Постанова

Іменем України

27 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 489/6398/16-ц

провадження № 61-31274св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М. (суддя-доповідач), КурилоВ. П.,

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія»,

відповідачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 07 червня 2017 року в складі колегії суддів: Локтіонової О. В., Колосовського С. Ю., Ямкової О. О.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2016 року товариство з обмеженою відповідальністтю «Українська факторингова компанія» (далі - ТОВ «Українська факторингова компанія») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 31 травня 2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк») та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 0, відповідно до якого відповідач отримав строком до 30 травня 2014 року кредит в сумі 19 207 доларів США, зі сплатою 13 % річних для придбання автомобіля марки «Мітсубіші», модель «Кольт» 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1.

Того ж дня, між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладено договір поруки № 118001, за умовами якого вона зобов'язувалась перед банком відповідати за невиконання ОСОБА_2 зобов'язань за вищезазначеним кредитним договором.

30 січня 2009 року між банком та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду № 1, згідно з якою для ідентифікації укладеного кредитного договору застосовується також реєстраційний номер договору в системі обліку банку, а саме № 1. Змінено термін повернення кредиту до 30 травня 2016 року.

17 листопада 2016 року між позивачем та ПАТ «УкрСиббанк», яке є правонаступником АКІБ «УкрСиббанк», укладено договір факторингу № 46, відповідно до умов якого право грошової вимоги за указаним кредитним договором та заставу транспортного засобу перейшло до позивача.

Посилаючись на те, що ОСОБА_2 взяті на себе зобовязання за кредитним договором не виконує, позивач просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором станом на 17 листопада 2016 року в сумі 159 664,75 грн, яка складається з простроченого основного боргу в сумі 85 516,16 грн, нарахованих процентів в сумі 1 667,44 грн та прострочених процентів в сумі 72 481,15 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14 березня 2017 року закрито провадження у даній справі в частині позовних вимог ТОВ «Українська факторигова компанія» про стягнення тіла кредиту та процентів в сумі 4 600,47 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 квітня 2017 року в задоволенні позову ТОВ «Українська факторингова компанія» відмовлено.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції виходив із того, що з відповідачів вже стягнуто тіло кредиту, ухвалою суду від 14 березня 2017 року закрито провадження у справі у цій частині, та враховуючи те, що у суду відсутня можливість перевірити та встановити за який період були нараховані відсотки та правильність їх нарахування, відмовив за недоведеністю.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 07 червня 2017 року рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 квітня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ТОВ «Українська факторингова компанія» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у солідарному порядку на користь ТОВ «Українська факторингова компанія» заборгованість зі сплати процентів за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу від 31 травня 2007 року за період з 03 липня 2014 року по 25 квітня 2016 року в сумі 59 468,72 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд посилаючись на постанову Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року № 6-1206цс15, вважав, що позивач має право на стягнення з відповідачів у солідарному порядку відсотків за період з 03 липня 2014 року (по 02 липня 2014 року відсотки стягнуті рішенням суду від 10 лютого 2015 року) по 25 квітня 2016 року (дата погашення ОСОБА_2 заборгованості за попереднім рішенням суду, в тому числі тіла кредиту).

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У червні 2017 рокуОСОБА_2подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не врахував, що рішенням від 10 лютого 2015 року суд стягнув у солідарному порядку з відповідачів достроково та в повному обсязі заборгованість за тілом кредиту, нарахованих у відповідності до положень статті 1048 ЦК України процентами за користування кредитом, та пеню за неналежне виконання зобовязань, а тому повторне стягнення відсотків є помилковим.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У жовтні 2017 року ТОВ «Украхнська факторингова компанія» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, в якому зазначило, що судове рішення є законним і обґрунтованим.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 31 травня 2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк») та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 0, відповідно до якого відповідач отримав строком до 30 травня 2014 року кредит в сумі 19 207 доларів США, зі сплатою 13 % річних для придбання автомобіля марки «Мітсубіші», модель «Кольт» 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1.

Того ж дня, між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладено договір поруки № 118001, за умовами якого вона зобов'язувалась перед банком відповідати за невиконання ОСОБА_2 зобов'язань за вищезазначеним кредитним договором.

30 січня 2009 року між банком та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду № 1, згідно з якою для ідентифікації укладеного кредитного договору застосовується також реєстраційний номер договору в системі обліку банку, а саме № 1. Змінено термін повернення кредиту до 30 травня 2016 року.

17 листопада 2016 року між позивачем та ПАТ «УкрСиббанк», яке є правонаступником АКІБ «УкрСиббанк», укладено договір факторингу № 46, відповідно до умов якого право грошової вимоги за указаним кредитним договором та заставу транспортного засобу перейшло до позивача.

Встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва 10 лютого 2015 року позов ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3 у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором від 31 травня 2007 року в сумі 5 941,30 доларів США, що еквівалентно 70 021,18 грн, за процентами за користування кредитом 390,35 доларів США, що еквівалентно 4600,47 грн, пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом 470,02 грн, пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 167,58 грн.

Крім того, постановою від 13 травня 2016 року закінчено виконавче провадження за виконавчим листом від 09 квітня 2015 року у звязку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення суду згідно з виконавчого листа.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Із рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва 10 лютого 2015 року вбачається, що кредитор реалізував право на дострокове повернення кредиту та платежів за ним.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі.

Отже, кредитор, звернувшись у 2014 році із позовом про дострокове повернення кредиту (шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором), на власний розсуд змінив умови основного зобов'язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки.

Рішення суду про стягнення кредитної заборгованості свідчить про закінчення строку дії кредитного договору.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, комісію, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року в справі № 202/4494/16-ц (провадження

№ 14-318цс18).

З урахуванням викладеного, нарахування банком процентів після пред'явлення позову про стягнення кредитної заборгованості є необґрунтованим, а тому позов задоволенню не підлягає.

Враховуючи те, що норми матеріального права застосовано неправильно апеляційним судом, колегія суддів дійшла висновку про скасування судового рішення у справі із ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову на підставі статті 212 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_2задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 07 червня 2017 року скасувати.

У задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В.М. Коротун

В.П. Курило