КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Головуючий у 1-й інстанції - Журавський В.В.
№22-ц/824/3703/2019 Доповідач - Українець Л.Д.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2019 року Київський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Українець Л.Д.

суддів Оніщука М.І.,

Шебуєвої В.А.,

за участю секретаря Федорчук Я.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 грудня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_3 до приватного нотаріуса Бориспільського міського нотаріального округу Київської області Дідок Валентини Василівни, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання незаконним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В

У грудні 2018 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до приватного нотаріуса Бориспільського міського нотаріального округу Дідок В.В. про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 44313211 від 29 листопада 2018 року, яким зареєстровано право спільної часткової власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_6

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 грудня 2018 року відмовлено у відкритті провадження.

Не погоджуючись з ухвалою, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Зазначає, що оскаржуваним рішенням відповідача зареєстровано право власності ОСОБА_6 на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1, яка належить на праві власності позивачу та зареєстрована виключно за нею.

Спір виник між нею, відповідачем та третьою особою ОСОБА_6 з приводу реєстрації права власності на Ѕ частку в квартирі, тому цей спір є приватно-правовим, оскільки ґрунтується на засадах рівності сторін та стосується речового права, яке за юридичною природою є цивільним.

Також вказує, що задоволення позову призведе до припинення права власності третьої особи на частку в спірному нерухомому майні.

ОСОБА_3 в судове засідання не з"явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується зворотнім повідомленням про вручення 20.02.2019 року поштового відправлення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника третьої особи ОСОБА_5, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню.

Звертаючись в суд з даним позовом ОСОБА_3 просила визнати незаконним та скасувати рішення приватного нотаріуса Бориспільського міського нотаріального округу Дідок В.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 44313211 від 29 листопада 2018 року, яким зареєстровано право спільної часткової власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_6

Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що їй на праві власності належала квартира АДРЕСА_1. У грудні 2018 року вона дізналася, що на підставі оскаржуваного рішення нотаріуса, Ѕ частина квартири, належної їй на праві власності, була зареєстрована за ОСОБА_6 Отже, в результаті незаконних дій нотаріуса співвласником її квартири стала невідома їй особа.

Відмовляючи у відкритті провадження суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не пред'являлись позовні вимоги щодо права власності на вказане нерухоме майно та не стверджувалося, що заявлені нею вимоги були похідними від спору про право власності на вказану квартиру. Також, виходячи з доводів, викладених у позовній заяві було встановлено, що між ОСОБА_3, а також ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відсутній спір щодо майна або майнових прав на нього, тобто заявлені позивачем вимоги щодо оскарження реєстраційних дій є основними, а не похідними від спору стосовно такого майна. Позивач фактично просить перевірити правомірність прийняття державним реєстратором рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, який у межах спірних правовідносин діє як суб'єкт владних повноважень, тому позовна заява підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства, а не цивільного.

Проте з таким висновком суду погодитися не можливо виходячи з наступного.

Відповідно статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Сама по собі участь суб'єкта владних повноважень у спірних правовідносинах не дає підстав для віднесення такого спору до категорії публічно-правових, оскільки визначальною ознакою для встановлення юрисдикції, до якої має бути віднесено спір, є суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа.Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

За правилами статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає в наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов'язаний з реалізацією її майнових чи особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Колегія суддів вважає, що в разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення, на підставі якого виникають цивільні права та обов'язки особи, подальше оспорювання іншою особою правомірності набуття фізичною чи юридичною особою права має вирішуватись у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.

З установлених обставин справи вбачається, що спірні правовідносини виникли між учасниками справи у зв'язку з реєстрацією права власності на частину квартири згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а отже, існує спір про право, що виключає можливість розгляду цієї справи за правилами адміністративного судочинства. Такий спір суди мають вирішувати за правилами Цивільного процесуального кодексу України, оскільки спір у цій справі не пов'язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єкта владних повноважень, а стосується захисту його приватного інтересу, так як спір щодо реєстраційних дій, стосується спору про право цивільне, в межах якого можуть бути вирішені й питання, пов'язані з реєстрацією прав власності на спірне нерухоме майно.

Ураховуючи суть спірних правовідносин та суб'єктний склад сторін у справі, колегія суддів вважає, що зазначена справа не належить до юрисдикції адміністративних судів, а тому висновки суду про належність розгляду справи в порядку адміністративного судочинства є помилковими, оскільки стосуються набутого права власності на об'єкти нерухомого майна, що потребує встановлення судом обставин правомірності його набуття та виходить за межі компетентності адміністративних судів, а тому підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

З огляду на те, що в цій справі наявний спір про право, тому суд дійшов хибного висновку, що дослідженню підлягають виключно владні управлінські рішення та дії державного реєстратора та відповідно спір є публічно-правовим й підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального права у подібних правовідносинах викладений у постановах ОСОБА_7 Верховного Суду у постановах від 11 та 17 квітня 2018 року (справи № 826/366/16 та № 815/6956/15 відповідно), від 22 серпня 2018 року (справа № 820/4673/16), від 17 жовтня 2018 року (справа № 826/17908/14), від 12 грудня 2018 року ( справа № 573/454/17).

У силу ч.5 ст.411 та ст.417 ЦПК України, висновки суду касаційної інстанції є обов'язковими.

Відповідно частини другої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Оскільки позивачем фактично оскаржується правомірність набуття ОСОБА_6 права власності на Ѕ частину спірної квартири, яка на думку ОСОБА_3 належить їй на праві власності, а не фактичні адміністративно - управлінські функції державного реєстратора, який приймає рішення і проводить державну реєстрацію, тому такий спір не має ознак адміністративного та підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин, суд дійшов помилкового висновку про підвідомчість даного спору судам адміністративної юрисдикції, оскільки не є спором адміністративної юрисдикції спір з органом державної реєстраційної служби при оскарженні рішення про державну реєстрацію права власності, а тому має вирішуватися судами за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

Пунктом 6 ч.1 ст. 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Статтею 379 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими;3) невідповідність висновків суду обставинам справи;4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи те, що суд при постановленні ухвали дійшов помилкового висновку, що спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, тому існують підстави для скасування ухвали та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 грудня 2018 рокускасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає.

Повне судове рішення складено 07 березня 2019 року.

Суддя-доповідач Л.Д. Українець

Судді М.І. Оніщук

В.А. Шебуєва