Номер провадження 2/754/3265/19
РІШЕННЯ

Іменем України

20 грудня 2019 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:

Головуючого - судді Галась І.А.,

при секретарі - Гергель В.А.

за відсутності сторін

розглянувши матеріали справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , діючи через представника ОСОБА_3 звернулась до Деснянського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовано наступним.

09 липня 2017 року ОСОБА_2 , керуючи у стані алкогольного сп`яніння легковим автотранспортним засобом марки «Fiat», д.н.з. НОМЕР_1 , на перехресті вул. Велика Кільцева дорога - Гостомельське шосе порушив п.п. 2.3 «б», 8.7 Правил Дорожнього руху України, внаслідок чого здійснив зіткнення з автотранспортним засобом HYUNDAI H1, д.н.з. НОМЕР_2 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_1 . В результаті цього зіткнення автотранспортному засобу HYUNDAI H1, д.н.з. НОМЕР_2 , було завдано механічні пошкодження.

Зазначено, що Відповідач-1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення визнав. Відповідно до постанови Подільського районного суду міста Києва від 10.10.2017 року, Відповідача-1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Щодо керування Відповідачем-1 транспортним засобом в нетверезому стані Деснянським районним судом міста Києва було винесено 29.11.2017 р. про закриття справи, в зв`язку з закінченням строків для накладання адміністративного стягнення.

Внаслідок ДТП 09.07.2017 р. автотранспортному засобу HYUNDAI H1, д.н.з. НОМЕР_2 , що належить Позивачеві на праві приватної власності, завдано технічні пошкодження. Відповідно до Звіту № 1083/09/17Н про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди, завданої власнику КТЗ, складеного 03.10.2017 р. суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_4 , вартість відновлювального ремонту автотранспортного засобу HYUNDAI H1, д.н.з. НОМЕР_2 складає 121588,89 грн., вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу складає 52 437,47 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначають, що на момент ДТП цивільна відповідальність Відповідача-1, як власника автотранспортного засобу «Fiat», д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована в ПрАТ СК «ЮНІВЕС» (надалі Відповідач-2) відповідно до Полісу №АК/3471658 від 09.04.2017 р. лімітом відповідальності за шкоду заподіяну майну - 100 тис. грн.

14 лютого 2018р. Відповідачем-2 було виплачено Позивачеві страхове відшкодував в розмірі 38 016,26 грн. Зазначили, що на даний час автотранспортний засіб HYUNDAI НІ, д.н.з. НОМЕР_2 , що належить Позивачеві на праві приватної власності, не відновлений в зв`язку з відсутністю грошових коштів в розмірі 83 571,63 грн. на його відновлення.

Наголошують, що через винну поведінку Відповідача-1, був пошкоджений транспортний засіб HYUNDAI H1, д.н.з. НОМЕР_2 , який не відремонтований до цього часу, Позивач вважає законним визначити розмір шкоди, виходячи з вартості в відновлювального ремонту, яка необхідна для відновлення автотранспортного засобу Позивача.

Представник позивача, наголосив, що вартість відновлювального ремонту автотранспортного засобу HYUNDAI H1, д.н.з. НОМЕР_2 , складає 121 588,89 грн.; вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу складає 52 437, 47 грн; відповідно до Полісу № АК/3471658 від 09.04.2017р. встановлений ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну - 100 (сто) тис. грн.; Відповідачем-2 14.02.2018 р. частково виплачено Позивачеві страхове відшкодування в розмірі 38 016,26 грн.

Сторона позивача зважаючи на наведені доводи в обґрунтування позовних вимог, просить стягнути з Відповідача-2 суму, яка складає різницю між вартістю відновлювального ремонту з урахуванням зносу та частково виплаченого страхового відшкодування: 52 437,47 грн. - 38 016,26грн. = 14 421, 21 грн., а з Відповідача-1 різницю між вартістю відновлювального ремонту автотранспортного засобу та відновлювального ремонту з урахуванням зносу: 121 588,89грн. - 52 437,47 = 69 151,42 грн. Зазначили, що позиція Позивача щодо стягнення вартості відновлювального ремонту автотранспортного засобу узгоджується з правовою позицією викладеною в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 січня 20 року (справа 6-30104ск15).

Крім того, сторона позивача просить відшкодувати моральну шкоду, обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги тим, що неправомірні, винні дії Відповідача-1, які полягали в порушенні правил дорожнього руху, спричинили пошкодження автотранспортного засобу. Пошкодження, завдані автомобілю з вини Відповідача-1, фактично унеможливили його використання, що в свою чергу призвело до змін у життєвих і виробничих стосунках Позивача, а також вимагає від Позивача витрачати власний час та зусилля для відновлення попереднього стану, докладати додаткових зусиль пов`язаних для отримання відшкодування та відстоювати свої права в суді. Позивач не маючи іншого транспортного засобу, переживає постійні незручності у вихованні своїх чотирьох неповнолітніх дітей, що в свою чергу викликає постійні моральні страждання та зайві матеріальні затрати Позивача.

Окремо наголосили, що під час ДТП 09 липня 2017 р. разом з Позивачем в автотранспортному засобі перебувала її малолітня донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка під час ДТП отримала тілесні ушкодження і зараз потребує постійного медичного нагляду та санаторно-курортної реабілітації. Керуючись принципом розумності, Позивач вважає справедливим вимагати від Відповідача-1 компенсацію моральної шкоди у грошовому еквіваленті в розмірі 10000 грн., що надасть можливість продовжити санаторно-курортну реабілітацію малолітньої доньки ОСОБА_5 в 2018 році.

Посилаючись на викладені обставини справи, представник позивача просить суд:

1.Прийняти до розгляду цю позовну заяву;

2.Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» на користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування в розмірі 14 421 грн.21 коп.;

3.Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму для проведення відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу в розмірі 69 151 грн. 42 коп.;

4.Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму в розмірі 10 000 грн. 00 коп. в якості компенсації моральної шкоди;

5.Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» на користь ОСОБА_1 пропорційно частину сплаченого судового збору в розмірі 144, 25 грн.;

6.Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пропорційно частину сплаченого судового збору в розмірі 791,49 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Згідно до ч. 1ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин.

Згідно з правилами ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначена справа є малозначною, як справа незначної складності, враховуючи, що ціна позову в цій справі не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 19 листопада 2018 року прийнято справу до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін, призначено судове засідання (а.с.48-49).

17 грудня 2018 року представник відповідача - Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес», скориставшись своїм процесуальним правом в порядку статті 178 Цивільного процесуального кодексу України подав Відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що 14 лютого 2018 року на підставі заяви на виплату страхового відшкодування від потерпілої особи, а також враховуючі інші матеріали страхової справи, ПрАТ СК «ЮНІВЕС» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 38016,26 грн. Наголошено, що ПрАТ СК «ЮНІВЕС» в повному обсязі виконало зобов`язання щодо здійснення страхового відшкодування в порядку та на умовах, регламентованих Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Щодо розрахунку розмірів страхового відшкодування зазначено, що відповідно до Звіту №109 від 06.02.2018 року про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля HYUNDAI H1, д.н.з. НОМЕР_2 - вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу складає 38016,26 грн.

Щодо необґрунтованості вимог Позивача та невідповідності законодавства звіту про оцінку автомобіля, складеного суб`єктом оціночної наданого Позивачем, представником Відповідача ПрАТ СК «ЮНІВЕС» в поданому Відзиві на позовну заяву зазначено, що в обґрунтування позовних вимог Позивачем надано Звіт № 1083/09/17Н про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди, завданої власнику КТЗ від 03.10.2017 р. складений СОД ФОП ОСОБА_4 . Наголошують, що Відповідач - ПрАТ СК «ЮНІВЕС» не може погодитись з результатами проведеної оцінки та ввважає, що зазначений Звіт не може бути прийнятий судом до уваги в цілому з огляду на те, що вихідні дані використанні суб`єктом оціночної діяльності, не відповідають дійсності та використанні з порушенням Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів.

У поданому Відзиві зазначено, що основними недоліками Звіту від 13.03.2018 р., які суттєво вплинули на достовірність його Висновків є необґрунтована заміна деталі «колісна арка П ЛВ ЗБ» (код деталі 1161 аркуш №3 ремонтної калькуляції №1083) та безпідставне збільшення цін на розмір ПДВ. На думку СОД ФОП ОСОБА_4 заміні підлягають «колісна арка П ЛВ ЗБ» (код деталі 1161 аркуш №3 ремонтної калькуляції №1083) пошкодженого транспортного засобу. В протоколі огляду транспортного засобу від 27.09.2018 р. дане пошкодження взагалі не фіксується. З фотоматеріалів доданих до Звіту не вбачається, що деформація колісної арки пошкодженого транспортного засобу «Hyundai», д.н.з. НОМЕР_2 , не підлягає ремонту та або їх ремонт є економічно недоцільним.

Сторона Відповідача ПрАТ СК «ЮНІВЕС» наголосила, що наданий Позивачем Звіт жодним чином не може стати підґрунтям здійснення розрахунку розміру страхового відшкодування в розмірі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Вважають, що різниця в розмірі матеріального збитку пошкодженого автомобіля між двома звітами полягає лише необґрунтовані заміна деталі «колісна арка П ЛВ ЗБ» (код де 1161 аркуш №3 ремонтної калькуляції №1083) та безпідставному збільшені цін деталі на 20% ПДВ.

Посилаючись на викладені доводи у поданому Відзиві на позовну заяву, представник відповідача ПрАТ СК «ЮНІВЕС» просить суд в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ПрАТ СК «ЮНІВЕС» відмовити в повному обсязі , у зв`язку з їх необґрунтованістю та незаконністю.

29 січня 2019 року представник позивача, в порядку статті 179 Цивільного процесуального кодексу України подав Відповідь на Відзив ПрАТ СК «ЮНІВЕС» , в якому наголошено, що Позивач ОСОБА_1 не є експертом з питань визначення оцінки вартості (розміру) майнової шкоди, завданої власнику колісного транспортного засобу. Тому свої позовні вимоги Позивач ОСОБА_1 обґрунтовує на підставі доказу - Звіту № 1083/19/17Н про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди, завданої власнику КТЗ, від 03.10.2017р., складеного суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_4 , свідоцтво про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів № 8547 від 22.12.2010 р. Вважають, що Висновки Відповідача-2 ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» за підписом Микитюка Д.О., представника ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» за довіреністю, викладені в Відзиві від 13.12.2018р., щодо невідповідності вимогам законодавства України Звіту № 1083/09/17Н про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди, завданої КТЗ, складеного 03.10.2017р. СОД ОСОБА_4 , не може бути прийнятий Деснянським районним судом міста Києва до уваги, оскільки: Микитюк Д.О. , представник ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» за довіреністю, який прийшов висновку про невідповідність Звіту № 1083/09/17Н про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди, завданої КТЗ, складеного 03.10.2017р. СОД ОСОБА_4 діючому законодавству України, не є оцінювачем у відповідності до вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових п?ав та професійну оціночну діяльність в Україні»; та Висновки Відповідача-2 ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» за підписом Микитюка Д.О.. представника ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» за довіреністю, щодо невідповідність Звіту № 083/09/17Н про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди, завданої КТЗ, складеного 03.10.2017р. СОД ОСОБА_4 , діючому законодавству України, не ґрунтуються на висновках, складених СОД у відповідності до вимог ст. 13 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Звернули увагу суду, що Відповідачем-2 ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» не надано до свого Відзиву від 13.12.2018р. вищезгаданий Звіт № 109 від 06.02.2018р. Замість цього надані аркуші паперу з текстовими матеріалами на іноземній мові та фотоматеріали незрозумілого змісту на 11 арк. Зазначені текстові матеріали на іноземній мові не містять перекладу на державну мову, на якій здійснюється цивільне судочинство в судах України.

Посилаючись на викладені доводи у Відповіді на Відзив, представник позивача просить суд при винесені рішення відхилити докази подані Відповідачем-2 ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» як такі, що не можуть бути визнаними належними і допустимими доказами, які спростовують позовні вимоги Позивача та відхилити заперечення Відповідача ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» щодо заявлених позовних вимог позивача у формі Відзиву, як такі, що необґрунтовані належними і достовірними доказами.

Представник позивача 20.12.2019 року подав у судове засідання заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просить їх задовольнити та провести розгляд справи за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник у судове засідання 20.12.2019 року не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи не надав. Правом на подання Відзиву на позовну заяву не скористався. Протягом розгляду справи представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість.

Відповідач ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи не надав.

Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

За таких обставин, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі матеріалів справи та наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини.

Судом встановлено, що постановою Подільського районного суду м. Києва від 10 листопада 2017 року визнано винним ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого. ст. 124 КУпАП. Провадження по даній справі закрито, у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

У відповідності до постанови Подільського районного суду м. Києва від 10 листопада 2017 року, ОСОБА_2 09.07.2017 року близько о 18 годині 15 хвилин в м. Києві на перехресті вул. Велика Кільцева дорога - Гостомельське шосе, керуючи автомобілем «Фіат» д.н.з. НОМЕР_1 , під час руху не забезпечив безпеку дорожнього руху, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та виїхав на перехрестя на забороняючий сигнал світлофора, чим порушив п.п. 2.3 «б» ПДР України «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі» та п.п. 8.7 ПДР України «Світлофори призначені для регулювання руху транспортних засобів і пішоходів, мають світлові сигнали зеленого, жовтого, червоного і біло-місячного кольорів, які розташовані вертикально чи горизонтально. Сигнали світлофора можуть бути з нанесеною суцільною чи контурною стрілкою (стрілками), із силуетом пішоходів, Х-подібні. На рівні червоного сигналу світлофора із вертикальним розташуванням сигналів може встановлюватися табличка білого кольору із нанесеною на ній стрілкою зеленого кольору», внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Хюндай» д.н.з. НОМЕР_2 , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. В судове засідання ОСОБА_2 з`явився. Свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КупАП, визнав.

Постанова суду не оскаржувалась та набрала законної сили.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили.

Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

З огляду на викладене та відповідно до положення частини четвертої ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, суд не піддає сумніву та доказуванню обставини, встановлені постановою Деснянського районного суду м. Києва від 14 листопада 2018 року, згідно засад інституту доказування у цивільному судочинстві, яка не оскаржувалась та набрала законної сили, відповідно до якої відповідача ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні ДТП.

Отже, з огляду на викладене вина відповідача ОСОБА_2 у скоєній дорожньо транспортній пригоді є доведеною.

Згідно Полісу №АК/3471658 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 10.04.2017 року, - цивільно-правова відповідальності власника наземного транспортного засобу «Fiat», державний номерний знак НОМЕР_1 , страхувальник ОСОБА_2 на момент ДТП була застрахована в ПрАТ СК «ЮНІВЕС», строк дії з 10.04.2017 року до 09.04.2018 року, страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю - 200 000 грн., за шкоду,завдану майну - 100 000 грн.

З метою визначення розміру збитку, завданого транспортному засобу внаслідок ДТП, ОСОБА_1 замовлено проведення автотоварознавчого дослідження.

У відповідності до Звіту № 1083/09/17Н про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди завданої власнику КТЗ від 03.10.2017 року, об`єкт оцінки - колісний транспортний засіб (КТЗ) «HYUNDAI Н1», державний номерний знак НОМЕР_2 , здійсненого СОД ОСОБА_4 , на замовлення ОСОБА_1 :

-ринкова вартість КТЗ розрахована на дату оцінки - 180 272,27 грн.;

-вартість відновлювального ремонту - 121 588,89 грн.;

-значенні коефіцієнта фізичного зносу - 0,700;

-вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу - 52 435,47 грн.

На підставі виконаних досліджень, зроблений висновок, що вартість матеріального збитку завдана власнику КТЗ складає 52 435,47 грн.

05 грудня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» з заявою, відповідно до вимог ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» про здійснення відшкодування шкоди заподіяної внаслідок в результаті пошкодження транспортного засобу «HYUNDAI Н1», державний номерний знак НОМЕР_2 , під час дорожньо-транспортної пригоди (ДТП), що сталося 09.07.2017 року за адресою м. Київ, вул. В. Кільцева дорога - Гостомельське шосе, з вини ОСОБА_2 .

14 лютого 2018 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Юнівес» виплатила ОСОБА_1 суму страхового відшкодування в розмірі 38016,26 грн.

Спірні правовідносини регламентуються такими нормами законодавства.

Згідно з ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Відповідно до частини першої статті 1187 ЦК джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів.

Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням).

Відповідно до ч. 2 ст. ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки,відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.6 постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» (далі в тексті - Постанова) особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Відповідно до ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Як закріплено ст.1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про Практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» відшкодування збитків повинно здійснюватись винною особою відповідно до реальної вартості втраченого майна.

Частиною 3 ст. 386 ЦК України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред`явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, вказана правова позиція висловлена Верховним судом України у постанові від 20 січня 2016 року в справі 6-2808цс15.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон).

Відповідно до статей 3, 5 зазначеного Закону метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно зі статтею 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом статей 9, 22-31, 35, 36 Закону настання страхового випадку, - скоєння дорожньо-транспортної пригоди, є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, згідно норм чинного законодавства, завдана потерпілому шкода особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (страховика).

Разом із тим, зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі особою яка його завдала. Підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок.

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права: а) шляхом звернення вимоги до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди; б) шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування; в) шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ЦК України підстав.

В свої позовній заяві позивач просить суд стягнутиз ПрАТ СК «Юнівес» на користь ОСОБА_1 різницю між вартістю відновлювального ремонту з урахуванням зносу та частково виплаченого відшкодування у розмірі 14421,21 грн.

Згідно п. 3 ст. 20 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

За змістом ст.ст. 9, 22-28, 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування.

При цьому в Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено порядок розрахунку шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу. Так, відповідно до статті 29 цього Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Такий розрахунок здійснюється згідно з Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика).

Відповідно до пунктів 1.6, 8.1 та 8.3 Методики відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту. Вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобу та величини втрати товарної вартості.

Тому вартість відновлювального ремонту пошкодженого у ДТП транспортного засобу більша за вартість матеріального збитку, а вартість матеріального збитку - це та сума, яку за Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» має сплатити страховик як страхове відшкодування.

Саме такий правовий висновок навів Верховний Суд України у своїй постанові від 31 травня 2017 року у справі №6-2969цс16.

Судом встановлено та не заперечувалось сторонами у справі, ПрАТ «СК «ЮНІВЕС», відшкодував ОСОБА_1 шкоду заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди (ДТП), що сталося 09.07.2017 року на загальну суму 38016,26 грн.

Як вбачається з постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» від 12.06.2009 N 5, у пункту 17 зазначено, що для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань, галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, призначає експертизу, коли необхідність експертного висновку випливає з обставин справи і поданих доказів.

Висновок експертизи може бути доказом у справі лише в тому разі, коли експертиза була проведена на підставі ухвали суду відповідними судово-експертними установами. Як експерт може залучатися особа, яка відповідає вимогам, установленим Законом України "Про судову експертизу" (4038-12), і внесена до Державного реєстру атестованих судових експертів.

У разі коли висновок експертизи наданий стороною як додаток до позовної заяви, тобто проведений відповідною експертною установою за її клопотанням чи клопотанням її представника, то такий висновок може розцінюватися лише як письмовий доказ, який підлягає дослідженню в судовому засіданні та відповідній оцінці. Якщо стосовно цього письмового доказу в судовому засіданні виникнуть сумніви, то, виходячи з характеру матеріально-правового спору та залежно від того, яке значення має наявність у справі такої експертизи, суд повинен роз`яснити особам, які беруть участь у справі, про їх право заявити клопотання про її призначення.

Сторони клопотань про проведення судової експертизи для визначення вартості відновлювального ремонту транспортного засобу не заявляли.

У відповідності до Звіту № 1083/09/17Н про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди завданої власнику КТЗ від 03.10.2017 року, об`єкт оцінки - колісний транспортний засіб (КТЗ) «HYUNDAI Н1», державний номерний знак НОМЕР_2 , долученого до матеріалів позовної заяви, вартість матеріального збитку завдана власнику КТЗ складає 52 435,47 грн.

Вказаний висновок експерта складений у відповідності з вимогами закону, сумнівів у своїй достовірності не викликає, клопотання про призначення автотоварознавчої експертизи Відповідачами не заявлено, а тому судом даний висновок визнаний належним доказом у справі.

Покриття страховою сумою, передбаченою Полісом № АК/3471658 розміру матеріальної шкоди в сумі 52435,47 гривень, є підставою для задоволення позовних вимог про стягнення з ПрАТ СК «ЮНІВЕС», на користь позивача 14421,21 грн., в рахунок відшкодування різниці між фактичним розміром завданої матеріальної шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону (пп. "г" п. 38.1.1. ст. 38 вказаного Закону).

Судом надана правова оцінка заперечень Відповідача ПрАТ СК «ЮНІВЕС» проти позову, та вважає, що останні не заслуговують на увагу, оскільки докази на спростування позовних вимог не надані, тому такі заперечення не можуть бути прийняті судом та покладені в основу рішення як такі, що спростовуються доказами, наданими позивачем по справі.

Статтею 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Законом визначено, що обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування у вигляді вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу.

Таким чином, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування завданої потерпілому шкоди, то потерпілий, на підставі статті 1194 ЦК України має право звернутися безпосередньо до страхувальника з вимогою про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

У Постанові ВСУ від 31.05.2017 року у справі № 6-2969цс16 року зазначено, що «з метою захисту інтересів потерпілого на страхувальника (зокрема, винуватця ДТП) покладається додаткова (субсидіарна) відповідальність. Якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування завданої потерпілому шкоди, то страховик, який виплатив страхове відшкодування, на підставі статті 1194 ЦК України має право звернутися безпосередньо до страхувальника з вимогою про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням)».

За таких обставин, ґрунтуються на законі вимоги позивача про стягнення з відповідача різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою в сумі 69151 гривень 42 копійок (121588,89 - 52437,47 = 69151,42).

Аргументи відповідача, щодо незгоди з визначеним розміром вартості відновлювального ремонту, суд до уваги не приймає, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Однак, відповідачем-1 в обґрунтування своїх аргументів не заявлялось клопотання про призначення експертизи, та (або) не надано суду жодного доказу стосовно іншої вартості відновлюваного ремонту пошкодженого в результаті ДТП застрахованого автомобіля, а тому суд приймає до уваги розмір збитків, підтверджений належними доказами з боку позивача.

Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди,слід зазначити наступне.

Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

За змістом ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

Враховуючи викладене, аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим в задоволенні цієї частини позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст.ст.12, 81,139, 141, 229, 247, 263-265, 268, 274-279, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес»(м. Київ, вул.. Васильківська Велика, 72, ) на користь ОСОБА_1 ( ІПН НОМЕР_3 ) страхове відшкодування в розмірі 14421 гривню 21 копійку.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ( ІПН НОМЕР_3 ) шкоду в розмірі 69151 гривні 42 копійок.

Задоволенні інших вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовчлено 29.01.2020 року.

Суддя