Номер провадження: 22-ц/813/327/19
Номер справи місцевого суду: 523/3591/18
Головуючий у першій інстанції Аліна С.С.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.02.2019 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 523/3591/18

Одеській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Калараш А.А., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря - Драганової Ю.С.,

учасники справи:

- заявник - ОСОБА_4,

- боржник - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_6 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_5 аліментів на утримання дітей, за апеляційною скаргою ОСОБА_5на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси, постановлену у складі судді Аліної С.С. 18 липня 2018 року, про відмову у визнанні судового наказу таким, що не підлягає виконанню,

встановив:

30.03.2018 р. Суворовським районним судом м. Одеси видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання малолітньої доньки - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи із 15.03.2018 р. до досягнення ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3., та неповнолітньої доньки - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи із 15.03.2018 р. до досягнення ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4..

У червні 2018 р. ОСОБА_5 звернувся до суду із заявою, в якій просить визнати вищезазначений судовий наказ від 30.03.2018 р. про стягнення з нього на користь ОСОБА_4 аліментів таким, що не підлягає виконанню.

ОСОБА_5 обґрунтовує свої вимоги тим, що він є інвалідом І групи, отримує пенсію у розмірі - 1 686,31 грн.. Тому, він не може сплачувати аліменти згідно судового наказу, у загальному розмірі - 1 860,00 грн.. Згідно ст. 432 ЦПК України суд може визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню (а. с. 1 - 2).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 18.07.2018 р. у задоволенні вищезазначеної заяви ОСОБА_5 відмовлено.

Ухвала суду обґрунтована тим, що заява є необґрунтованою, тому не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Згідно ч. 2 ст. 432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Будь-яких помилок при видачі зазначеного судового наказу не було допущено. Відповідно до ст. 188 СК України ОСОБА_5 не звільнений від обов'язку утримувати дітей. Право на аліментизгідно ст. 190 СК України не припинено. Інші причини звільнення ОСОБА_5 від обов'язку утримувати дітей судом не встановлені.

За наведених вище обставин, суд вважає, що судовий наказ, який видав Суворовський районний суд м. Одеси від 30.03.2018 р. підлягає виконанню.

Таким чином, у задоволенні заяви ОСОБА_5 про визнання судового наказу від 30.03.2018 р. про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліментів таким, що не підлягає виконанню, слід відмовити (а. с. 16 - 16 зворотна сторона).

ОСОБА_5 в апеляційній скарзі просить вищевказану ухвалу суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове судове рішення про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд постановив ухвалу при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права.

ОСОБА_5 вказує на те, що судовий наказ видано на підставі п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК, у той час як вимоги про його видачу були заявлені на підставі п. 5 ч. 1 ст. 161 ЦПК України. Він є інвалідом І групи, отримує пенсію у розмірі - 1 686,31 грн.. Він не може сплачувати аліменти згідно судового наказу, у загальному розмірі - 1 860,00 грн.. Він позбавлений можливості звернутися до суду із заявою про зменшення розміру аліментів, оскільки розмір аліментів визначений не у частці від доходу, а у твердій грошовій формі. Підстав для перегляд справи за нововиявленими обставинами не має.

ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримав викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги.

Субіна О.Г. - представник Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області вирішення апеляційної скарги по суті віднесла на розсуд суду. Пояснила, що у порядку примусового виконання судового наказу з ОСОБА_5 стягуються аліменти у розмірі 50% його пенсії. Надала апеляційному суду копію виконавчого провадження.

ОСОБА_4 у судове засідання не з'явилася. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Причини неявки не повідомила. Відзиву на апеляційну скаргу, заяв та клопотань не надала.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Виходячи з вищезазначеного, враховуючи строки розгляду справи, предмет спору, баланс інтересів сторін у якнайшвидшому вирішенні спору, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності її інших учасників.

Частиною 3 ст. 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Колегія суддів погоджується з вищезазначеними висновками суду першої інстанції. Вважає, що на підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів суд вірно встановив вищевказані обставини по справі, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні заяви. Висновки суду відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. ст. 180 - 184 СК України) та процесуального (ст. ст. 160, 161, 432 ЦПК України) права.

Між сторонами виникли правовідносини щодо утримання дитини до досягнення нею повноліття, визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

За правилами, передбаченими ст. ст. 180 - 184 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька, і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно із ст. ст. 160, 161, 432 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов'язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю або частково у зв'язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Оскільки судом першої інстанції беззаперечно встановлено, що обов'язок ОСОБА_5 по утриманню дітей не припинився, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про відмову у визнанні судового наказу таким, що не підлягає виконанню.

Доводи апелянта про те, що судовий наказ видано на підставі п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК, у той час як вимоги про його видачу були заявлені на підставі п. 5 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, колегія суддів відхиляє, оскільки це не є предметом дослідження при розгляді питання про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню (ч. 2 ст. 432 ЦПК України).

Доводи ОСОБА_5 про те, що він є інвалідом І групи, отримує пенсію у розмірі - 1 686,31 грн., а тому не може сплачувати аліменти згідно судового наказу в загальному розмірі - 1 860,00 грн., колегія суддів відхиляє, виходячи з положень ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження». Матеріалами виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_5 аліментів підтверджується, що вони стягуються з нього у розмірі 50% пенсії.

Доводи апелянта про те, що він позбавлений можливості звернутися до суду із заявою про зменшення розміру аліментів, оскільки розмір аліментів визначений не у частці від доходу, а у твердій грошовій формі, підстав для перегляду справи за нововиявленими обставинами не має, колегія суддів відхиляє оскільки розмір аліментів визначений у мінімальному розмірі, передбаченому ч. 2 ст. 182 СК України.

Таким чином, апеляційна скарга є безпідставною, її треба залишити без задоволення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи позов, докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_5, а також для прийняття доводів апеляційної скарги останнього у суду апеляційної інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Одеській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5- залишити без задоволення.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 18 липня 2018 рокупро відмову у визнанні судового наказу таким, що не підлягає виконанню - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 25 лютого 2018 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: А. А. Калараш

О. М. Таварткіладзе