ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/218/19 Справа № 182/557/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Ручнева О.В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Голуб О.О.

сторони

позивач: ОСОБА_1 акціонерне товариство ОСОБА_2 «Приватбанк» (у теперішній час Акціонерне товариство ОСОБА_2 «Приватбанк»)

відповідач: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в режимі відеоконференції, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 серпня 2018 року, яке постановлено суддею Рунчевою О.В. у місті Нікополі Дніпропетровської області, -

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2016 року позивач ОСОБА_1 акціонерне товариство «ОСОБА_2 банк «ПриватБанк» (у теперішній час АТ «КБ «Приватбанк») звернулось з позовом до відповідача ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 30.12.2007 року ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 11000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Банк виконав свої зобовязання перед позичальником, надавши кредит в сумі, строки та на умовах, передбачених кредитним договором. Відповідач, в порушення зобовязань за кредитним договором станом на 31.12.2015 року має прострочену заборгованість 14627,91 грн., яка складається з: 8678,76 грн. заборгованості за кредитом, 4514,49 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 500 грн. заборгованості за пенею та комісією, 250 грн. - штраф (фіксована частина); 684,66 грн. - штраф (процентна складова).

Банк просив стягнути з відповідача вище вказану заборгованість за кредитним договором, а також судові витрати по справі.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду м. Кривого Рогу від 08 серпня 2018 року в задоволенні позовних вимог ПАТ «КБ «ПриватБанк» (у теперішній час АТ «КБ «Приватбанк») до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального права, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог посилаючись на те, що суд першої інстанції при ухваленні рішення не врахував, що на момент фармінгу, а саме переведення невідомою особою грошових коштів з рахунку відповідача, за кредитним договором існувала заборгованість в розмірі 5474,02 грн., отже судом першої інстанції не здійснено висновку щодо наявності заборгованості по кредиту до вчинення незаконних дій третіми особами.

Крім того представник позивача зауважує на тому, що інтернет-шахрайство, яке мало місце 17.09.2014 року, відбулось через неуважність відповідача під час користування платіжною системою «Приват24», оскільки здійснення платіжної операції було здійснено після ідентифікації відповідача та підтвердження нею цього платежу динамічним паролем.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_3 просить рішення суду залишити без змін, як законне та обґрунтоване, на її думку.

Заслухавши суддю-доповідача, відповідача ОСОБА_3, в режимі відеоконференції, та її представника ОСОБА_4, в режимі відеоконференції, які, кожна окремо, заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ПАТ «КБ «ПриватБанк», виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, відповідно до укладеного договору № б/н від 30.12.2007 року, відповідач ОСОБА_3 30.12.2007 року отримала кредит у розмірі 11 000 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.7).

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між нею та Банком Договір, що підтверджується підписом відповідача у заяві.

У звязку з невиконанням відповідачем зобовязань за кредитним договором, станом на 31.12.2015 року за кредитним договором утворилась заборгованість в сумі 14627 грн. 91 коп., яка складається з 8678,76 грн. - заборгованості за кредитом, 4514,49 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом, 500,00 грн. заборгованості за пенею та комісією, а також штрафи відповідно п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 250,00 грн. - штрафу (фіксована частина) та 684,66 грн. - штрафу (процентна складова).

Також судом встановлено, що згідно повідомлення ПАТ КБ «ПриватБанк» від 12.12.2017 року за № 23827, встановлено, що 17.09.2014 року в результаті фармінгу, шахрєм через Приват 24 було переведено грошові кошти на іншу картку. Відповідачу було рекомендовано звернутися в правоохоронні органи для подальшого вирішення справи (том 1 а.с.222).

18.09.2014 року слідчим слідчого відділу Нікопольського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області до ЄРДР за № 0003847 було внесено відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ст. 185 ч. 1 КК України.

18.09.2014 року було допитано в якості потерпілого ОСОБА_3, яка показала, що в банку «ПриватБанк» на її імя відкрита кредитна картка № 179988, якою вона користується тривалий час. 17.09.2014 року приблизно о 21-20 год. на її мобільний телефон прийшло смс-повідомлення з текстом про те, що з кредитної картки зняті грошові кошти у сумі 5000 грн. Вона одразу зателефонувала на гарячу лінію банку та заблокувала карту. При перегляді руху коштів за вказаною карткою було встановлено, що дійсно були перераховані вказані кошти, однак куди саме, не відомо. З її слів, карткою користується лише вона, члени сімї пін-коду від неї не знають. 13.05.2015 року кримінальне провадження № 0003847 було закрито, згідно п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. 04.09.2017 року постанову про закриття було скасовано, кримінальне провадження було направлено для подальшого розслідування.

Станом на 05.02.2018 року слідчим було винесено клопотання про надання дозволу на тимчасовий доступ до документів, що містять банківську таємницю, та її вилучення в друкованому вигляді про рух коштів на рахунку картки № 179988, відкритої на імя ОСОБА_3, яке було направлено для погодження до Нікопольської місцевої прокуратури. (том 1 а.с.231, 236).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що кредитна заборгованість виникла внаслідок списання коштів з рахунку відповідача у результаті шахрайських дій третіх осіб. Відповідач повідомила ОСОБА_2 про несанкціоноване списання грошових коштів з її рахунку, звернулась до правоохоронних органів з приводу вчинення шахрайських дій з картковим рахунком. Банком не доведено, що відповідач своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, які дають змогу ініціювати платіжні операції, що дало б підстави для відповідальності користувача за проведені платіжні операції.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що кредитна заборгованість виникла внаслідок списання коштів з рахунку відповідача у результаті шахрайських дій третіх осіб, однак вважає, що частина кредитної заборгованості виникла з вини відповідача, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором б/н від 30.12.2007 року в сумі 720 грн. 44 коп., з огляду на наступне.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до положень статті 1073 ЦК України, у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з пунктом 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов'язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Відповідно до пунктів 7, 8 Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використання, затвердженого постановою правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов'язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов'язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок.

Встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача та правоохоронні органи про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення в повному обсязі позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» (у теперішній час АК КБ «Приватбанк»).

При вирішенні спору, суд першої інстанції правильно прийняв до уваги правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 13.05.2015 року у справі № 6-71цс15, яка врахована також Верховним Судом в постановах від 12.02.2018 року № 127/23496/15-ц, та від 20.06.2018 року № 691/699/16-ц та дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, негайно повідомила про цей факт правоохоронні органи та ОСОБА_2, та Банком не доведено дій чи бездіяльності відповідача, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою.

Натомість, як вбачається із матеріалів справи, відповідно до розрахунку, наданого позивачем, станом на момент вчинення шахрайських дій, а саме 18.09.2014 року (том 1 а.с.6), у відповідача по справі за кредитним договором рахувалась кредитна заборгованість, зокрема 5345,28 грн. заборгованість за тілом кредиту, та 215,14 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, а разом 5560,42 грн., яка має бути стягнута з відповідача на користь позивача.

Однак, як вбачається із розрахунку заборгованості за кредитним договором (том 1 а.с.6), відповідачем по справі, в період з 18.09.2014 року по 07.08.2015 року, сплачено 4839,98 грн. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, у звязку з чим розмір заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 720,44 грн. (5560,42 грн. - 4839,98 грн.), у звязку з чим доводи апеляційної скарги позивача в цій частині заслуговують на увагу.

Доводи апеляційної скарги, що відповідачем не надано доказів, що кредитні кошти переведені через інтернет-банкінг Приват24 без волевиявлення відповідача, не за його власним розпорядженням, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Як вбачається судом першої інстанції встановлено, що користувач при виявленні списання коштів повідомила ОСОБА_2, тобто виконала вимоги розділу VI Положення «Про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого Постановою Правління НБУ від 05.11.2014 № 705, за змістом якого користувач зобовязаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувались користувачем.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає необґрунтованими та непідтвердженими належними і допустимими доказами, доводи апеляційної скарги, що кредитні кошти були переведені за розпорядженням ОСОБА_3

За таких обставин, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у справі про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором б/н від 30.12.2007 року в сумі 720 грн. 44 коп.

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, пропорційно від задоволених позовних вимог, в розмірі 172,25 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства ОСОБА_2 банк «ПриватБанк»- задовольнити частково.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду м. Кривого Рогу від 08 серпня 2018 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 банк «ПриватБанк» (у теперішній час Акціонерне товариство ОСОБА_2 «Приватбанк») до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства «ОСОБА_2 банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 30.12.2007 року в сумі 720 (сімсот двадцять) грн. 44 коп.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства «ОСОБА_2 банк «ПриватБанк»судовий збір в розмірі 172 (сто сімдесят дві) грн. 25 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 04 березня 2019 року.

Головуючий:

Судді: