22-ц/812/331/19Провадження №22-ц/812/331/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

27 лютого 2019 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Бондаренко Т.З.,

суддів: Прокопчук Л.М., Самчишиної Н.В.,

із секретарем судового засідання: Лівшенком О.С.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1, представника відповідачки ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засідання цивільну справу № 490/4964/17 за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на рішення, яке постановлено Заводським районним судом м. Миколаєва під головуванням судді Притуляк І.О. у приміщенні цього суду 20 грудня 2018 року за позовом

ОСОБА_3 до ОСОБА_4

за участі третьої особи Акціонерного Банку «Південній»

про поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и л а :

У червні 2017 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя.

Позивач, уточнивши позовні вимоги зазначав, що він з відповідачкою з 18 вересня 2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 червня 2017 року.

У період подружнього життя, позивач працював моряком на судні міжнародного плавання, та всі зароблені кошти перераховував дружині всього на суму 22085 доларів США. При цьому, ОСОБА_4 без відому позивача зняла та розпорядилася грошовими коштами у розмірі 17085 доларів США, які знаходилися на її рахунках.

Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути на його користь в рахунок поділу спільного майна подружжя 241496,50 грн. та визнати за ОСОБА_3 право власності на грошові кошти в сумі 2500 доларів США, що еквівалентно 70675 грн., які знаходяться на рахунку ОСОБА_4 НОМЕР_1, відкритому у АТ «Банк Південний».

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 20 грудня 2018 року позов задоволено частково. Розподілене майно набуте під час шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Стягнуто з відповідачки на користь позивача 5 доларів 06 центів, що за курсом НБУ еквівалентно 140,40 грн. - та становить 1/2 частину спільних грошових коштів. Розподілено судові витрати.

Вказане рішення мотивовано тим, що на час розірвання шлюбу на банківських рахунках відкритих на ім'я відповідачки перебувало 5010 доларів США 13 центів із яких 5000 доларів США сторони добровільно розділили, а залишок підлягало поділу в судовому порядку.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити його вимоги.

Апеляційна скарга позивача мотивована тим, що за час шлюбу ним перераховано на рахунки банку 22085 доларів США із яких 17085 доларів США, що в еквіваленті становить 482992 грн., отримала відповідачка та розпорядилася ним на власний розсуд без згоди позивача, в зв'язку з чим він вважав, що половина вказаної суми в розмірі 241496 грн. 50 коп. підлягає стягненню на його користь.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідачка посилалась на те, що позивач не надав доказів на підтвердження розміру отримуваної ним заробітної плати, в зв'язку з чим не довів, що вказана сума для поділу становить всю заробітну плату, а не її частину. Крім того, відповідачка вказувала, що позивач самостійно розпоряджався коштами із власного рахунку та надавав право користування рахунком іншим особам. Відповідачка під час шлюбу кошти витрачала за погодженням позивача на лікування свого батька, передавала частину грошей його батькам для погашення кредитної заборгованості та віддавала гроші його знайомим, які останній брав в борг між рейсами.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст. 368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційної інстанції не відповідає.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У частині першій та другій статті 61 СК України передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи отримані одним із подружжя.

Згідно з статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України).

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

У пунктах 22-24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз'яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясувати джерело і час його придбання.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (частина четверта статті 65 СК України).

Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року № 6-486цс16.

З матеріалів справи вбачається, що сторони 18 вересня 2015 року зареєстрували шлюб. 27 червня 2017 року заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва шлюб було розірвано (а.с.91).

Відповідно до трудового контракту від 31 жовтня 2017 року ОСОБА_3 з листопада 2016 року по квітень 2017 року працював у мореплавній компанії «V Ships Asia Group Pte Ltd» та його гарантована заробітна плата складала 3500 доларів США (а.с. 89).

Згідно з грошовими переказами членів судової команди вказаної мореплавної компанії, за час роботи ОСОБА_3 на рахунок відповідачки № НОМЕР_2 у АТ «Банк Південний» було перераховано 13581 доларів США (а.с. 131-132).

З виписки по особовому рахунку № НОМЕР_3 на ім'я ОСОБА_3 у АТ «Банк Південний», по довіреності відповідачкою було отримано 05 грудня 2016 року 1000 доларів США та 08 лютого 2017 року 800 доларів США (а.с. 125).

Як слідує з інформації АТ «Банк Південний», на рахунку відповідачки № НОМЕР_4 у АТ «Банк Південний» станом на 27 червня 2017 року перебували грошові кошти у розмірі 5000 доларів США. На рахунку у тому ж банку № НОМЕР_2 залишок коштів складав 10,09 доларів США та на рахунку НОМЕР_5 - 0,04 доларів США (а.с. 110, 175).

Таким чином, станом на 27 червня 2017 року, тобто на час припинення шлюбних відносин, на рахунках відкритих у АТ «Банк Південний» на ім'я ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували грошові кошти у загальному розмірі 5010 доларів 13 центів.

При цьому, 5000 доларів США, які перебували на депозитному рахунку ОСОБА_4, сторонами було розділено у позасудовому порядку.

Районний суд повно та всебічно дослідив обставини справи, правильно визначив характер спірних правовідносин та правові норми які підлягають застосуванню, наданим сторонами доказам надав належну оцінку, та дійшов до правильного висновку, що розподілу як спільне майно подружжя підлягає грошова сума, яка була наявна на банківських рахунках на час розірвання шлюбу. За таких обставин, районний суд вірно стягнув з відповідачки на користь позивача 5 доларів 06 центів, що в еквіваленті становить 140 грн. 40 коп., та становить 1/2 частину наявних спільних коштів на банківському рахунку.

Доводи апеляційної скарги, щодо розподілу також коштів, які під час перебування в шлюбі отримані ОСОБА_4 з банківського рахунку, не заслуговують на увагу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 65 СК України розпорядження спільним майном одного з подружжя за згодою іншого презюмується.

Так, з пояснень позивача в судовому засіданні слідує, що на рахунок відповідачки грошові кошти перераховувалися з метою їх використання на сімейні нужди, з цією ж метою відповідачці видано доручення на розпорядження грошовими коштами, які знаходилися на рахунках позивача.

Таким чином, перераховуючи кошти на рахунки відповідачки та оформивши на її ім'я відповідне доручення, позивач усвідомлював, що відповідачка може розпорядитися спільними коштами і своїми діями тому сприяв.

Не можна прийняти до уваги посилання позивача на те, що на ім'я відповідачки він перераховував кошти з тією метою, щоб остання їх зберігала, оскільки для зберігання коштів відсутня необхідність їх отримання відповідачкою.

Із змісту рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 червня 2017 року вбачається, що на час ухвалення рішення спір щодо спільного майна подружжя відсутній (а.с. 91). Таким чином до розірвання шлюбу позивач погоджувалися, що грошові кошти використовувалися за взаємною згодою і претензій з цього приводу не заявляв.

Також відповідно до виписки щодо руху коштів по особовому рахунку № НОМЕР_3 на ім'я ОСОБА_3 у АТ «Банк Південний» слідує, що довіреність на отримання коштів з даного рахунку була видана позивачем не тільки відповідачці, а і ОСОБА_5 матері позивача (а.с. 124 зв.).

Відповідно до ст. 77-80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Положеннями ст. 82 ЦПК України передбачено обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників..

Таким чином, відповідно до п.1 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, обов'язком суду є встановлення обставин справи, а позивач, відповідно до зазначених процесуальних норм, зобов'язаний надати суду докази на підтвердження обставин, на які він посилається.

Проте, доказів стосовно обмеження відповідачки в розпорядженні спільними коштами в виданому на її ім'я дорученні чи шляхом укладення з нею письмового договору про збереження цих коштів чи їх цільове використання, позивачем не надано, а тому відсутні підстави вважати розпорядження відповідачкою спірними грошовими коштами самовільним.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням встановлених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення районного суду, як таке що постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 20 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту 04 березня 2019 року.

Судді: Т.З.Бондаренко

Л.М.Прокопчук

Н.В.Самчишина

31/19