Доповідач - Папоян В.В. Номер провадження 22-ц/804/89/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2019 року Донецький апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Папоян В.В.

суддів Будулуци М.С., Халаджи О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в місті Бахмуті Донецької області за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 13 вересня 2018 року цивільну справу № 243/10451/17 за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «ДТЕК Донецькі електромережі» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, та середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу у зв'язку із затримкою видачі трудової книжки (головуючий у 1 інстанції суддя Кузнецов Р.В., повний текст рішення складено 13 вересня 2018 року),

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2017 року ОСОБА_2, в інтересах якої діє ОСОБА_3, звернулася до суду з позовом про стягнення заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час вимушеного прогулу за затримку видачі трудової книжки. В обґрунтування зазначила, що працювала на посаді контролера відділу по формуванню корисного відпуску «ДТЕК Донецькобленерго» у м. Горлівка Донецької області, звільнена 31 березня 2017 року за взаємною домовленістю сторін на підставі п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, оскільки з 13.03.2017 підприємство припинило виробничу діяльність у зв'язку з проведенням антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.

Посилаючись на те, що у день звільнення відповідач не провів повний розрахунок, не видав трудову книжку, позивач просила стягнути з товариства 5591,96 грн. заборгованості по заробітній платі за березень 2017 року, 4879,68 грн. компенсації за невикористану відпустку, та середній заробіток за весь час вимушеного прогулу у зв'язку із затримкою видачі трудової книжки у розмірі 51090,18 грн.

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 13 вересня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивач, в інтересах якого дії представник ОСОБА_3, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги посилався на те, що висновок суду про недоведеність позовних вимог є помилковим, оскільки позивач надала належні і достовірні докази (розрахунок заборгованості, лист Голови Донецької обласної організації профспілки від 12.04.2017), які оцінені з порушенням норм процесуального права. При цьому суд не застосував до спірних правовідносин ч. 3 ст. 113 КЗпП України та не навів у рішенні мотиви, з яких він відмовив у стягненні заробітної плати за відпрацьований час з у березні 2017 року. На думку особи, яка подала апеляційну скаргу, суд безпідставно прийняв надані відповідачем докази щодо втрати кадрових та бухгалтерських документів стосовно працівників, які працювали на території, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження; наказ від 08 травня 2015 року № 81/5; науково-практичний висновок Торгово-промислової палати України про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили). Щодо висновку суду про порушення позивачем спеціального порядку отримання дублікату трудової книжки та звільнення відповідача від видачі дублікату трудової книжки, то він не ґрунтується на законі чи іншому нормативно-правовому акті України.

Представником відповідача було надано відзив, у якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки суд, повно і всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень; оцінивши надані учасниками справи докази з додержанням норм процесуального права, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 368 та ч.ч.1, 3 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою, в судовому засіданні без повідомленням учасників справи.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 27 лютого 2019 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Оскільки апеляційним судом не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі та зважаючи на те, що предметом апеляційного оскарження є рішення у справі, що стосується трудових відносин, ціна позову у якій не перевищує 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розгляд якої відповідно до п.1 ч.4 ст. 274 ЦПК України здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального й процесуального права.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що позивачка ОСОБА_2 працювала у ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» на посаді контролера відділу по формуванню корисного відпуску. 31 березня 2017 року позивачку було звільнено з роботи на підставі п. 1 статті 36 КЗпП України, що підтверджено Наказом № 3-к від 31 березня 2017 року.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оплату праці», ч.1 ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Стаття 47 КЗпП України передбачає обов'язок власника або уповноваженого ним органу в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Частина перша цієї норми права наголошує, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

У разі звільнення працівника йому також виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (частина перша статті 83 КЗпП України).

Згідно з частиною п'ятою статті 235 КЗпП України, у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Статтею 110 КЗпП України встановлено, що при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати.

Отже, виходячи з положень Кодексу Законів про працю України, Закону України «Про оплату праці», заробітна плата працівникам виплачується за умови виконання ними своїх функціональних обов'язків на підставі укладеного трудового договору з дотриманням установленої правилами внутрішнього трудового розпорядку тривалості щоденної (щотижневої) роботи за умови провадження підприємством господарської діяльності.

Нарахування та виплата заробітної плати працівникам проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатний розклад, розцінки та норми праці, накази та розпорядження (на виплату премій, доплат, надбавок тощо), табель обліку використаного часу, розрахункова-платіжна відомість.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналогічні положення закріплені у частині першій статті 81 ЦПК України.

Таким чином, при з'ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов'язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК).

Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Поняття доказів розкрито у частині першій статті 76 ЦПК України. Так, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, що мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. ст. 77, 78 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України» від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України»» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 розпочато проведення антитерористичної операції.

Місто Горлівка Донецької області входило до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затверджений розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р, дію якого призупинено розпорядженням від 5 листопада 2014 року № 1079-р, а також визнано таким, що втратило чинність, розпорядженням від 2 грудня 2015 року № 1275-р.

Крім того, місто Горлівка входить до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р, а також включено до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, який є додатком № 1 до розпорядження Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» від 07 листопада 2014 року № 1085.

Згідно з п. 5 постанови Кабінету Міністрів України «Про особливості регулювання відносин у сфері електроенергетики на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження» від 07 травня 2015 року № 263, суб'єкти електроенергетики, що одночасно провадять діяльність на контрольованій та неконтрольованій території, ведуть окремий бухгалтерський облік господарської діяльності на неконтрольованій та контрольованій території.

Відповідно до цієї постанови відповідач видав наказ «Про організацію ведення діяльності на неконтрольованій території» від 08 травня 2015 року № 289-ОД, згідно з яким на період проведення антитерористичної операції на території Донецької області: 1) забезпечити розподіл обліку бухгалтерських операцій, які проводяться на контрольованій та неконтрольованій територіях. Ведення бухгалтерського обліку на неконтрольованій території здійснювати співробітникам бухгалтерії, які знаходяться на неконтрольованій території; 2) забезпечити розподіл ведення кадрового обліку працівників, які виконують роботу на контрольованій та неконтрольованій територіях. Ведення та зберігання документації щодо працівників, які знаходяться на неконтрольованій території, здійснювати співробітникам дирекції з персоналу, які знаходяться на неконтрольованій території; 3) здійснювати фінансування витрат на неконтрольованій території за рахунок коштів, що отримані від здійснення діяльності на неконтрольованій території; 4) обмін інформацією і документацією між контрольованою і неконтрольованою територією здійснювати з використанням електронного зв'язку. Переміщення документації та персоналу через лінію зіткнення здійснювати у виключних випадках за погодженням з директором напрямку; 5) підрозділам здійснювати розподіл своїх бюджетів на витрати, що є на контрольованій території, і витрати, що є на неконтрольованій території, надавши бюджети дирекції з фінансів.

18 березня 2017 року Головне управління Національної поліції у м. Києві за заявою відповідача внесло до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості за № 0000150 за фактом вчинення 13.03.2017 невстановленими особами кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 206 КК України, а саме: блокування законної господарської діяльності структурних одиниць Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго».

Про втрату контролю над здійсненням господарської діяльності, відсутність доступу до кадрового діловодства і неможливість контролювати схоронність усіх особових справ та інших документів, що стосуються трудової діяльності співробітників товариства, також були повідомлені Міністерство економічного розвитку і торгівлі України, Міністерство енергетики та вугільної промисловості України, Державна інспекція енергетичного нагляду України, Державна інспекція з експлуатації електричних станцій і мереж, Державна служба з питань праці, Головне управління Держпраці у Донецькій області, Державна аудиторська служба України, Державна регуляторна служба України, Міністерство соціальної політики України, Виконавча дирекція Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонд соціального захисту інвалідів, Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, Міністерство інфраструктури України, Антимонопольний комітет України, Державна екологічна інспекція України, Міністерство оборони України, Дніпропетровське управління офісу великих платників податків Державної фіскальної служби.

Додатково Дніпропетровське управління офісу великих платників податків Державної фіскальної служби було повідомлено про те, що станом на 20 березня 2017 року вивезення первинних документів товариства, що знаходяться на території проведення антитерористичної операції, є неможливим у зв'язку з ризиками, пов'язаними з блокуванням невідомими особами з 13 березня 2017 року господарської діяльності тих структурних одиниць товариства, які знаходяться на території, тимчасово непідконтрольній владі України.

Згідно з витягом з кримінального провадження № 0001995, 14 липня 2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості про кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 361 КК України за фактом втручання 27.06.2017 невстановленої особи за допомогою електронної обчислювальної техніки та шкідливої програми в роботу електронно-обчислювальних машин, автоматизованих систем та комп'ютерних мереж Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго», що призвело до втрати інформації.

Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб'єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб'єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо.

На підтвердження форс-мажорних обставин відповідач надав науково-правовий висновок Торгово-промислової палати України від 24 липня 2017 року № 2370/2/21-10.2, яким засвідчено настання обставин непереборної сили (наявність воєнного конфлікту на території Донецької області та здійснення у зв'язку з цим антитерористичної операції) з фактичним захопленням з 13 березня 2017 року невстановленими озброєними особами виробничих та адміністративно-інформаційних потужностей Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго», у тому числі розташованих у м. Горлівка, унаслідок чого відповідач, у тому числі, фактично втратив доступ до первинних документів, на підставі яких має здійснюватися розрахунок сум заробітної плати, відпускних та ін., що підлягають до виплати на користь робітникам як поточних виплат, так і виплат у день звільнення, та будучи позбавленим можливості користування своїми коштами здійснювати відповідні виплати. Одночасно товариство втратило доступ до трудових книжок своїх працівників, з огляду на що уповноважена особа роботодавця - відповідача з 13 березня 2017 року не має можливості здійснити записи відносно прийому чи звільнення таких працівників, а також на здійснення будь-яких інших юридично значимих правових дій, на підставі яких би могли виникати чи припиняти свою дію певні правовідносини.

Актом перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування № 05-20-3333/0028 від 03.08.2017, складеного Головним управлінням Держпраці у Донецькій області, встановлено, що неможливо здійснити нарахування заробітної плати за березень 2017 року та провести розрахунок компенсації за невикористані дні щорічних та додаткових відпусток через втрату контролю над усім майном, документацією, архівом, комп'ютерними системами, системами обліку, програмним забезпеченням, що знаходиться в зоні АТО.

За таких обставин відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в позові з підстав недоведеності позивачем порушення його законних прав відповідачем.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги оскільки з метою всебічного та повного з'ясування обставин цієї справи місцевий суд ухвалою від 04 грудня 2017 року витребував від Акціонерного товариства «ДТЕК Донецькі електромережі», крім іншого, довідку про розмір заборгованості при звільненні позивача, оригінал трудової книжки, довідку про розмір середньомісячної (за останні 12 місяців) та середньоденної заробітної плати позивача.

На виконання цієї ухвали товариство направило до суду пояснення про те, що надати вищезазначені документи у нього немає можливості, оскільки виробничі потужності підприємства були захоплені невідомими особами і на той момент в його адміністрації був відсутній доступ до будь-яких приміщень, втрачений контроль та доступ до документації кадрового та бухгалтерського обліку на неконтрольованій території. Крім того, витребувана інформація втрачена через дестабілізацію роботи інформаційних та комунікаційних елементів корпоративних мереж, виведення з робочого ладу ряду автоматичних систем підприємства внаслідок впливу масштабної вірусної атаки.

Підстави для визнання неповажними причини неподання відповідачем доказів на виконання ухвали від 04.12.2017 відсутні.

З індивідуальних відомостей Пенсійного фонду України, а саме Форма ОК-5, про застраховану особу ОСОБА_2, яка працювала у ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» за 2016- 2017 роки, вбачається, що за березень 2017 року нарахувань не було.

Положення частин другої, восьмої статті 9, частини другої статті 24 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» визначають, що обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця. При цьому платники, зазначені у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов'язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі).

Банки приймають від платників єдиного внеску, зазначених у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, платіжні доручення та інші розрахункові документи на видачу (перерахування) коштів для виплати заробітної плати, на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок, та здійснюють видачу (перерахування) зазначених коштів лише за умови одночасного подання платником розрахункових документів про перерахування коштів для сплати відповідних сум єдиного внеску або документів, що підтверджують фактичну сплату таких сум у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Національним банком України та центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення.

Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку, що довідка Форми ОК - 5, надана позивачкою ОСОБА_2 не містить інформації про суми заробітку для нарахування пенсії та про сплату страхових внесків за період, у який, як зазначає позивач, їй не була виплачена заробітна плата, таким чином, нею не надано належного доказу на підтвердження правових підстав щодо нарахування їй заробітної плати та наявності заборгованості перед ним.

Встановлено і визнається сторонами, що позивач не перемістилася з території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження; продовжила працювати на тій частині підприємства, яка провадила діяльність на неконтрольованій території.

Наказ № 3-к про звільнення з 31 березня 2017 року ОСОБА_2 на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін видано 31.03.2017р. Тобто, на день видання наказу і звільнення позивача відповідач вже втратив контроль над частиною підприємства на неконтрольованій території та не мав доступу до документації.

Встановивши, що у трудових правовідносинах між АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» та його працівниками, зокрема позивачем із 13 березня 2017 року на тимчасово окупованій території виникли та до тепер існують обставини непереборної сили, у період існування яких відповідач позбавлений можливості виконати зобов'язання перед своїми працівниками, передбачені умовами трудового договору (контракту, угоди тощо), законодавчими та іншими нормативними актами, а позивач не надав доказів на підтвердження своїх вимог, суд зробив обґрунтований висновок про відмову у задоволенні позову про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки.

Висновок суду узгоджується із правовими позиціями, викладеними Верховним Судом України у постановах від 11 листопада 2015 року у справі № 6-2159цс15, від 23 березня 2016 року у справі № 6-364цс16, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 січня 2019 року у справі № 335/9304/17-ц.

Довід апеляційної скарги про те, що суд безпідставно не прийняв розрахунок заборгованості, наведений у позовній заяві, не може бути підставою для скасування рішення та задоволення позову, оскільки правильність приведеного розрахунку заборгованості заробітної плати за березень 2017 року та компенсації за невикористану відпустку не підтверджено належними доказами, а тому розрахунок ґрунтується на припущеннях, які з урахуванням положень ч. 6 ст. 81 КЗпП України не можуть бути прийняті судом як вірні.

Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, на який посилається позивач при розрахунку заборгованості, застосовується у випадках: надання працівникам щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або виплати їм компенсації за невикористані відпустки; надання працівникам творчої відпустки; виконання працівниками державних і громадських обов'язків у робочий час; переведення працівників на іншу легшу нижче оплачувану роботу за станом здоров'я; переведення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років, на іншу легшу роботу; надання жінкам додаткових перерв для годування дитини; виплати вихідної допомоги; службових відряджень; вимушеного прогулу; направлення працівників на обстеження до медичних закладів; звільнення працівників-донорів від роботи; залучення працівників до виконання військових обов'язків; тимчасового переведення працівника у разі виробничої потреби на іншу нижче оплачувану роботу; інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати (п.1 Порядку обчислення середньої заробітної плати).

Тобто, даний Порядок не може бути застосований для розрахунку заборгованості по заробітній платі, яка обраховується за фактично відпрацьований час на підставі первинних даних про час роботи та розмір посадового окладу.

Слід також зазначити, що за правилом частини третьої статті 113 КЗпП України за час простою, коли виникла виробнича ситуація, небезпечна для життя чи здоров'я працівника або для людей, які його оточують, і навколишнього природного середовища не з його вини, за ним зберігається середній заробіток.

У справах за позовами про оплату праці за час простою суди повинні з'ясовувати, зокрема, факт простою, правові наслідки і наявність чи відсутність вини працівника в цьому.

Як установлено судом і це підтверджується матеріалами справи, наказ щодо простою відповідач не видавав. Наказом від 17 березня 2017 року «Про зміни в організації ведення діяльності» № 188а-ОД вважати припиненою виробничу діяльність підприємства з використанням майна Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго», над яким втрачений контроль з 13 березня 2017 року.

Отже, суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для стягнення заробітної плати на підставі ч. 3 ст. 113 КЗпП України через недоведеність цих вимог.

Посилання заявника апеляційної скарги на лист від 12.04.2017 за підписом голови Донецької обласної організації профспілки, у якому зазначається про необхідність виконати роботодавцем вимоги профспілки щодо виплати всіх сум, які належать працівникам при їх звільненні з підприємства, не спростовує висновків суду про недоведеність обставин щодо наявності та розміру заборгованості саме перед позивачкою.

Доводи скарги про необов'язковість наявності первинних документів та про те, що у відповідача мають бути усі бухгалтерські та кадрові документи на кожного працівника, оскільки з травня 2015 року і до захоплення майна вся інформація з неконтрольованої території направлялась в електронному вигляді до головних органів управління підприємства у м. Краматорськ, суд апеляційної інстанції відхиляє з тих підстав, що відповідачем доведена обставина порушення роботи комп'ютерних мереж унаслідок ураження програмного забезпечення комп'ютерним вірусом - шифрувальником.

Зважаючи на те, що підприємство було захоплено невідомими особами, відповідач втратив контроль над майном та документацією, суд правомірно прийняв надані письмові докази на підтвердження цих обставин і дійшов правильного висновку, що АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» з незалежних від нього причин позбавлений можливості надати суду первинні документи.

Не надання відповідачем акту з переліком втрачених документів не свідчить про неправильність висновків суду про відмову у позові.

Відповідно до Положення про інвентаризацію активів та зобов'язань, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 02.09.2014 № 879, у разі встановлення фактів крадіжок або зловживань, псування цінностей в обсязі, визначеному керівником підприємства, обов'язково проводиться інвентаризація активів та зобов'язань, що перебувають на балансі суб'єкта господарювання.

При цьому згідно з п.8 цього Положення, підприємства, що знаходяться на тимчасово окупованій території та/або на території проведення антитерористичної операції (або їх структурні підрозділи (відокремлене майно) перебувають на зазначених територіях), проводять інвентаризацію у випадках, обов'язкових для її проведення тоді, коли стане можливим забезпечити безпечний та безперешкодний доступ уповноважених осіб до активів, первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку, в яких відображені зобов'язання та власний капітал цих підприємств.

Зазначені підприємства зобов'язані провести інвентаризацію станом на 01 число місяця, що настає за місяцем, у якому зникли перешкоди доступу до активів, первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку, та відобразити результати інвентаризації в бухгалтерському обліку відповідного звітного періоду.

Фактично доводи апеляційної скарги за своєю суттю є ідентичними тому що було викладено у позовній заяві та були предметом розгляду у суді першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків суду вони не впливають та їх не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, повно, всебічно і об'єктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав правильну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Рішення суду першої інстанції винесено з додержання вимог матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.

Згідно з частинами першою, другою і шостою статті 141 ЦПК України, судові витрати ОСОБА_2, пов'язані з розглядом справи, покладаються на позивача. Судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 1з вересня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: В.В. Папоян

М.С. Будулуца

О.В. Халаджи