ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2601/19 Справа № 202/8218/17 Суддя у 1-й інстанції - Бєльченко Л. А. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Куценко Т.Р.

суддів Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

за участю секретаря Синенка Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1,

на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 28 жовтня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Орган опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпрі ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у вихованні дитини, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, третя особа Орган опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпрі ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у вихованні дитини /а.с. 3-5/.

Позовна заява обґрунтована тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Під час перебування у шлюбі 21.09.2014 року у них народився син ОСОБА_3. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22.11.2017 року шлюб між ними розірвано. Позивач зазначила, що 28.09.2017 року відповідач вигнав її з квартири, де вони проживали сімєю та їх син ОСОБА_4 залишився проживати з батьком, ОСОБА_2 На даний час вона проживає у свого батька за адресою: м. Камянське, б-р. 40 років ПеремогиАДРЕСА_1, працює, має постійний дохід та бажає безпосередньо брати участь у вихованні сина, але відповідач чинить їй перешкоди у спілкуванні з дитиною. Тому просила зобовязати відповідача не перешкоджати їй брати участь у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та визначити способи її участі у вихованні сина шляхом систематичних побачень без присутності батька дитини, в тому числі можливості відвідування дитиною місця проживання матері за адресою: м. Камянське, б-р. 40 років ПеремогиАДРЕСА_1, кожної суботи та неділі з 10-00 години суботи до 17-00 години неділі.

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 23 жовтня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково /а.с. 174-175/.

Зобовязано ОСОБА_2 не перешкоджати ОСОБА_1 брати участь у вихованні та спілкуванні із сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Встановлено наступний порядок спілкування ОСОБА_1 з сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1: чотири рази на місяць, в суботу або неділю з 10-00 до 19-00 години у присутності батька в місцях та закладах, приналежних до обєктів громадського дозвілля та відпочинку дітей з урахуванням стану здоровя дитини, погодних умов і режиму дня дитини; в будь-які будні дні з 17-00 до 19-00 години у присутності батька в місцях та закладах, приналежних до обєктів громадського дозвілля та відпочинку дітей з урахуванням стану здоровя дитини, погодних умов і режиму дня дитини.

Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 640,00 грн.

Не погодившись із таким рішенням, позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду в частині визначення часу спілкування з дитиною та присутності батька змінити, встановивши порядок спілкування ОСОБА_1 з дитиною наступним чином: у будні дні у будь-які будні дні з 17-00 до 19-00 години в місцях та закладах, приналежних до громадського дозвілля та відпочинку дітей без присутності батька; у вихідні дні кожної суботи та неділі з 10-00 години суботи до 17-00 години неділі відвідування місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2, без присутності батька /а.с.178-180/.

Відповідач своїм правом на подачу відзиву на зазначену вище апеляційну скаргу у цій справі не скористався.

Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Суд першої інстанції встановив, що у подружньому житті у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 21.09.2014 року народився син ОСОБА_4 /а.с. 7/.

Після припинення шлюбних відносин малолітня дитина залишилася проживати з відповідачем у справі.

Між сторонами виникали непорозуміння з приводу участі позивача у вихованні дитини, сина ОСОБА_4, через що ОСОБА_1 звернулася до суду.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що вимоги позивача про усунення створених відповідачем перешкод у здійсненні нею батьківських прав та обов'язків щодо виховання сина та спілкування з ним підлягають задоволенню, проте бажаний нею спосіб такої участі не у повній мірі відповідає інтересам дитини і підлягає задоволенню з певними обмеженнями.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині наявності підстав для часткового задоволення позову, зважаючи на таке.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно зі ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно вимог ст.15 вказаного Закону, дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом буде визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

У разі, коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини.

Згідно вимог ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою.

Стаття 52 Конституції України вказує на те, що форми та методи виховання дитини не повинні суперечити Конституції України, Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, Декларації з прав дитини від 20.11.1959 року та Закону України «Про охорону дитинства».

За вимогами ст.153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно ст.159 СК України, якою регулюється вирішення спору щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від них, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Надані сторонами при розгляді даної справи докази свідчать про існування на час вирішення спору в суді вкрай неприязних стосунки між ними, і, зокрема, в питаннях щодо права кожного з них на участь у спілкуванні з сином.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про можливість спілкування ОСОБА_1 з дитиною наступним чином: у будні дні у будь-які будні дні з 17-00 до 19-00 години в місцях та закладах, приналежних до громадського дозвілля та відпочинку дітей без присутності батька; у вихідні дні кожної суботи та неділі з 10-00 години суботи до 17-00 години неділі відвідування місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3, без присутності батька /а.с.178-180/, оскільки задоволення цих вимог позивача суперечило б інтересам сина, здоровому і повноцінному розвитку якого не може сприяти тривала розлука з тим з батьків, з яким він постійно проживає.

Дитина знаходиться у тому віці, коли вже розуміє характер конфлікту між батьками, болісно його сприймає і не може не усвідомлювати ризики його поглиблення у разі тривалого спілкування з матір'ю проти бажання батька.

Зважуючи на викладене колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо необхідності дотримання рівності прав батьків у наданні їм часу на спілкування з дитиною, оскільки реалізація передбачених законом батьківських прав не може здійснюватися усупереч інтересам дитини.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи із наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції постановлено із дотриманням норм чинного матеріального та процесуального законодавства, а тому підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 23 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л.Демченко

ОСОБА_5