гСправа № 358/1071/19 Провадження № 2/358/552/19
15 листопада 2019 року м. Богуслав
Богуславський районний суд Київської області в складі :
головуючого судді Тітова М.Б.,
секретаря судового засідання Зеленько О.Д.,
розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Богуславі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, -
В С Т А Н О В И В:
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 та зняти його з реєстраційного обліку.
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що йому на праві приватної власності належить будинок АДРЕСА_1 , в якому зареєстрований відповідач, який без поважних причин за місцем реєстрації не проживає з квітня місяця 2018 року, участі в утриманні житла та оплаті комунальних послуг не приймає, тому це є перешкодою для реалізації ним права користування і розпорядження своїм майном. Також позивач зазначає, що відповідач являється колишнім чоловіком його (позивача) дочки ОСОБА_3 .
Посилаючись на положення ст.ст. 15, 391, 405 ЦК України позивач просить задовольнити його вимоги.
Представник позивача ОСОБА_4 подала до суду заяву, в якій просить справу розглянути буз її участі та без участі позивача, а також зазначила, що позовні вимоги підтримує і не заперечує проти постановлення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явився і не повідомив суд про причини своєї неявки, хоч належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи.
Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи із наступних підстав.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Позивач ОСОБА_1 являється власником житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 14.02.2008року виданим Виконавчим комітетом Богуславської міської ради та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 14.02.2008 року, виданим Білоцерківським міжміським бюро технічної інвентаризації.
Відповідач ОСОБА_2 зареєстрований в житловому будинку позивача, що підтверджується довідкою відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області від 30.07.2019 та копією будинкової книги.
Актами обстеження житлово-побутових умов від 22 липня 2019 року та від 15 листопада 2019, складеним комісією в складі сусідів позивача та депутата Богуславської міської ради Київської області, підтверджується, що відповідач ОСОБА_2 в житловому будинку АДРЕСА_1 з квітня 2018 року по даний час не проживає.
Частиною 1 статті 383 ЦК України передбачено, що власник жилого будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім`ї та інших осіб.
Аналогічне правило міститься в статті 150 ЖК Української РСР, відповідно до якої громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.
Тобто проживання членів сім`ї у житловому приміщенні, яке належить громадянину на праві власності, є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право.
У разі виникнення спору між власником та особами, які проживали з ним як члени сім`ї, необхідно враховувати той факт, що право користування житлом має речово-правовий характер, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 ЦК України.
Частиною 2 статті 405 ЦК України передбачені спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням власника. Так, згідно цієї норми закону член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідач ОСОБА_2 не проживає в будинку позивача більше року, що підтверджено дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами.
Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Оскільки відповідач не проживає по місцю реєстрації в будинку позивача більше року, то є законні підстави для визнання його таким, що втратив право на користування цим житлом.
В даному випадку рішення суду про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житлом, буде підставою для зняття відповідача з реєстрації місця проживання, оскільки відповідно до положень ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, в тому числі, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
З урахуванням викладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 10, 11, 246, 263, 264, 265, 280, 282, 289 ЦПК України, ст. ст. 15, 383, 391, 405 ЦК України, суд
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право на користування житловим будинком АДРЕСА_1 , зі зняттям з реєстраційного обліку.
Судове рішення є підставою для зняття ОСОБА_2 з реєстрації місця проживання, відповідно до положень ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем до Київського апеляційного суду в загальному порядку.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Головуючий: суддя М. Б. Тітов