Дата документу 27.02.2019 Справа № 318/2168/18
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 318/2168/18Головуючий у 1-й інстанції Васильченко В.В. Повний текст рішення складено 05.11.2018 року
Пр. № 22-ц/807/624/19Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Маловічко С.В.,

за участі секретаря Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Кам'янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 05 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: виконавчий комітет Кам'янсько-Дніпровської міської ради Запорізької області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вищезазначеним позовом (а.с. 2-4), який в подальшому уточнила (а.с.20-21) та в якому просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житлом - квартирою АДРЕСА_1 через відсутність в ньому понад рік без поважних причин.

В обґрунтування свого позову позивач зазначала, що їй на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1. В цій квартирі, крім неї, зареєстрований відповідач, колишній її чоловік. 22.07.2005 року шлюб між ними розірвано і відповідач з даної квартири виїхав, забравши свої речі. Відповідач, перебуваючи зареєстрованим у її квартирі та не проживаючи в ній, обмежує її право розпоряджатись своїм майном. У неї виникають додаткові незручності, на даний момент вона бажає розпорядитись своєю квартирою, але факт проживання відповідача створює для неї перешкоди.

Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 14) провадження у цій справі відкрито.

Заочним рішення Кам'янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 05 листопада 2018 року (а.с. 29-32) позов ОСОБА_2 залишено без задоволення.

За заявою відповідача зазначене заочне рішення судом першої інстанції не переглядалось.

Третя особа рішення суду в апеляційному порядку не оскаржувала.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 37-40) просила заочне рішення суду першої скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29.12.2017 року №452/2017 ліквідовано зокрема: Апеляційний суд Запорізької області та утворено Запорізький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Запорізьку область з місцезнаходженням у місті Запоріжжі.

Указом Президента України № 297/2018 від 28.09.2018 «Про переведення суддів» судді Апеляційного суду Запорізької області переведені до Запорізького апеляційного суду, який почав роботу з 05 жовтня 2018 року.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кочеткову І.В. та Маловічко С.В. (а.с. 42).

Ухвалою апеляційного суду (а.с. 48) апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито, справу призначено до апеляційного розгляду (а.с. 51).

Відповідач не скористався своїм правом на подачу апеляційному суду відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом.

Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

Ухвалою апеляційного суду розгляд цієї справи призначено в режимі відеоконференції (а.с.64) в порядку задоволення клопотання представника позивача у цій справі (а.с. 63).

Розгляд цієї справи, призначений апеляційним судом на 16 січня 2019 року, не відбувся та був відкладений в режимі відоконференції (а.с.77) через відсутність в апеляційного суду відомостей про вручення відповідачу судової повістки на дату цього засідання, стороною позивача у судовому засіданні повідомлено, що відповідач фактично мешкає в РФ, тому останнього можна повідомити через членів його сім'ї - батьків, які мешкають за адресою: АДРЕСА_3.

У судове засідання 27 лютого 2019 року належним чином повідомлені, у тому числі відповідач ОСОБА_3 через членів своєї родини - батьків, що узгоджується із вимогами ст. 130 ч. 3 ЦПК України (а.с. 89), позивач ОСОБА_2, відповідач ОСОБА_3 та представник третьої особи - Виконавчого комітету Кам'янсько-Дніпровської міської ради Запорізької області не з'явились, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

В силу вимог ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

При вищевикладених на підставі ст. 372 ч. 2 ЦПК України апеляційний суд визнав неповажними причини неявки сторін та представника третьої особи у дане судове засідання і на підставі ст. 372 ч. 2 ЦПК України ухвалив розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю останніх за присутністю представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Шипілової С.В. в режимі відеоконференції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Шипілової С.В., перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_2 підлягає задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення і ухвалити …нове рішення.

В силу вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення …та ухвалення нового рішення …є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно із ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України судовими рішеннями є рішення, постанови.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи позивачу у задоволенні її позову у цій справі, керувався ст. 41 Конституції України, ст.ст. 15, 316, 317, 319, 321, 391 ЦК України, ст.ст. 4 - 5, 76-81, 258, 264 - 265, 268, 273-280, 352 ЦПК України та виходив із того, що позивач не надала суду доказів на підтвердження того, що відповідач тривалий час (понад шість) без поважних причин не проживає у спірному приміщенні, як і доказів того, що відповідач втратив інтерес до права користування житловим приміщенням, а його протиправною поведінкою створюються перешкоди у реалізації повноважень власника.

Проте із такими висновками суду першої інстанції у цій справі погодитись не можна з таких підстав.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України - питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі не відповідає.

Так, хоча судом першої інстанції було правильно встановлено, що позивач ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 04.04.1996 року, посвідченого приватним нотаріусом Кам'янсько-Дніпровського нотаріального округу Запорізької області Желєзняк О.І. за № 355, придбала квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 7), тобто остання є особистою приватною власністю позивача ОСОБА_2

Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

Запорізьким бюро технічної інвентаризації 08.04.2018 року видано ОСОБА_2 реєстраційне посвідчення на квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 6).

Відповідач ОСОБА_3 зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 (довідка виконавчого комітету Кам'янсько-Дніпровської міської ради Запорізької області № 4922 від 01.10.2018 року, копія а.с. 8).

Шлюб між сторонами у цій справі розірваний у липні 2005 року (а.с. 5 зворот).

В силу вимог ст. 156 ЖК УРСР члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу (плата за користування житловим приміщенням і за комунальні послуги в будинку, належному громадянинові).

Проте, суд першої інстанції у порушення вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України не сприяв повному та всебічному з'ясуванню обставин цієї справи.

Має місце неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права; висновки суду першої інстанції у цій справі ґрунтуються на припущеннях, що суперечить вимогам ст. 81 ч. 6 ЦПК України.

Так, суд першої інстанції не звернув належної уваги на те, що позивач ОСОБА_2, як власник вищезазначеної квартири, у цій справі (а.с.4) не просила зобов'язати ОСОБА_3 усунути їй перешкоди у здійсненні нею її права користування та розпорядження своїм майном у вигляді вищезазначеної квартири на підставі ст. 391 ЦК України (захист права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння), ст. 71 ЖК УРСР (при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців).

Встановлено, що позивач ОСОБА_2 у своєму позові у цій справі (а.с.4, 21) просила визнати відповідача ОСОБА_3 таким, що втратив право користування вищезазначеною квартирою на підставі ст. 405 ч. 2 ЦПК України, оскільки він після розлучення сторін 22 липня 2005 року (а.с.5 зворот) з липня 2005 року не проживає у цій квартирі, виїхав назавжди, зібравши всі речі, що належали йому, що підтверджується у тому числі довідкою виконавчого комітету Кам'янсько-Дніпровської міської ради Кам'янсько-Дніпровського району Запорізької області № 4922 від 01.10.2018 року про не проживання відповідача (а.с.8, 25), показами 4-х свідків, зокрема: ОСОБА_6, ОСОБА_7 та інш., яких позивач просила допитати у своїй заяві у цій справі (а.с.9, 26), проте, суд першої інстанції безпідставно залишив вищезазначену заяву позивача без вирішення, чим допустив порушення норм цивільного процесуального права.

Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

Оскільки, розгляд цієї справи судом першої інстанції в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін не звільняв суд першої інстанції від обов'язку вирішення (задоволення чи залишення без задоволення) вищезазначеної заяви позивача про допит вказаних свідків.

Суд першої інстанції застосував норми матеріального права (ст. 391 ЦК України, ст. 71 ЖК УРСР) які не підлягали застосуванню у цій справі, і, навпаки, не застосував ст. 405 ч. 2 ЦК України, яка підлягала застосуванню у цій справі.

Так, за змістом ст. 405 ч. 2 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_3, як колишній з 22 липня 2005 року чоловік одноособового власника вищезазначеної квартири АДРЕСА_1 - позивача ОСОБА_2, не мешкає у цій квартирі з липня 2005 року без поважних причин, тобто вже понад один рік, а тому останній втратив право користування вказаною квартирою на підставі ст. 405 ч. 2 ЦК України, оскільки будь-які домовленості між ним та власником квартири відсутні.

Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

Даний спосіб захисту порушеного права позивача у цій справі є ефективним та відповідає вимогам ст. 5 ЦПК України.

Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги позивача.

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Позивач до своєї апеляційної скарги додала заяву про допит вищезазначених 4-х свідків (а.с.40), проте, остання не розглядалась апеляційним судом, оскільки представник позивача останню у судовому засіданні в апеляційному суді не підтримала.

Таким чином, докази, передбачені ст. 367 ч. 3 ЦПК України, у цій справі відсутні, і зокрема позивачем апеляційному суду не надані.

Встановлено, що позивач не перереєструвала своє право власності на вищезазначену квартиру у новому Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с. 76). Проте, це не може бути підставою для відмови у задоволенні позову позивача у цій справі при вищевикладених встановлених судом фактичних обставинах цієї справи.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_2 ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам щодо його законності і обґрунтованості.

За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід задовольнити, заочне рішення Кам'янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 05 листопада 2018 року у цій справі слід скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_2 слід задовольнити, визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив вправо користування квартирою АДРЕСА_1.

Крім того, в силу вимог ст. 141 ч. 13 ЦПК України у разі задоволення апеляційної скарги та позову позивача при вищевикладених обставинах у цій справі, позивач ОСОБА_2 має право на компенсацію за рахунок відповідача ОСОБА_3 судових витрат, пов'язаних із розглядом цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій, у вигляді судового збору у розмірі 1762,50 грн. (розрахунок: 704,80 грн. судовий збір за подачу позову до суду першої інстанції (а.с.1) + 1057,20 грн. судовий збір за подачу апеляційної скарги до апеляційного суду (а.с.45).

Керуючись ст. ст. 12-13, 81-82, 89, 141, 367-368, 372, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Кам'янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 05 листопада 2018 року у цій справі скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив вправо користування квартирою АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) судові витрати, пов'язані із розглядом цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій, у розмірі 1762,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 05.03.2019 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кочеткова І.В.Маловічко С.В.