Справа № 158/2326/18
Провадження № 2/0158/18/19
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 березня 2019 року Ківерцівський районний суд Волинської області
в складі головуючого-судді Костюкевича О.К.
при секретарі Хмілевській І.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Ківерцівського районного суду міста Ківерці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - служба у справах дітей Ківерцівської районної державної адміністрації, про усунення перешкод у користуванні житлом та відшкодування моральної шкоди,-
в с т а н о в и в :
25 вересня 2018 року, ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - служба у справах дітей Ківерцівської районної державної адміністрації, про усунення перешкод у користуванні житлом та відшкодування моральної шкоди.
Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що на праві спільної часткової власності їй, відповідачу ОСОБА_2, який є її колишнім чоловіком, а також їхній спільній малолітній дочці ОСОБА_4 належить квартира по вулиці Шевченка, 41/7, у місті Ківерці, Волинської області. Позивач, проживає і офіційно працює на території ОСОБА_5, з нею проживають їх з відповідачем малолітні діти ОСОБА_4 та ОСОБА_4 До України позивач з дітьми приїздить для оформлення необхідних документів, що стосуються як її роботи так і строків перебування на території ОСОБА_5, а також для відпочинку.
У травні 2018 року, позивач з дітьми приїхала до України. Однак потрапити у квартиру по вулиці Шевченка, 41/7, в місті Ківерці Волинської області не змогла, оскільки дверні замки були замінені, двері відчинили невідомі люди, які повідомили, що проживають з дозволу відповідача ОСОБА_2, якому сплачують за проживання грошові кошти. Позивач вказує, що з дітьми змушена була знайти інше житло для проживання, крім того ці події негативно вплинули на неї та її малолітніх дітей, вони пережили нервове потрясіння.
Ухвалою Ківерцівського районного суду від 26 вересня 2018 року відкрито загальне позовне провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання на 19.10.2018 року.
Відповідач ОСОБА_2, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказує, що позовні вимоги вважає необґрунтованими і безпідставними, просить відмовити в їх задоволенні. Вказує, що позивач більше п'яти років проживає на території ОСОБА_5, в квартирі по вулиці Шевченка, 41/7, в місті Ківерці, Волинської області, мешкає періодично він сам або ж квартиранти, які вселялися за взаємною згодою з позивачем. Позивач на час коли приїздила з ОСОБА_5 зупинялася у сестри, претензій щодо проживання інших осіб в квартирі ніколи не заявляла. Проживання теперішніх мешканців в зазначеній квартирі було узгоджено з позивачем, тому вважає, що з його боку порушень її права користування та володіння немає.
Ухвалою суду від 06.11.2018 року закрито підготовче судове засідання у даній справі та призначено справу до судового розгляду на 27.11.2018 року.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилась. Згідно поданої 08.01.2019 року до суду заяви позовні вимоги підтримує просить їх задовольнити. Разом з тим, просить проводити розгляд справи у її відсутності.
Представник ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_8 в судове засідання не зявився. До суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності. В задоволені позову просить відмовити.
Відповідач ОСОБА_3, будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи в судове засідання не зявилася, причини неявки суду не повідомила. Відзиву на позовну заяву не подала.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - Служби у справах дітей Ківерцівської районної державної адміністрації ОСОБА_9 в судове засідання не зявився. До суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв'язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності САВ № 152658 від 25 липня 2007 року (а.с.17) квартира по вулиці Шевченка, 41/7, в місті Ківерці, Волинської області, належить позивачу ОСОБА_1, відповідачу ОСОБА_2 їх дочці ОСОБА_4, та ОСОБА_10 на праві спільної часткової власності, по 1/4 частці кожному.
Рішенням Ківерцівського районного суду від 18 вересня 2017 року розірвано шлюб між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 (а.с.15).

Згідно свідоцтва про народження (а.с.11) серії І-ЕГ № 044342 виданого 11 січня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Ківерцівського районного управління юстиції 11 січня 2007 року народилась ОСОБА_4, свідоцтва про народження (а.с.12) І-ЕГ № 144530 виданого 06 жовтня 2011 року відділом реєстрації актів цивільного стану Ківерцівського районного управління юстиції 29 вересня 2011 року народився ОСОБА_11, які є дітьми позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2

За даними технічного паспорта (а.с.16), квартира складається з трьох кімнат, загальною площею 45,0 кв.м., жилою 29,8 кв.м.

За даними будинкової книги А № 70605 (а.с.22) у квартирі зареєстровано чотири особи: позивач ОСОБА_1, відповідач ОСОБА_2, їх діти ОСОБА_4 та ОСОБА_4

Разом з тим, судом встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 проживає сімя, яка складається з трьох осіб, а саме відповідач у справі ОСОБА_3 та та її діти ОСОБА_6, ОСОБА_7 (а.с.13, 23, 24).

Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло.

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Права власника жилого будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК Української РСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Вимогами ст.386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до п.34 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" від 07 лютого 2014 року №5 оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316-319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК України не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71,72,109,110,116 ЖК Української РСР.

Статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. При цьому, на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до частин 1,2 статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Поняття спільної часткової власності визначено в частини 1 статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності.

Частиною 1 статті 358 ЦК України встановлено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою (винятки із загального правила можуть встановлюватись законом, зокрема статтею 361 ЦК щодо самостійного права співвласника розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності).

З матеріалів справи вбачається, що позивачу ОСОБА_1 дійсно належить 1/4 частка спірної квартири, втім позивачем не надано доказів стосовно того, що саме в цій частині квартири, яка наразі на праві власності належить позивачу, проживає відповідач ОСОБА_3

Визнання особи такою, що втратила право користування житлом, або виселення із житлового будинку, що знаходиться у спільній частковій власності, можливе лише за наявності обумовленої письмової згоди всіх співвласників цього житлового будинку та (або) подання ними спільного позову.

Із позовом про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом виселення ОСОБА_3 та її дітей без надання іншого житлового приміщення позивач звернулася одноосібно, при тому, що 1/4 частка квартири не виділена позивачу в натурі, порядок користування приміщеннями з іншим співвласником не встановлений.

Разом з тим, відповідно до ст. 116 ЖК Української РСР, виселення члена сім'ї наймача (власника) будинку та інших осіб, які проживають разом з ним, можливе в тому випадку, якщо вони систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Особи, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових і електронних доказів, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог суду не надано, не доведено, що відповідачами порушуються норми ст. 116 ЖК Української РСР, а також щодо вчинення відповідачами перешкод у праві володіння, користування позивачем ОСОБА_1 її часткою у нерухомому майні.

Крім того, позивачем ОСОБА_1 на думку суду не надано жодного належного доказу, який би підтверджував, якими саме незаконними діями відповідача їй спричинена моральна шкода, яка завдала їй моральних чи фізичних страждань і в чому вони виражалися.

З врахування викладеного, суд проходить до висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житлом та відшкодування моральної шкоди слід відмовити.

Керуючись статтями 4-13, 77-81, 141, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, ст. 16, 23, 317, 319, 391 ЦК України, суд

у х в а л и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - служба у справах дітей Ківерцівської районної державної адміністрації, про усунення перешкод у користуванні житлом та відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Волинського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, паспорт АЮ № 018243, виданий Ківерцівським РВ УМВС України у Волинській області, 28.07.2008.

Відповідач ОСОБА_12, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_2, паспорт АС № 869032, виданий Ківерцівським РВ УМВС України у Волинській області, 16.05.2011.

Відповідач ОСОБА_3, місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП: НОМЕР_2.

Третя особа Служба у справах дітей Ківерцівської районної державної адміністрації, місцезнаходження: вулиця Незалежності, 20, місто Ківерці, Волинської області, ЄДРПОУ 35437335.

Суддя Ківерцівського районного суду О.К. Костюкевич

Повне судове рішення складене 01.03.2019 року