Постанова

Іменем України

06 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 405/7339/16-ц

провадження № 61-30220св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., , Коротуна В. М., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,

відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 ,

третя особа- Державна іпотечна установа,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 25 липня 2017 року у складі судді Шевченко І. М. та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 15 листопада

2017 року у складі колегії суддів: Голованя А. М., Дьомич Л. М.,

Карпенка О. Л.,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до

ОСОБА_2 про поділ майна та усунення перешкод у здійсненні права користування майном.

На обґрунтування позовних вимог зазначала, що з 17 квітня 2013 року до 30 листопада 2016 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, у період якого ними було придбано квартиру АДРЕСА_1 , вартість якої частково була оплачена за рахунок кредитних коштів, які ОСОБА_2 отримав за договором іпотечного кредиту, укладеним 06 грудня 2013 року з ПАТ «Тера Банк», за її письмовою згодою, у забезпечення якого вказану квартиру передано в іпотеку Державній установі іпотек.

Посилаючись на те, що між нею та відповідачем не досягнуто згоди щодо поділу спільного майна подружжя, ОСОБА_1 просила відступити від рівності часток подружжя, оскільки з нею залишився проживати їх син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , збільшити її частку у спільному майні й визнати за нею право власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 , а за

ОСОБА_2 - на 1/3 частину вказаної квартири, припинити право власності відповідача на вказану частину спірної квартири з виплатою на його користь грошової компенсації вартості цієї частини квартири у розмірі 55 587 грн 15 коп., визнати за нею право власності на всю квартиру з покладенням обов`язку щодо погашення заборгованості за кредитним договором, звільнивши відповідача від такого обов`язку. Зобов`язати ОСОБА_2 не чинити їй перешкоди у здійсненні права користування квартирою АДРЕСА_1 шляхом надання ключів від вхідних дверей.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_2 у грудні 2016 року подав зустрічний позов до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю.

Позов мотивовано тим, що квартиру

АДРЕСА_1 придбано за грошові кошти, які йому подарували батьки. За час перебування у шлюбі й до моменту придбання вказаної квартири ОСОБА_1 не працювала, не мала буд-якого доходу, оскільки доглядала за сином, не мала у власності нерухомого майна, отже не могла брати участь у придбанні спірної квартири.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 25 липня

2017 року первісний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя, в порядку поділу якої визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності за кожним на Ѕ частину вказаної квартири. Зобов`язано ОСОБА_2 усунути перешкоди

ОСОБА_1 у здійсненні права користування квартирою АДРЕСА_1 шляхом передачі ключів від вхідних дверей квартири. Вирішено питання щодо судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що спірну квартиру придбано сторонами у період шлюбу частково за спільні та частково за кредитні кошти, отримані відповідачем в інтересах сім`ї за письмовою згодою позивача, а відтак вказана квартира є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу між ними в рівних частках, із зобов`язанням відповідача не чинити позивачу перешкод у користуванні нею. Факт придбання спірної квартири за особисті кошти ОСОБА_2 не довів.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 15 листопада

2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 25 липня 2017 року залишено без змін.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, який всебічно та повно з`ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази, унаслідок чого ухвалив законне і обґрунтоване рішення про часткове задоволення первісного позову та відмову в задоволенні зустрічних позовних вимог.

При цьому, рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про збільшення її частки у спільному майні подружжя та припинення права власності відповідача на спірну квартиру не було предметом апеляційного перегляду, оскільки у вказаній частині рішення суду першої інстанції не оскаржувалося.

Аргументи учасників справи

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її узагальнені аргументи

У грудні 2017 року ОСОБА_2 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить ухвалені у справі судові рішення скасувати й передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вимоги щодо скасування ухвалених у справі судових рішень в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про збільшення її частки у спільному майні подружжя та припинення права власності відповідача на спірну квартиру ОСОБА_2 не заявляє.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не прийняли до уваги, що спірна квартира хоча і придбана у період шлюбу сторін, проте за особисті кошти відповідача, а відтак не може вважатися спільним сумісним майном подружжя, а є особистою власністю відповідача, й поділу не підлягає. Крім того, судами не вирішено питання щодо погашення залишку боргу за кредитним договором та не зазначено, яким чином мають здійснюватися платежі на погашення кредиту.

Короткий зміст відзиву (заперечення) на касаційну скаргу

У лютому 2018 року ОСОБА_1 подала заперечення, у яких просить касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а оскаржувані рішення суду залишити без змін.

Заперечення мотивоване тим, що касаційна скарга є суперечливою та неоднознозначною, вимоги та твердження заявника протирічать одне одному. Суди при вирішення справи всебічно дослідили надані сторонами докази та ухвалили законні і обґрунтовані рішення. Сторонами досягнуто згоди щодо подальшої сплати кредитних коштів, й на час розгляду справи апеляційним судом кожною зі сторін було сплачено по 30 000 грн на погашення кредиту.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній вище справі за касаційною скаргою ОСОБА_2 , витребувано справу № 405/7339/16-ц з Ленінського районного суду м. Кіровограда.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

24 травня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями

від 05 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві Бурлакову С. Ю.

Ухвалою Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 липня 2019 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Державна іпотечна установа, про поділ майна та усунення перешкод у здійсненні права користування майном, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії із п`яти суддів.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суди установили, що 17 квітня 2013 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб, під час якого у них народився син ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 .

06 грудня 2013 року між ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , у присутності та за згодою ОСОБА_1 , укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 .

Згідно з пунктом 6 цього договору продаж квартири вчинено за 260 500 грн.

Відповідно до пункту 7 договору купівлі-продажу 110 500 грн були отримані продавцями від покупця по безготівкову рахунку під час укладення цього договору, а решту коштів в сумі 150 000 грн покупець зобов`язався сплатити протягом одного банківського дня.

06 грудня 2013 року ОСОБА_2 , за згодою ОСОБА_1 , уклав з публічним акціонерним товариством «Тера Банк» (далі - ПАТ «Тера Банк») договір іпотечного кредиту № 15-Ф/06/12, за умовами якого отримав кредит у розмірі 150 000 грн, які того ж дня сплатив продавцям.

У забезпечення кредитного договору квартиру

АДРЕСА_1 передано в іпотеку Державній іпотечній установі.

Пунктом 11 договору купівлі-продажу від 06 грудня 2013 року, ОСОБА_2 заявив усім заінтересованим у тому особам та гарантував те, що грошові кошти, сплачені за квартиру, є їх з дружиною ОСОБА_1 спільною сумісною власністю.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 30 листопада

2016 року шлюб між сторонами розірвано.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в рівних частках погашають заборгованість за кредитним договором й сплатили на його погашення по 30 000 грн кожний.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до положень частини другої статі 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Мотиви з яких виходить Верховний Суд та застосовані норми права

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з частиною третьою статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина четверта статті 65 СК Українипередбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Частиною першою статті 57 СК України встановлено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка, є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Верховний Суд зазначає, що у сімейному законодавстві діє презумпція спільної сумісної власності майна подружжя, а тому обов`язок доведення тієї обставини, що майно, придбане у шлюбі, є особистою власністю одного з подружжя, покладається на того з подружжя, який на це посилається. Такий висновок відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі

№ 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Зважаючи на викладене, Верховний Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій стосовно того, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя, що надає позивачу право вимагати визнання за нею права власності на Ѕ частину цієї квартири. Доказів на підтвердження того, що спірну квартиру придбано за його особисті кошти, ОСОБА_2 не надано.

Такі висновки судів першої та апеляційної інстанцій відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судами правильно застосовані.

Доводи касаційної скарги про те, що судами не вирішено питання подальшого погашення кредиту й не визначено, яким чином повинні здійснюватися платежі на його погашення, є безпідставними, оскільки таких вимог сторонами при зверненні до суду не заявлялося. Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що сторони після розірвання шлюбу сплачують кошти на погашення кредиту у рівних частинах.

Інші доводи ОСОБА_2 , наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування рішення судів попередніх інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального та процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК Українине входить до компетенції суду касаційної інстанції.

При цьому суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

З огляду на вказане, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що суди першої та апеляційної інстанцій правильно визначили характер правовідносин між сторонами, правильно застосували норми чинного законодавства України, повно і всебічно дослідили матеріали справи та надали належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, а тому касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Ухвалені у справі судові рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про збільшення її частки у спільному майні подружжя та припинення права власності відповідача на спірну квартиру ОСОБА_2 не оскаржуються, тому не є предметом перегляду суду касаційної інстанції.

Щодо розподілу судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Так як касаційний суд дійшов висновку про передачу справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, відсутні.

Керуючись статтями 400, 409, 410 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 25 липня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 15 листопада

2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:М. Є. Червинська С. Ю. Бурлаков А. Ю. Зайцев
В. М. Коротун
В. П. Курило