РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/4747/16-ц

пр. № 2/759/117/19

24 жовтня 2019 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Журибеди О.М.,

при секретарях - Крічфалушій М.І., Ковтун М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ТОВ «КУА «ІФК» про поділ спільного сумісного майна подружжя майнових прав на квартиру та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ТОВ «КУА «ІФК» про встановлення факту припинення шлюбних відносин та визнання права особистої приватної власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: ТОВ «КУА «ІФК» про поділ спільного сумісного майна подружжя майнових прав на квартиру, а самез урахуванням збільшених позовних вимог просить визнати спільною сумісною власністю подружжя, набутою під час перебування у шлюбі, майнові права на об`єкт будівництва згідно з інвестиційним договором № 6268/039-8-B3 від 30.07.2014 року про будівництво об`єкта нерухомого майна, укладеним з TOB «Компанія з управління активами «ІФК» ПЗНВІФ «Аргос» (2 кімнатна квартира, будівельний номер № 39 на 6 поверсі, що знаходиться в житловому будинку за будівельним № 8 . черги № 3 , загальною площею 71,43 квадратних метри, у складі комплексу житлових будинків та об`єктів соціального, побутового призначення по АДРЕСА_1 , фактична адреса: АДРЕСА_2 ), на загальну суму 918 591,80 (Дев`ятсот вісімнадцять тисяч п`ятсот дев`яносто одна) грн. 80 коп.

Здійснити поділ боргових вимог за інвестиційним договором № 6268/039-8-B3 від 30.07.2014 року про будівництво об`єкта нерухомого майна, укладеного з TOB «Компанія з управління активами «ІФК» ПЗНВІФ «Аргос» (2 кімнатна квартира, будівельний номер № 39 на 6 поверсі, що знаходиться в житловому будинку за будівельним № 8 , черги № 3 , загальною площею 71.43 квадратних метри, у складі комплексу житлових будинків та об`єктів соціального, побутового призначення по АДРЕСА_1 , фактична адреса: АДРЕСА_2 ) між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 майнове право на 1/2 частину об`єкта будівництва згідно з інвестиційним договором № 6268/039-8-B3 від 30.07.2014 року про будівництво об`єкта нерухомого майна, укладеного з TOB «Компанія з управління активами «ІФК» ПЗНВІФ «Аргос» (2 кімнатна квартира, будівельний номер № 39 на 6 поверсі, що знаходиться в житловому будинку за будівельним № 8 , черги № 3 , загальною площею 71,43 квадратних метри, у складі комплексу житлових будинків та об`єктів соціального, побутового призначення по АДРЕСА_1 , фактична адреса: АДРЕСА_2 ).

Визнати за ОСОБА_2 майнове право на 1/2 частину об`єкта будівництва згідно з інвестиційним договором № 6268/039-і від 30.07.2014 року про будівництво об`єкта нерухомого майна, укладеного з ТОВ «Компанія з управління активами «ІФК» ПЗНВІФ «Аргос» (2 кімнатна квартир будівельний номер № НОМЕР_1 на 6 поверсі, що знаходиться в житловому будинку і будівельним № 8, черги № 3, загальною площею 71,43 квадратних метри, у складі комплексу житлових будинків та об`єктів соціального, побутового призначення з АДРЕСА_1 , фактична адреса : АДРЕСА_2 ).

Визнати недійсним право власності на квартиру АДРЕСА_2 , яке зареєстровано на ОСОБА_2 , шляхом укладення договору купівлі-продажу серії та номер посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Іванчик І.І. від 20.04.2018 року.

Судові витрати покласти на відповідачів.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що 29.12.2012 року між ним та ОСОБА_2 було укладено шлюб який зареєстровано у Відділі реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції в м. Києві, актовий запис № 2332.

Від цього шлюбу мають дитину - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З дружиною прийняли рішення про придбання нерухомості в м. Києві.

Знайшовши пропозицію, він надав письмову згоду дружині, на укладення в інтересах сім`ї інвестиційного договору від 30.07.2014 року між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «ІФК», яке діє від імені, в інтересах та за рахунок Пайового закритого не диверсифікованого венчурного Інвестиційного фонду «Аргос».

Предметом вищезазначеного договору була 2-кімнатна квартира, будівельний номер № З -. на 6 поверсі, що знаходиться в житловому будинку за будівельним № 8, черги № З, загальною площею 71,43 квадратних метри, в складі комплексу житлових будинків та об`єктів соціального, побутового призначення по АДРЕСА_1 .

З моменту укладення вищезазначеного договору, усі платежі за ним, йшли з сімейних заощаджень. Так само, оплачувалися і ремонтні роботи в середині квартири.

20.04.2018 року відповідач ОСОБА_2 набула право власності на квартиру АДРЕСА_2 (спірна квартира), шляхом укладення договору купівлі-продажу серії та номер 973, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Іванчик І.І.

Про порушення своїх прав позивачу ОСОБА_1 стало відомо лише 21.05.2018 року.

Відповідач ОСОБА_2 звернулась до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 , третя особа: ТОВ «КУА «ІФК» про про встановлення факту припинення шлюбних відносин та визнання права особистої приватної власності, а саме з урахуванням зміни предмету позову просить встановити факт припинення шлюбних відносин з ОСОБА_1 з 30.04.2014 року.

Визнати за нею право особистої приватної власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , жилою площею 28,9 кв.м, загальною площею 72,6 кв.м.

Свої зустрічні вимоги відповідач мотивує тим, що після реєстрації шлюбу ОСОБА_1 проживав з нею у квартирі АДРЕСА_3 . Працював відповідач не постійно, і при цьому працевлаштовувався лише на нетривалий час.

За час шлюбу ОСОБА_1 не надавав будь-яких грошових коштів для формування спільного бюджету, мотивуючи це тим, що він не працює. Вона повністю забезпечувала сім`ю за рахунок тих коштів, які заробляла.

Поведінка ОСОБА_2 в сім`ї, небажання працювати і матеріально утримувати дружину і дитину, ставлення до дружини як до жінки, приховані подробиці його минулого життя вплинули на рішення відповідача припинити будь-які стосунки з позивачем.

30 квітня 2014 року ОСОБА_1 забрав свої речі і без конфлікту без з`ясування стосунків виїхав із квартири.

Таким чином, з 30 квітня 2014 року вони разом не проживали, не були пов`язані спільним побутом, не вели разом спільне господарство, не мали спільного бюджету.

Після припинення шлюбних відносин з позивачем, бажаючи забезпечити кращими житловими умовами себе та дочку, відповідач уклала 30 липня 2014 року інвестиційний договір № 6268/039-8-ВЗ.

Розмір загального інвестиційного внеску, що складав вартість об`єкту на момент укладення договору, становив 918 591,80 грн.

На придбання об`єкту інвестування - квартири були витрачені особисті кошти відповідача, а також кошти, які вона запозичила. Ремонт у квартирі також був проведений повністю за рахунок особистих коштів ОСОБА_2

20.04.2018 року на виконання умов інвестиційного договору ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу двокімнатної квартири АДРЕСА_2 , жилою площею 28,9 м.кв., загальною площею 72,6 кв.м з Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанією з правління активами «ІФК».

В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити, в задоволенні зустрічного позову просили відмовити в повному обсязі. Надали суду відзив.

Відповідачка та її представник в судовому засіданні стосовно задоволення основного позову заперечували та просили відмовити у його задоволенні, зустрічний позов просили задовольнити в повному обсязі. Надали суду відзив.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про день час та місце повідомлявся належним чином, просив суд проводити розгляд справи без представника третьої особи та надав суду письмові пояснення.

Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 29.12.2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який зареєстровано у Відділі реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції в м. Києві, актовий запис № 2332 (а.с. 48).

Від цього шлюбу позивач та відповідач мають дитину - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 49).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14.03.2016 р. шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (а.с. 53).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 24.10.2006р. ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_3 (а.с. 50).

Місцем реєстрації проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_6 є квартира АДРЕСА_3 (а.с. 51).

Відповідно до акту від 01.03.2016р. ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_3 не проживає з травня 2014 року (а.с. 52).

В той же час в матеріалах справи міститься акт від 10.01.2017р. та лист Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві про підтвердження проживання позивача у квартирі АДРЕСА_3 в період з 10.12.2012р. по 21.01.2016р. (а.с.99, 209).

Таким чином, дані акти та лист не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки містять розбіжності та не дають змоги встановити дійсні обставини справи.

30.07.2014 між ОСОБА_2 та TOB «КУА «ІФК» ПЗНВІФ «Аргос» укладено інвестиційний договір № 6268/039-8-B3 (а.с. 5-9).

Відповідно до п. 2.6. Інвестиційного договору встановлено, що Сторони укладають договір купівлі-продажу Об`єкта на умовах, передбачених цим Договором, не пізніше З (трьох) місяців із дня отримання Замовником сертифіката, що засвідчує відповідність закінченого будівництвом Будинку проектній документації та підтверджує його готовність до експлуатації, здійснення Інвестором повної оплати усіх інвестиційних внесків за цим Договором (в тому числі із врахуванням платежів згідно з п.4.5. - 4.6. розділу 4 цього Договору), оформлення (в тому числі - реєстрації) права власності Фонду на Об`єкт та отримання Фондом документів, що є необхідними для укладення та нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу Об`єкта. Про дату підписання договору купівлі-продажу Об`єкта Фонд повідомляє Інвестора письмово не менше ніж за 7 календарних днів до такої дати.

Так, стаття 369 Цивільного кодексу України визначає, що згода співвласників на вчинення правочину стосовно розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

За статтею 65 Сімейного кодексу України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

За нормами частини четвертої статті 203 Цивільного кодексу України правочин має вчинятись у формі, встановленій законом.

Отже, згода одного з подружжя на купівлю (інвестування) цінного спільного сумісного майна має бути надана в письмовій формі.

На час укладання Інвестиційного договору, ОСОБА_2 перебувала у шлюбі з ОСОБА_1 , а тому 30.07.2014, останній надав свою згоду (у формі письмової заяви) щодо укладання Інвестиційного договору, а також додатків та додаткових договорів до вказаного договору, та запевнив що ОСОБА_2 діє в інтересах сім`ї (а.с. 10).

Відповідно до висновку почеркознавчого дослідження від 03.06.2016р. експерта Кривошеїної О.П. буквенно-цифрові записи, зображення яких містяться в в графах електрофотокопії заяви від 30.07.2014р. складеної від імені ОСОБА_1 про згоду на укладення та підписання його дружиною з ТОВ «ІФК» ПЗНВІФ «Аргос» виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою (а.с. 67-71).

Даний висновок, як доказ сторони відповідача суд не бере до уваги, оскільки дослідження проводилось не з оригіналом документу, а його фотокопією, а також експерта а не було попереджено про кримінальну відповідальність за проведення експертного дослідження.

На виконання вимог інвестиційного договору - інвестором - ОСОБА_2 у повному обсязі було сплачено вартість об`єкта інвестування.

В свою чергу, Фонд, виконуючи свої зобов`язання перед інвесторами, 26.05.2015 закінчив будівництво «Комплексу житлових будинків та об`єктів соціального, побутового призначення на віл. Відпочинку, 9-А у Святошинському районі м . Києва , Третя черга, перший пусковий комплекс». Вказане підтверджується Сертифікатом введення в експлуатацію серії ІУ № 74.

20.04.2018 року на виконання умов інвестиційного договору ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу двокімнатної квартири АДРЕСА_2 , жилою площею 28,9 м.кв., загальною площею 72,6 кв.м з Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанією з правління активами «ІФК» (Т №3 а.с. 37-39).

Відповідно до ст. 655 ЦК України у зв`язку із укладанням вказаного договору спірна квартира змінила правовий статус та є приватною власністю.

Судом встановлено, що відносини щодо інвестування, укладення, угод, сплати періодичних платежів, проведення ремонтних робіт, та інші дії виконувались безпосередньо ОСОБА_2 (а.с.215-221, 223-250, Т.№ 2 а.с. 1-7).

Як вбачається з пояснень самого позивача, повну та детальну інформацію про інвестування квартири АДРЕСА_2 він надати не зміг та путався в сумах сплати за кредит, датах сплати, наявності ремонту в квартирі.

Свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснили, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 2012 року по 2016р. були родиною, позивач брав в борг кошти в сумі 15 000 доларів але відразу повернув, також їм відомо, що вони купували квартиру.

Свідок ОСОБА_2 суду пояснила, що позивач ОСОБА_1 не мав постійного заробітку під час перебування у шлюбі, не цікавився фінансовим станом сім`ї, не брав участі у купівлі спірної квартири та з 2014 року сторони почали проживати окремо. Протягом 2015 року позивач відвідував дитину та проводив з нею час, однак ніяких шлюбно-сімейних стосунків сторони не мали.

Свідки ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 в судовому засіданні пояснили, що відповідач скаржилась, що позивач під час спільного проживання не надавав матеріальної допомоги, не працював, сторони проживали разом з 2012р. по травень 2014 рік. Відповідач брала в борг значні суми коштів у своєї матері та у знайомих на купівлю квартири. Впродовж сімейного життя в ОСОБА_2 завжди заробляла гроші та мала намір купити квартиру і оформити її на свою матір.

Судом достовірно встановлено, що внаслідок розірвання шлюбу та наявних судових спорів у позивача та відповідача виникли неприязні стосунки, які супроводжуються взаємними образами та постійними конфліктами (а.с. 54, 55, 101, 174, 175).

Судом також встановлено, що позивач та відповідач періодично підтримували близькі стосунки, спільно відпочивали та проводили час в літній період 2015 року (а.с. 104).

Обставина, що позивач ОСОБА_1 в період часу 2015-2016 р.р. проводив час на вулиці з дитиною та спілкувався з нею сторонами також не заперечується.

Також в матеріалах справи наявні спільні фотокартки позивача та відповідача в літній період 2015р. (а.с. 105-111, 113-116).

Крім цього, судом встановлено та підтверджено показами свідків, що позивач ОСОБА_1 не мав стабільного та постійного заробітку для забезпечення потреб сім`ї, а мав періодичні доходи та дохід від оренди квартири, що належала йому на праві власності.

Відповідно до розписок від 25.07.2014р., 20.01.2015р. та 17.09.2014р. ОСОБА_1 також брав в борг кошти в сумі 460 000 грн., 230 000 грн. та 90 000 грн., які в подальшому повернув протягом 2015-2016р. (Т. № 2 а.с.49-51), однак джерело доходу для погашення даних коштів належним чином суду не повідомив.

Як встановлено судом, відповідач також не мала офіційного джерела доходу, однак в підтвердження джерела свого неофіційного доходу та акумулювання коштів, нею надано суду низку договорів про надання дизайнерських послуг та боргових розписок, наявність яких, також підтвердили свідки сторони відповідача (а.с.а.с. 73-81, Т. № 2 а.с. 92-118).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18.05.2017р. з ОСОБА_2 стягнуто борг в сумі 1 040 000 гривень (а.с. 13-15), що підтверджує твердження відповідача про боргові зобов`язання, що виникли внаслідок виконання умов інвестиційного договору.

Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набули правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 ЦК України до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Відповідно до ч. 6 ст. 57 СК України суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

Зокрема, відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Як випливає зі змісту ст. 3 СК, характерною ознакою сім`ї є спільне проживання осіб, які пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Згідно ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ст. 65 СК України при укладенні договорів одним з подружжя, вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір укладений в інтересах сім`ї створює обов`язки для другого з подружжя, якщо таке майно одержане за договором , використане в інтересах сім`ї.

Згідно ч.2 ст. 65 СК України при укладенні договорів одним з подружжя, вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина або чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним, як такого що укладений другим з подружжя без її або його згоди, якщо це й договір виходить за межі дрібного побутового або на отримання грошової компенсації вартості відчуженого без згоди одного з подружжя майна.

Відповідно до ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

В ст.71 СК України встановлені способи та порядок поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя і вказано, що майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя. Можлива компенсація вартості за частку у майні одному з подружжя у разі його згоди.

Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11від 21 грудня 2007 р., поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Пункт 23 Постанови Пленуму ВСУ № 11від 21 грудня 2007 р., передбачає, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги за основним позовом є такими, що не підлягають задоволенню, оскільки обраний спосіб захисту не відповідає змісту порушеного права позивача.

Також суд, дійшов висновку про те, що позовні вимоги за зустрічним позовом є такими, що не підлягають задоволенню, оскільки не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 74, ч. 1 ст. 74, ч. 2 ст. 74, ч. 1 ст. 60, 65 , 69, 70 СК України, ст.ст. 10, 11, ч.1 ст.27, 58-60, 209, 258, 259, 264, 265, 273 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ТОВ «КУА «ІФК» про поділ спільного сумісного майна подружжя майнових прав на квартиру - відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ТОВ «КУА «ІФК» про встановлення факту припинення шлюбних відносин та визнання права особистої приватної власності - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.М. Журибеда