РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/11195/17

пр. № 2/759/554/19

01 березня 2019 року м.Київ

Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді: Т.О. Величко

при секретарі судових засідань: В.В. Дудник

за участю:

представника позивача: Курінна А.В.,

відповідача: ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві залі суду цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства "Українська страхова група" до ОСОБА_3, третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, суд,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач Приватне акціонерне товариство "Українська страхова група" звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3, третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, в обґрунтування своїх позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Українська страхова група" посилається на те, що між ОСОБА_4.(страхувальник) та страховою компанією ПАТ "СК "Українська страхова група"(страховик) було укладено Договір добровільного страхування майна № 993-0197-14-00001 від 02.09.2014 року, за яким страхова компанія прийняла на себе ризики щодо пошкодження майна (квартири).

Позивач вказує, що 04.08.2015 року сталось затоплення квартири НОМЕР_1, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 і власником якої є страхувальник. 05.08.2015 року комісією ЖЕД № 6 було проведено обстеження квартири НОМЕР_1 по факту затоплення, про що складений відповідний Акт. Комісією встановлено, що залиття відбулось з вище розташованої квартири НОМЕР_2, внаслідок чого пошкоджено значну частину майна квартири НОМЕР_1.

Позивач вказує, що на основі Договору, та заяви про настання страхового випадку, страховиком було здійснено страхове відшкодування страхувальнику, чим понесено втрати на загальну суму 5587 грн. 26 коп., що підтверджується страховим актом № ДКЦВ - 10346 від 25.08.2015 року. 11.05.2016 року, як зазначає позивач, відповідачу направлено лист-претензію, на який жодним чином не відкреагувала. Оскільки майнова шкода завдана неправомірними діями відповідача, яка є власником квартири, що відображена в Акті залиття, в добровільному порядку сума сплаченого страхового відшкодування не відшкодовується, то позивач просить стягнути з ОСОБА_3 суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі - 5587 грн. 26 коп.

25.07.2017 року протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями, головуючим суддею визначено суддю Величко Т.О.

Ухвалою судді від 16.08.2017 року відкрито провадження у справі.

26.02.2018 року Ухвалою суду позов залишено без руху.

02.04.2018 року Ухвалою суду продовжено розгляд цивільної справи.

В судове засідання з"явився представник позивача, позов підтримав та просив його задовольнити.

Відповідач у судове засідання з"явився, прти позову заперечувала. 21.08.2018 року до суду направила відзив на позовну заяву, де заперечувала проти позову з таких підстав: нею не отримана судова повістка на 26.02.2018 року, у справі міститься інформацію, що вона не зареєстрована по місцю свого мешкання, в справі відсутні свідчення про юридичний статус квартири АДРЕСА_1, вказувала, що в Акті відсутня інформація щодо причин залиття, та вказує, що її вини в залитті квартири немає. Вказує, що залиття квартири НОМЕР_1 в будинку по АДРЕСА_1, власником якої якляється страхувальник ОСОБА_4, сталось 04.08.2015 року. В акті ЖЕД № 6 від 05.08.2015 року вказано, що обстежена квартира і виявлені сліди залиття в кімнаті, коридорі, та залиття підлоги в кімнаті та коридорі, причину на момент залиття не визначено, так як власник квартири знаходився у відпустці з 01.07. по 04.08.2015 року. 25.08.2015 року в акті ЖЕД № 6 зазначено, що при обстеженні квартири на момент обстеження 05.08.2015 року пориву труби стояка ГВП не виявлено, причина залиття не встановлена.

Відповідач вказала, що її донька ОСОБА_6 неодноразово зверталась з приводу заміни труби ГВП з метою запобігання залиття квартири, що розташована поверхом нижче, посинаючи з 2015 року і отримала відповідь, що не буде нести відповідальності за залиття, оскільки ЖЕД № 6 не має можливості змінити труби ГВП та ХВП, так як володар НОМЕР_1 не дає згоди та не допускає до квартири. Ця відповідь, як вважає позивач, свідчить про те, що позивач по справі зобов"язаний в якості відповідача притягти КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м.Києва" ЖЕД № 6., а тому відповідач вважає, що позовна заява не містить в собі жодного доказу, який би чітко зазначив дату та час залиття, причини та винних осіб.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог до предмету позову у судове засдіання не з"явився, про дату та час судового засідання повідомлявся належним чином, що підтверджується зворотніми повідомленнями про отримання повістки, відзив на позов не направив.

Згідно з ч. 1 ст. 178 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною 8 статті вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд, з'ясувавши обставини справи, заслухавши пояснення учасників справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів в матеріалах справи, надходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_4.(страхувальник) та страховою компанією ПАТ "СК "Українська страхова група"(страховик) було укладено Договір добровільного страхування майна № 993-0197-14-00001 від 02.09.2014 року, за яким страхова компанія прийняла на себе ризики щодо пошкодження майна (квартири).

Судом встановлено, що на основі Договору, та заяви про настання страхового випадку, страховиком було здійснено страхове відшкодування страхувальнику, чим понесено втрати на загальну суму 5587 грн. 26 коп., що підтверджується страховим актом № ДКЦВ - 10346 від 25.08.2015 року.

Судом встановлено, що відповідно до акту від 05.08.2015 року комісією у складі майстра технічної дільниці ОСОБА_7, майстра технічної дільниці ОСОБА_8, майстра ремонтної дільниці ОСОБА_9 ними було обстежено квартиру АДРЕСА_1 по заяві мешканців квартири та виявлено сліди залиття в кімнаті, коридорі,та залиття підлоги в кімнаті та коридорі, залиття виникло з вище розташованої квартири НОМЕР_2, причини та момент залиття не визначені, так як власник квартири знаходився у відпустці з 01.07. по 04.08.2015 року, квартра відповідачів обстежена не була, стан внутрішньобудинкових труб ГВП,ХВП,ЦО та каналізаційний стояк так само.

Судом встановлено, що відповідно до акту від 25.08.2015 року комісією у складі майстра ремонтної дільниці ОСОБА_9, майстра технічної дільниці ОСОБА_7, майстра технічної дільниці ОСОБА_10 ними було обстежено квартиру АДРЕСА_1 по заяві мешкандя даної квартири на предмет обстеження труб стояка гарячого водопостачання. На момент обстеження 05.08.2015 року пориву труби стояка ГВП не виявлено, на трубі встановлено три хомута.

Отже, суд не може брати до уваги акт від 05.08.2015 року, оскільки вважає, що це лише припущення, оскільки на той момент кв. НОМЕР_2 обстежено не було, причини залиття не встановлені. Та акт від 25.08.2015 року спростовує відомості вказані в акті від 05.08.2015 року.

Судом встановлено, що мешканці квартири АДРЕСА_2 неоднаразово зверталась до обслуговуючих організацій із заявами щодо заміни труб ГВП ( а.с.76-83).

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.2 ст. 1166 Цивільного кодексу України, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За правилами ст. 1191 ЦК України, особа яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

За таких обставин, суд вважає, що позивачем не доведено, та задоволенню не підлягає.

В порядку ст. 141 ЦПК України, суд не розглядає питання розподілу судових витрат, враховуючи, що в межах даного спору судом ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 4,12,81,89,141,265,268 ЦПК України та ст. 256-258,260,267,1054 ЦК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Приватного акціонерного товариства "Українська страхова група" до ОСОБА_3, третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_4 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з часу проголошення.

Суддя: