ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2019 року

м.Суми

Справа №592/9250/19

Провадження № 22-ц/816/4846/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Орлова І.В.,

суддів: Левченко Т.А., Хвостика С.Г.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідачі: ОСОБА_2

ОСОБА_3

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ковпаківського районного суду міста Суми від 05 вересня 2019 року (суддя Котенко О.А., дата складання повного тексту рішення не зазначена) у цивільній справі № 592/9250/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів на утримання дітей,

в с т а н о в и в :

В червні 2019 року позивач звернувся з позовом, в якому просив суд зменшити розмір аліментів, встановлений за рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 30 серпня 2017 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) позивача, до повноліття дитини, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, до повноліття дитини, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Також позивач просив зменшити розмір аліментів, який встановлено рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 квітня 2019 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щомісячно в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) позивача, до повноліття дитини, але неменше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, до 1/6 частину всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, до повноліття дитини, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 зазначив, що не має офіційної роботи та отримує дохід від періодичних сезонних заробітків, в той час як державною виконавчою службою стягуються з нього аліменти на одну дитину в розмірі 1/3 частини заробітної плати по регіону, що складає 2234 гривні. Розмір аліментів, який підлягає сплаті на двох дітей становить близько 4000 грн, що є непосильною сумою для нього. Позивач має заборгованість по аліментам на доньку ОСОБА_6 .

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 вересня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково та зменшено розмір аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і стягнуто з позивача аліменти в розмірі ? частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення місцевого суду та постановити нове рішення, яким зменшити розмір аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_2 у твердій грошовій сумі в розмірі 1100 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50% неоподаткованого мінімуму доходів громадян для дитини відповідного віку, а також зменшити розмір аліментів на утримання сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі в розмірі 1100 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50% неоподаткованого мінімуму доходів громадян для дитини відповідного віку.

Апеляційну скаргу мотивував тим, що ухвалюючи рішення суд першої інстанції не врахував, що позивач не працює, має нерегулярний та мінливий дохід, тому не має змоги сплачувати аліменти у визначеному розмірі. Залишок доходу позивача після сплати аліментів є недостатнім для забезпечення власного існування.

16 жовтня 2019 року ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (частина 6 статті 367 ЦПК України).

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 доводиться батьком доньці ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 5).

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 14 серпня 2017 року з позивача на користь ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_1 , до повноліття дитини, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 04 травня 2017 року (а.с. 7).

Також у позивача є син ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 6), на утримання якого рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 квітня 2019 року стягнуто з позивача на користь ОСОБА_3 аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_1 , але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 27 грудня 2018 року (а.с. 8).

ОСОБА_1 має заборгованість по аліментам на доньку ОСОБА_6 за період з 01 травня 2017 року по 01 червня 2019 року у розмірі 33407,82 гривень (а.с. 9).

З відомостей Державного реєстру фізичних осіб платників податків вбачається, що ОСОБА_1 в січні 2017 року отримав дохід в сумі 2338,05 гривень, в період з лютого 2017 року по квітень 2018 року позивач доходів не отримував (а.с. 10).

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 вересня 2019 року було відмовлено ОСОБА_3 у прийнятті визнання позову про зменшення розміру аліментів на утримання сина, оскільки такі дії відповідачки суперечать інтересам малолітнього сина на належне матеріальне утримання.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_1 в частині зменшення розміру аліментів на доньку ОСОБА_6 , суд першої інстанції врахував зміну майнового та сімейного стану позивача у зв`язку з народженням сина ОСОБА_7 30 листопада 2018 року та виникнення обов`язків з його утримання. Підстав для зміни розміру аліментів, визначених рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 квітня 2019 року на сина ОСОБА_7 , у розумінні ст. 192 СК України, суд не встановив.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки судом правильно встановлені фактичні обставини справи, рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно із ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховною Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з вимогами статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України).

Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із погіршенням свого матеріального становища, зміною у сімейному стані, зокрема народженням другої дитини, платник аліментів може подати до суду позов про зменшення розміру аліментів.

За таких обставин суд першої інстанції, встановивши, що зміна майнового стану позивача пов`язана лише з народженням другої дитини, дійшов правильного висновку про зменшення розміру аліментів на доньку ОСОБА_6 , частково задовольнивши вимоги позивача визначив аліменти на дитину у розмірі ? частки від усіх видів заробітку відповідача, керуючись вищими інтересами дитини, при цьому врахував рівні права дітей на матеріальне утримання від батьків, а також ту обставину, що відповідач перешкод для працевлаштування не має, а тому може сплачувати аліменти у встановленому розмірі.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 правильність вищевказаних висновків не спростовують, зводяться до переоцінки досліджених судом доказів, а також незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки, а тому відхиляються апеляційним судом.

Твердження апеляційної скарги про те, що позивач на момент звернення до суду не працював, не звільняє його від обов`язку забезпечувати належне утримання малолітніх доньки та сина, сплачувати аліменти.

Крім того апеляційний суд звертає увагу на ту обставину, що у позові до суду першої інстанції ОСОБА_1 просив зменшити розмір аліментів на утримання сина і доньки до 1/6 частини від заробітку (доходу) позивача на кожного із них, а в апеляційній скарзі просив скасувати рішення суду першої інстанції та стягнути на утримання дітей аліменти у твердій грошовій сумі по 1100 гривень на кожного.

Відповідно до частини 6 статті 367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Встановивши, що у апеляційній скарзі ОСОБА_1 фактично заявив новий позов про зміну способу стягнення аліментів та їх розміру, який не розглядався місцевим судом, апеляційний суд зазначені позовні вимоги не приймає та не розглядає.

За таких обставин суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно встановивши обставини справи, перевіривши доводи позивача, врахував інтереси дітей, зміни у майновому стані позивача, пов`язані з народженням другої дитини, розмір встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також покладення обов`язку утримання дитини на обох батьків, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Суд апеляційної інстанції визнає, що наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду першої інстанції не спростовують та не належать до тих підстав, із якими процесуальне законодавство пов`язує можливість прийняття судового рішення про скасування чи зміну оскаржуваного рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим, постановленим з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ковпаківського районного суду міста Суми від 05 вересня 2019 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття оскарженню у касаційному порядку не підлягає. Повний текст судового рішення складено 14 листопада 2019 року.

Суддя доповідач: І.В.Орлов

Судді: Т.А. Левченко

С.Г. Хвостик