Справа № 466/3417/19 Головуючий у 1 інстанції: Донченко Ю.В.
Провадження № 22-ц/811/2670/19 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в приміщенні Львівського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 15 липня 2019 року в складі судді Донченка Ю.В. в справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Галіція Апартментс» про визнання договору дійсним та визнання права власності на майно,-

встановила:

В провадженні Шевченківського районного суду м. Львова знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ТзОВ «Галіція Апартментс» про визнання договору дійсним та визнання права власності на майно.

Ухвалою суду від 02.05.2019 року відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче засідання.

12.07.2019 року ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову шляхом заборони ТзОВ «Галіція Апартментс», що зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 та/або будь-яким іншим особам, у будь який спосіб відчужувати або передавати квартиру АДРЕСА_2 та майнові права на таке будь яким третім особам, вчиняти будь які дії, пов`язані державною реєстрацією або відчуженням майна, а саме квартири АДРЕСА_2 та/або майнових прав на таке майно будь яким третім особам, вчиняти будь які правочини, які стосуються квартири АДРЕСА_2 та/або майнових прав на дану квартиру. Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_2 . Накласти арешт на майнові права на цю ж квартиру.

Заяву обґрунтовував тим, що у провадженні Шевченківського районного суду м. Львова перебуває цивільна справа за його позовом до ТзОВ «Галіція Апартментс» про визнання договору дійсним та визнання права власності на майно.

Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його.

Вважає, що існує очевидний ризик ускладнення або неможливість виконання рішення суду в майбутньому та поновлення порушених прав ОСОБА_1 , за захистом яких він звернувся до суду, тому з метою охорони матеріально-правових інтересів позивача просив заяву задовольнити.

Оскаржуваною ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 15 липня 2019 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Галіція Апартментс» про визнання договору дійсним та визнання права власності на майно повернуто позивачу разом із долученими до неї документами.

Ухвалу суду оскаржив представник позивача Кремпель Д.І., з оскаржуваною ухвалою не погоджується, вважає її незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню з підстав порушення норм процесуального права.

Апелянт вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що дії позивача по поданню заяви про забезпечення позову у даній справі є зловживанням процесуальними правами, суд неправильно застосовує положення цивільного процесуального права, оскільки розгляд процесуальних питань в інших судових процесах не може вважатися зловживанням сторони своїми процесуальними правами.

Зважаючи на те, що в межах даної цивільної справи питання щодо забезпечення позову не вирішувалося, суд повинен був розглянути заяву по суті.

Крім цього, звертає увагу на те, що неприпустимим було б розцінювати у такий же спосіб відповідні клопотання про забезпечення позову, оскільки у зв`язку з підприємницькою діяльністю відповідача та його фінансовими труднощами можуть існувати інші позовні провадження, а відтак і заяви про вжиття заходів забезпечення позову.

Також зазначає, що учасник справи розпоряджається своїми правами на власний розсуд, тому позов про визнання права власності, чи заява про забезпечення у такому, не може розцінюватися як зловживання процесуальними правами.

Просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 15 липня 2019 року та постановити нову ухвалу, якою заяву про забезпечення позову задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно із ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про повернення заяви позивачеві (заявникові) (п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає до задоволення частково виходячи із такого.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до приписів частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Постановляючи оскаржувану ухвалу місцевий суд виходив з того, що заява позивача про забезпечення позову є аналогічною заяві ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі № 466/3013/18 за його позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Галіція Апартментс" про стягнення коштів, яка надійшла до Шевченківського районного суду м. Львова 11.02.2019 рку та розглянута 12.02.2019 року.

Перевіряючи законність оскаржуваної ухвали колегія суддів враховує таке.

Згідно із ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 151 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; 6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; 7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Крім цього, у ч. 5 ст. 151 ЦПК України, передбачено, що до заяви про забезпечення позову додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку та розмірі.

Суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог ст. 151 цього Кодексу повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу (ч. 9 ст. 153 ЦПК України).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Разом з цим, колегія суддів звертає увагу на те, що цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

В свою чергу, відповідно до частини 1 статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Феномен зловживання процесуальними правами як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення полягає у тому, що при зловживанні процесуальними правами відбувається порушення умов реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав. Це положення відповідає загальнотеоретичним розробкам конструкції зловживання правом, в яких воно нерідко визначається як поведінка, що перевищує (або порушує) межі здійснення суб`єктивних прав. Суб`єкт цивільного судочинства свої цивільні процесуальні права має здійснювати відповідно до їх призначення, яке або прямо визначено змістом того чи іншого суб`єктивного права, або вочевидь випливає з логіки існування того чи іншого суб`єктивного процесуального права.

Зловживання процесуальними правами може мати форму штучного ускладнення цивільного процесу, ускладнення розгляду справи в результаті поведінки, що перешкоджає винесенню рішення у справі або вчиненню інших процесуальних дій.

Притягнення особи до відповідальності за процесуальні зловживання повинно ґрунтуватися на доказах її вини.

Процесуальні зловживання можна віднести до обставин, які доказуються в режимі процесуальних фактів, які включаються у загальний або локальний предмет доказування у справі.

Частинами третьою, четвертою статті 44 ЦПК України передбачено, якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи, має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Види заходів процесуального примусу визначені ст. 144 ЦПК України.

Разом з цим, згідно із ч. 1 ст. 43 ЦПК України, учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Подання заяви про забезпечення позову не перешкоджає розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи та заяви про забезпечення позову, яка подана позивачем ОСОБА_1 12.07.2019 року, така містить обґрунтування, яке на думку заявника, є підставами для забезпечення позову.

В матеріалах справи відсутні інші, подані ним раніше, заяви про забезпечення позову.

В цьому контексті колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що учасник справи розпоряджається своїми правами на власний розсуд, тому заява про забезпечення позову подана в межах розгляду відповідних позовних вимог не може розцінюватися, як зловживання процесуальними правами.

В свою чергу, наявність іншої судової справи в провадженні місцевого суду за позовом ОСОБА_1 до ТзОВ «Галіція Апартмент» про стягнення коштів (№ 466/3013/18), звернення позивача в межах цієї справи із заявою про забезпечення позову у відповідний спосіб та часткове задоволення такої, не може розцінюватись судом як вичерпана процесуальна можливість заявника ОСОБА_3 звертатися із такого роду заявами в інших цивільних справах, які стосуються цього ж відповідача.

Більше того, предмет спору у цивільній справі № 466/3013/18 є інший ніж у даній.

Вирішуючи питання за заявою про забезпечення позову суд першої інстанції на вказані вимоги закону та обставини справи уваги не звернув, тому дійшов помилкового висновку про зловживання позивачем процесуальними правами, відтак наявність підстав для повернення заяви про забезпечення позову, що свідчить про підставність доводів апеляційної скарги та необхідність скасування оскаржуваної ухвали, відтак направлення справи до суду першої інстанції для вирішення питання по суті з врахуванням встановлених судом обставин.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України однією із підстав для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 368, п. 4 ч. 1 ст. 379, ст. ст. 381, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 15 липня 2019 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про забезпечення позову.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 12 листопада 2019 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк