ОСОБА_5, на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська у складі судді Токар Н. В. від 17 листопада

2015 року та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі колегії суддів: Городничої В. С., Варенко О. П., Лаченкової О. В. від 04 квітня 2016 року та касаційну скаргу публічного акціонерного товариства

«Марфін Банк» на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області

від 04 квітня 2016 року,

ВСТАНОВИВ :

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2015 року публічне акціонерне товариство «Марфін Банк» (далі - ПАТ «Марфін Банк», банк) звернулося до суду із позовом до

ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовна заява мотивована тим, що 04 квітня 2008 року між банком та відповідачем був укладений кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_4 отримала грошові кошти у розмірі 70 572 доларів США зі сплатою 11,9% річних з кінцевим строком повернення 03 квітня 2029 року.

В забезпечення виконання позичальником взятих на себе зобов'язань щодо повернення кредитних коштів між сторонами цього ж дня був укладений договір іпотеки, предметом якого є належний відповідачу на праві власності житловий будинок АДРЕСА_1

У зв'язку з тим, що відповідач свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконувала, станом на 27 квітня 2015 року у неї перед банком утворилась заборгованість в сумі 83 788,66 доларів США, в рахунок погашення якої позивач просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, визначеною на підставі оцінки майна, проведеної відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», виселити відповідача та інших осіб, які проживають у вказаному житловому будинку із зняттям із реєстраційного обліку за вказаною адресою.

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із зустрічним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що судовим рішенням з неї вже було стягнуто всю суму заборгованості, що свідчить про припинення зобов'язальних відносин між сторонами за вказаним кредитним договором і є підставою для припинення договору іпотеки відповідно до

статті 17 Закону України «Про іпотеку».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Красногвардійськогорайонного суду м. Дніпропетровська

від 17 листопада 2015 року позов ПАТ «Марфін Банк» задоволено частково.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 83 788, 66 доларів США, що еквівалентно 1 881 189,48 грн, звернуто стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок загальною площею

71,8 кв. м, який знаходиться по АДРЕСА_1 шляхом його продажу на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», за початковою ціною продажу предмета іпотеки не нижче за 390 870 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ПАТ «Марфін Банк» відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позичальник вчасно не виконав свої зобов'язання за кредитним договором, допустив заборгованість по кредиту, а тому є всі, передбачені законом та договором, підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки. При цьому не підлягає до задоволення вимога банку про виселення, оскільки ним не вживалися належні заходи досудового врегулювання цього питання. Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив із того, що наявність невиконаного судового рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором не може бути перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки зобов'язальні правовідносини, що виникли між сторонами на підставі кредитного договору, не є припиненими.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 квітня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково.

Змінено рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська

від 17 листопада 2015 року шляхом доповнення його резолютивної частини абзацом такого змісту: «Виконання рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки відстрочити до закінчення дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 07 червня 2014 року». В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність правових підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки і відсутність таких підстав для задоволення зустрічного позову. При цьому судом першої інстанції безпідставно не застосовано Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який підлягав застосуванню.

Короткий зміст вимог касаційних скарг та доводів осіб, які їх подали

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Марфін Банк» просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції в частині застосування вказаного Закону, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідач є суб'єктом Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», а тому відповідно до

пункту 6 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» цей Закон на неї не розповсюджується.

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні первісних позовних вимог та задоволення зустрічних, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішенням суду вже стягнуто всю суму заборгованості за вказаним кредитним договором, а тому звернення стягнення на предмет іпотеки призведе до подвійного стягнення заборгованості за одним і тим же договором, що суперечить

статті 61 Конституції України. Вказує, що банк помилково нараховував проценти та пеню після стягнення судовим рішенням заборгованості. Також, зазначає, що судами неправильно встановлено початкову ціну продажу предмета іпотеки, оскільки така ціна є занадто занижена. Крім того, банк звернувся до суду із позовом із пропуском строку позовної давності, про застосування якого нею було заявлено до суду першої інстанції, на що суди уваги не звернули.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалами Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 та 09 червня 2016 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа передана до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

04 квітня 2008 року між ВАТ «Морський Транспортний Банк», правонаступником якого є ПАТ «Марфін Банк», та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір, за умовами якого позичальник отримала грошові кошти у розмірі 70 572 доларів США зі сплатою 11,9% річних з кінцевим строком повернення 03 квітня 2029 року.

Цільове призначення кредиту: 58 000 доларів США на придбання нерухомості; 12 572 доларів США на сплату страхових платежів.

На забезпечення виконання позичальником взятих на себе зобов'язань щодо повернення кредитних коштів між сторонами цього ж дня був укладений договір іпотеки, предметом якого є належний відповідачу на праві власності житловий будинок АДРЕСА_1

Крім того, судами установлено, що банк вже звертався до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором у повному обсязі, який рішенням Красногвардійського районного суду

м. Дніпропетровська від 01 червня 2013 року з урахуванням рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 серпня 2013 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 листопада 2013 року задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Марфін Банк» заборгованість у розмірі 544 529,32 грн, з яких: 447 706,05 грн - тіло кредиту; 77 461,51 грн - проценти за користування кредитом; 300 грн - пеня за несплачену суму кредиту; 300 грн - пеня за несплачені проценти за користування кредитом; 18 761,76 - штраф за невиконання зобов'язань.

Даних про виконання рішення суду матеріали справи не містять.

Звертаючись до суду із позовом, ПАТ «Марфін Банк» посилалося на те, що ОСОБА_4 свої зобов'язання за кредитним договором не виконує, унаслідок чого станом на 27 квітня 2015 року у неї перед банком утворилась заборгованість в сумі 83 788,66 доларів США, що еквівалентно 1 881 189,48 грн, яка складається із: 54 441,51 доларів США, що еквівалентно 1 222 299 грн - сума кредиту; 29 347,15 доларів США, що еквівалентно 658 890,48 грн - проценти на основну суму боргу; та заборгованість за пенею і штрафами у розмірі 1 745 692,34; за пенею за несплачену суму кредиту та процентів за рішенням суду у розмірі 600 грн;

1 338 417,41 грн - пеня за несплачену суму кредиту за період з 27 квітня 2014 року по 26 квітня 2015 року; 192 478,17 грн - пеня за несплачені проценти за користування кредитом за період з 27 квітня 2014 року по

26 квітня 2015 року; 18 761,76 грн - штраф стягнутий рішенням суду;

97 717, 50 грн - штраф за невиконання зобов'язань, передбачених пунктом 18.1 договору іпотеки; 97 717,50 - штраф за невиконання зобов'язань, передбачених пунктом 18.8 договору іпотеки.

У рахунок погашення вказаної заборгованості позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки - належний відповідачу на праві власності житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 71,8 кв. м.

Позиція Верховного Суду

Касаційні скарги підлягають частковому задоволенню.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Щодо первісних позовних вимог ПАТ «Марфін Банк» слід зазначити таке.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» (далі - Закон) іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із частиною першою статті 7 Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

У статті 33 Закону передбачені підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Зокрема, частиною першою цієї статті передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

При цьому згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений такий обов'язок позичальника, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

Використовуючи своє право згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України та пунктом 2.3. кредитного договору, шляхом пред'явлення у січні 2012 року позову про стягнення усього розміру заборгованості за договором до кінцевого терміну, який задоволено рішенням суду від 01 червня 2013 року, банк змінив строк виконання зобов'язання з 03 квітня 2029 року на січень 2012 року.

Тобто, ПАТ «Марфін Банк» використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті

1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку.

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов'язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, із чим погодився й суд, який задовольнив позовні вимоги ПАТ «Марфін Банк».

Встановивши строк виконання зобов'язань січень 2012 року, банк продовжував нараховувати пеню та проценти після цієї дати, про що свідчить розрахунок заборгованості, у якому зазначені платежі нараховувались до 27 квітня 2015 року, тобто після закінчення строку дії кредитного договору.

Колегія суддів вважає, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржником не виконано, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, а отже, строк дії договору змінився в даному випадку із дня звернення до суду із позовом про стягнення заборгованостіі вважається таким, що має бути виконаним у повному обсязі.

У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

Звертаючи стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, розрахованої за період з січня 2012 року по квітень

2015 року, суд апеляційної інстанції на вказане уваги не звернув, помилково погодився із розрахунком банку заборгованості в частині нарахування процентів, пені і штрафів поза межами строку дії договору.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, у даній справі кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов'язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та пені.

Тобто, суд апеляційної інстанції визначив заборгованість, в рахунок якої підлягає звернення стягнення на предмет іпотеки, не перевірив правильність розрахунку, не співставив з даними про те, що сума боргу була стягнута достроково рішенням суду від 01 червня 2013 року.

Крім того, відповідно до пункту 6 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» дія цього Закону не поширюється на осіб, які є суб'єктами Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції».

ОСОБА_4 є суддею Дніпровського районного суду

м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, отже є суб'єктом Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції».

Суд апеляційної інстанції на вказане уваги не звернув, не перевірив чи розповсюджуються на відповідача положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», з огляду на пункт 6 цього Закону.

Установлення фактичних обставин у справі, дослідження доказів і надання їм правової оцінки не належить до компетенції касаційного суду, тому рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, оскільки суд усунувся від виконання своїх обов'язків, що стало причиною передчасного та необґрунтованого висновку про звернення стягнення на предмет іпотеки на погашення кредитної заборгованості у заявленому банком розмірі за наведених вище підстав.

При новому розгляді справи, суду апеляційної інстанції, крім викладених в цій постанові мотивів, потрібно врахувати правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18).

Щодо зустрічних позовних вимог слід зазначити таке.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже, припинення договору, з якого виникає забезпечене іпотекою зобов'язання, зіставляють із підставами для припинення права іпотеки. Однак, при цьому слід ураховувати, що відповідно до вимог

статей 526, 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Будь-які охоронні зобов'язання, які випливають з основного зобов'язання, не повинні припиняти дію зобов'язань, які забезпечують основне зобов'язання, яке залишилось невиконаним.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про іпотеку» (далі - Закон) іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

Установивши, що відповідач не виконує зобов'язання за кредитним договором, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що іпотека, якою забезпечено вказаний договір, не може бути припиненою, оскільки вона має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до його припинення, у зв'язку із чим правильно відмовили у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 про припинення договору іпотеки на підставі статті 17 Закону.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення в частині вирішення зустрічних позовних вимог ухваленні із додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись статтями 400, 410, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційні скарги ОСОБА_4, подану її представником ОСОБА_5, та публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 квітня

2016 року в частині вирішення позову публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В частині вирішення позовних вимог ОСОБА_4 про визнання припиненим договору іпотеки рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 листопада 2015 року та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області

від 04 квітня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є.В. Синельников

С. Ф. Хопта