П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2019 року

м. Рівне

Справа № 569/7042/16-ц

Провадження № 22-ц/4815/245/19

Ухвалу (повним текстом) постановлено

Рівненським міським судом у м. Рівне

Рівненської області 06.12.2018.

Головуючий у суді першої інстанції: ОСОБА_1

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Бондаренко Н.В., Ковальчук Н.М.

секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_2;

відповідач 1: ОСОБА_3;

відповідач 2: Приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_4;

представники учасників справи:

позивача: - адвокати ОСОБА_5 та ОСОБА_6;

відповідача 1: ОСОБА_7;

за участі (в апеляційному суді): відсутні,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_4 на ухвалу Рівненського міського суду від 06 грудня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання правочину невчиненим та визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

в с т а н о в и в:

У червні 2016 року в суд звернувся ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_3 та Приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_4 (далі нотаріус ОСОБА_4М.) про визнання правочину невчиненим і визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Ухвалою Рівненського міського суду від 06 грудня 2018 року накладено на нотаріуса ОСОБА_4, громадянку України, 88000 м. Ужгород, пл. Ш. Петефі, 25/8, штраф у розмірі 5 763 гривні.

Роз'яснено відповідачу право суду скасувати постанову ухвалу про стягнення штрафу, якщо особа, щодо якої її постановлено, виправила допущене порушення та (або) надала докази поважності причин невиконання відповідних вимог суду чи своїх процесуальних обовязків.

10 січня 2019 року нотаріусом ОСОБА_4 подано апеляційну скаргу на ухвалу суду, де вона покликалася на її незаконність та необґрунтованість, що полягають у порушенні норм процесуального права, що свідчить про недодержання вимог ст. 263 ЦПК України.

На її обґрунтування зазначала про неврахування судом того, що робота нотаріуса є специфічною, станом на 23 листопада 2018 року нею завчасно було призначено нотаріальні дії(за два місця до їх вчинення) за участі нерезидентів громадян ОСОБА_8 Республіки, що зареєстровані за межами України. напередодні відбулася підготовка до цих дій, формування проектів документів, які підлягали нотаріальному посвідченню зареєстровані за №№1401-412 в реєстрі. Щодо 27 листопада 2019 року, то призначено складну нотаріальну дію з приводу відчуження нерухомого майна і проводилася робота в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (реєстрові номери 1421, 1427-1430).

29 листопада 2018 року призначено і вчинено дві нотаріальні дії за участі юридичних осіб (реєстрові номери 1433, 1434).

Далі, 03 грудня 2018 року судове засідання у справі не відбулося з огляду на участь головуючого судді у періодичних семінарах суддів області.

Як на причини своєї відсутності, також посилалася на те, що допускала можливість явки в судове засідання, а тому заздалегідь не повідомляла про свою відсутність, вказувала про досить істотну віддаленість від м. Ужгород до м. Рівне, проживає разом з неповнолітнім сином-школярем, тоді як чоловік є офіцером і перебуває на військовій службі на території проведення Операції Об'єднаних Сил з липня 2018 року.

Крім того, певні судові засідання не відбулися не через її неявку, а з причин відсутності судді та клопотань позивача про оголошення їх перерви та з інших міркувань.

29 грудня 2018 року вона знову отримала судову повістку з розкладом судових засідань 13 одиниць без погодження з нею як стороною у справі.

За цих обставин просила ухвалу суду першої інстанції скасувати.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи відповідача, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із урахування строків розгляду справи, яка перебуває у провадженні суду з червня 2016 року та не вирішена і на час застосування заходів процесуального примусу. Взято до уваги, що позивачем є особа похилого віку та проживає в спірній квартирі, яка була відчужена ОСОБА_9 Тому нехтування нотаріусом вказівок суду від 29 жовтня 2018 року, про що дізналася 16 листопада 2018 року, щодо визнання її явки в судове засідання обов'язковою, вказує на невиконання нею процесуальних обов'язків та зловживання процесуальними правами, в зв'язку з чим до неї необхідно застосувати штраф у максимальному розмірі.

Проте з такими висновками не можна погодитися.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 43 ЦПК України, учасники справи зобов'язані, зокрема, виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об'єктивному встановленню всіх обставин справи; з'являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов'язковою.

Як передбачено положеннями ч. 2 ст. 44 ЦПК України, залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема вчинення дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 143 ЦПК України заходи процесуального примусу застосовуються з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обовязків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства.

Такими заходами є: попередження; видалення із залу судового засідання; тимчасове вилучення доказів для дослідження судом; привід; штраф (ч. 1 ст. 144 ЦПК України).

Згідно з п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 148 ЦПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках, зокрема, за невиконання процесуальних обовязків чи ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу та зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству.

Матеріалами справи встановлено, що розгляд справи декілька разів було зупинено, а також оголошувались перерви, однак не з вини нотаріуса ОСОБА_4

Зокрема, в ході її вирішення, судом призначалось дві почеркознавчі експертизи. Тобто розгляд справи фактично не здійснювався в період з 15 листопада 2016 року по 18 грудня 2017 року, адже вирішувались питання про призначення судових експертиз, зупинення та відновлення провадження.

Згодом, ухвалою Рівненського міського суду від 21 березня 2018 року позовну заяву взагалі залишено без розгляду з огляду на повторну неявку позивача та його представників.

Вказане судове рішення скасовано постановою Апеляційного суду Рівненської області від 20 червня 2018 року, а справу повернуто до суду попередньої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Рівненського міського суду від 23 жовтня 2018 року задоволено клопотання ОСОБА_7 про витребування доказів, зобов'язано осіб, в яких витребовуються докази, подати належно завірені копії визначених доказів у строк до 20 грудня 2018 року.

Зважаючи на це, колегія суддів прийшла до висновку, що судом порушено норми процесуального права, а підстави для стягнення штрафу з ОСОБА_4 відсутні. Так, її дії чи бездіяльність не свідчать, що вони суперечать завданням цивільного судочинства.

У статті 17 Конвенції про захист прав людини і основних свобод зловживання правом визначається як діяльність або дії, спрямовані на скасування прав і свобод, визнаних у конвенції, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено нею.

Отже, в Цивільному процесуальному кодексі України наведено невичерпний перелік дій, які залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням правами чи обов'язками. Конкретизовано лише те, що такі дії мають здійснювати протиправне перешкоджання у здійсненні судочинства.

Так, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (рішення від 02 грудня 2010 у справі "Шульга проти України"). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі завдання саме державних органів (рішення від 20 січня 2011 року у справі "Мусієнко проти України").

Поготів, заходи процесуального примусу не можна розглядати як вид відповідальності, а тим паче як покарання, оскільки вони покликані забезпечити виконання правил цивільного судочинства, а не покарати особу. Тобто вони повинні спонукати особу припинити протиправні дії, спрямовані особою на перешкоджання судочинства.

Притягуючи нотаріуса ОСОБА_4 до відповідальності у виді штрафу за зловживання процесуальними правами та невиконання процесуальних обов'язків, суд не звернув уваги на зазначені норми, не врахував специфіку роботи приватного нотаріуса, зокрема, її можливість з'явитись до суду з огляду на те, що ухвалу про визнання її явки обов'язковою вона отримала лише 16 листопада 2018 року, а відстань, яку їй необхідно було перетнути, є значною.

Більше того, факт настання ризику неприбуття в судове засідання приватного нотаріуса підтверджено й доводами апеляційної скарги. Адже помимо специфіки своєї роботи, складнощів, пов'язаних із поїздкою в інший населений пункт, ОСОБА_4 має на утриманні неповнолітнього сина. Її чоловік є військовослужбовцем і знаходиться на території дії Операції Об'єднаних Сил, де виконує військовий обов'язок, а тому також не може піклуватися про побут і господарство на час від'їзду дружини в м. Рівне. Тому причини неявки в судове засідання є поважними і не спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги та погоджується, що підстав для застосування заходів процесуального примусу не було.

Мотивом для скасування оскаржуваної ухвали в частині накладення штрафу на нотаріуса ОСОБА_4 відповідно до пунктів 3 і 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до порушення норм процесуального права, які потягли хибне вирішення питання.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу Рівненського міського суду від 06 грудня 2018 року скасувати.

Головуючий С.В. Хилевич

Судді: Н.В. Бондаренко

ОСОБА_10