Справа № 740/3135/18
Провадження № 2/740/96/19
18 лютого 2019 року м. Ніжин
Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:
судді Олійника В.П., за участі секретаря судового засідання Шадура І.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мінетех» про визнання наказу про звільнення незаконним, зміну формулювання причин звільнення, стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні,
ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ТОВ «Мінетех» про визнання наказу про звільнення від 19 червня 2018 року №54-К з підстав п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України незаконним, зміну формулювання причин звільнення-на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України у зв»язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю, стягнення 6500 грн. заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за період з 19 червня 2018 року по день ухвалення рішення суду, та компенсацію за невикористану відпустку за період з 10 жовтня 2017 року по 19 червня 2018 року у розмірі 2141 грн. 12 коп. Позов обґрунтований тим, що позивач перебував у трудових відносинах із позивачем з 10 жовтня 2017 року по 19 червня 2018 року на посаді менеджера зі збуту. Заробітна плата та її індексація у встановленому порядку не виплачувалась. 08 травня 2018 року позивачем написана заява про звільнення, яка залишилась без належного реагування відповідача.14 травня 2018 року позивачем за погодженням із відповідачем повторно подано заяву про звільнення за згодою сторін, дана заява отримана відповідачем. Відповідач повідомив про втрату даної заяви, у зв»язку з чим позивачем 08 червня 2018 року повторно направлено заяву про звільнення, також 19 червня 2018 року позивачем направлено заяву про виплату заробітної плати, компенсації та надання трудової книжки. 03 липня 2018 року позивачем отримано у поштовому відділенні від відповідача повідомлення про звільнення за прогул без поважних причин з відповідним наказом від 19 червня 2018 року. Даний наказ є незаконним, оскільки позивач неодноразово повідомляв відповідача про припинення трудового договору, дані заяви залишились без належного реагування відповідача, який не відбирав будь-яких пояснень щодо відсутності на роботі 19 червня 2018 року, при цьому позивач вважав, що був звільнений. Середньоденна заробітна плата позивача становить 200 грн.. Просить позов задовольнити.
Ухвалою суду від 04 січня 2019 року за результатами підготовчого засідання справу призначено до судового розгляду.
Представник відповідача ТОВ «Мінетех» в судове засідання не з»явився, відповідач про дату, час і місце судового засідання сповіщений, про що свідчить повідомлення від 18 січня 2019 року про вручення судової повістки рекомендованим листом. Представник відповідача не з'явився в судове засідання без повідомлення причин і не подав відзиву. Інформація про розгляд справи розміщена на офіційній сторінці суду веб-порталу судової влади України. Представник позивача згідно письмової заяви не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Також суд враховує, що представник відповідача адвокат Горбач М.В. брав участь в підготовчому засіданні 06 вересня 2018 року, яке відкладено, згідно клопотання від 07 листопада 2018 року просить відкласти судовий розгляд 07 листопада 2018 року для підготовки відзиву на позов та пояснень по справі. За таких обставин наявні підстави в порядку ст.ст.280, 281 ЦПК України для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснюється.
Із врахуванням доказів по справі суд приходить до слідуючих висновків.
Згідно копії трудового договору від 02 січня 2018 року ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах із ТОВ «Мінетех», строк дії договору до 31 грудня 2018 року.
Відповідно до копії заяви від 08 травня 2018 року ОСОБА_1 просить звільнити його з роботи за згодою сторін, на заяві наявна відмітка «…заперечую підпис 08.05.18 …».
Згідно копії заяви від 19 червня 2018 року ОСОБА_1 зазначає про подання ним 14 травня 2018 року заяви про звільнення, зокрема, повторно 08 червня 2018 року, просить виплатити заробітну плату та компенсацію за невикористану відпустку.
Відповідно до копії наказу ТОВ «Мінетех» від 19 червня 2018 року №54-к ОСОБА_1 звільнено з посади менеджера відділу збуту запасних частин регіонального структурного підрозділу у м.Чернігів з 19 червня 2018 року згідно п.4 ст.40 КЗпП України, підстава-акт про відсутність працівника на робочому місці від 19 червня 2018 року. Відомості про ознайомлення позивача із даним наказом відсутні. В копії акту про відсутність працівника на робочому місці від 19 червня 2018 року зазначено, що ОСОБА_1 відсутній на робочому місці 19 червня 2018 року з 09 год. до 14 год без повідомлення причин. Дані документи разом із угодою про розірвання трудового договору від 19 червня 2018 року, підписаною директором ТОВ «Мінетех» Мазяр Ю.Л., надіслані відповідачем на адресу позивача 23 червня 2018 року.
Згідно копії протоколу загальних зборів трудового колективу ТОВ «Мінетех» від 19 червня 2018 року надана згода на звільнення ОСОБА_1 за прогул.
Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин (п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України). Передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.
За порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана та звільнення (згідно із ч.1 ст.147 КЗпП України).
Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку(ч.ч.2, 4 ст.149 КЗпП України).
Відповідно до ст.149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.
Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантії, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення.
Разом з тим правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з'ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника.
Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов'язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами.
В судовому засіданні встановлено, що позивачем подані відповідачу 08 червня 2018 року, 19 червня 2018 року заяви про звільнення за згодою сторін, при цьому у копії трудової книжки ОСОБА_1, яка надана відповідачем, зазначені відомості про звільнення з посади менеджера зі збуту запасних частин ТОВ «Мінетех» 17 травня 2018 року за згодою сторін, наказ від 17 травня 2018 року №35-к, та запис від 19 червня 2018 року «… запис №02 недійсний. Звільнити з посади менеджера зі збуту запасних частин за прогул без поважних причин п.4 ст.40 КЗпП…».
Документи про звільнення надіслані відповідачем на адресу позивача 23 червня 2018 року.
Письмові пояснення відповідачем щодо відсутності позивача на роботі 19 червня 2018 року у встановленому порядку не витребувані.
Вказані обставини відповідачем у встановленому порядку не спростовані.
За таких обставин звільнення позивача 19 червня 2018 року здійснене з порушенням трудового законодавства, що є підставою для визнання незаконним наказу ТОВ «Мінетех» від 19 червня 2018 року №54-К.
Статтею 235 КЗпП України визначено, що уразі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону.
Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті (ч.3 ст.235 КЗпП України).
В судовому засіданні встановлені підстави для зміни формулювання звільнення позивача у зв»язку із угодою сторін відповідно до п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України.
Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Докази на підтвердження виплати позивачу 6500 грн. заборгованості по заробітній платі, 2067 грн. 36 коп компенсації за невикористану відпустку станом на час розгляду справи відсутні. Вказані суми підлягають стягненню на користь позивача.
Статтею 49 ЦПК України визначено, що позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. У разі подання заяви про збільшення розміру позовних вимог до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає у рішенні суду.
У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ч.1 ст.117 КЗпП України).
Зазначені суми, які підлягають стягненню на користь позивача, визначені без прибуткового податку з громадян та інших обов'язкових платежів, оскільки справляння і сплата даного податку є відповідно обов"язком роботодавця та працівника.
Із врахуванням викладеного позов підлягає задоволенню частково.
Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору по вимогах про стягнення заробітної плати та визнання незаконним звільнення, 1409 грн. 60 коп (за кожну вимогу по 704 грн. 80 коп) згідно ст.141 ЦПК України підлягають стягненню із відповідача в дохід держави.
Відповідно до висновків, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року по справі № 910/4518/16, провадження № 12-301гс18, які враховуються судом в порядку ч.4 ст.263 ЦПК України, за змістом приписів ст.ст.94, 116, 117 Кодексу законів про працю України та ст.ст.1, 2 Закону України «Про оплату праці» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати. Пільга щодо сплати судового збору, передбачена п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.
Під час розгляду справи встановлено, що позивачем при подачі позовної заяви не сплачено судовий збір за вимогу про стягнення середнього заробітку, що є підставою для стягнення із останнього в дохід держави 704 грн. 80 коп судового збору.
Керуючись ст.ст.4, 12, 13, 19, 81, 83, 141, 247, 265, 280-283 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-
Позов задовольнити частково.
Визнати незаконним наказ Товариства з обмеженою відповідальністю «Мінетех» від 19 червня 2018 року №54-К.
Змінити формулювання звільнення ОСОБА_1 на: « звільнити ОСОБА_1 з посади менеджера зі збуту запасних частин з 19 червня 2018 року у зв»язку із угодою сторін відповідно до п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України».
В задоволенні інших позовних вимог відмовити.
Допустити негайне виконання рішення про стягнення заробітної плати у сумі 4000 (чотири тисячі) грн..
Стягнути із ОСОБА_1, місце проживання в АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків-НОМЕР_1, в дохід держави 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп судового збору.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку шляхом подачі до Чернігівського апеляційного суду через Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі до Чернігівського апеляційного суду через Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Суддя В.Олійник
Повне рішення суду складене 01 березня 2019 року.