Першотравневий районний суд Донецької області
головуючого судді Демочко Д.О.,
при секретарі Цукановій Л.П.,
розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в смт. Мангуш цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Азовської Універсальної Товарної біржі про визнання біржового контракту дійсним,-
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Азовської Універсальної Товарної біржі про визнання біржового контракту дійсним.
Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 02 вересня 1997 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на Азовській Універсальній Товарній біржі було укладено Біржовий контракт (договір купівлі - продажу) № 1071, згідно якого я придбала у приватну власність недобудований будинок на земельній ділянці площею 560 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно з умовами Біржового контракту, позивачем були сплачені продавцю грошові кошти в сумі 4225грн. Продавець прийняв кошти та передав їй у власність (повне володіння, розпорядження, користування) недобудований будинок, розташований на земельній ділянці площею 560 кв.м. Таким чином істотні умови договору були виконані сторонами в повному обсязі. Ніяких заперечень або претензій на момент розрахунку та підписання Біржового контракту (договору купівлі продажу) від сторін не надходило. Нотаріальне посвідчення угоди купівлі - продажу не здійснювалась, оскільки на момент її укладення в нотаріальному посвідченні не було потреби, що і було записано в Біржовому контракті. У зв`язку з раптовою хворобою позивача, вона не змогла здійснити державну реєстрацію в БТІ прав власності на нерухоме майно, а через деякий час помер і сам продавець ОСОБА_2 . При зверненні у травні 2019 року до державного реєстратора за проведенням державної реєстрації прав власності на вищевказане нерухоме майно, позивачу було відмовлено у зв`язку із відсутністю нотаріального посвідчення Біржового контракту (договору купівлі - продажу), або рішення суду про
визнання Біржового контракту дійсним, в зв`язку з чим остання вимушена звернутися до суду з даною позовною заявою.
У судове засідання позивач не з`явилася, про час, дату та місце судового розгляду справи була повідомлена належним чином, у позовній заяві просила розглянути справу без її участі.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, також про час, дату та місце судового розгляду справи була повідомлена належним чином.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1)відповідач належним чином повідомлений про дату,час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3)відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що 02 вересня 1997 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено біржовий контракт (договір купівлі-продажу) № 1071, відповідно до умов якого позивач купив у відповідача недобудований будинок, розташований на земельній ділянці площею 560 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.3).
Таким чином, договір був укладений на Азовській Універсальній Товарній біржі, сторонами договору є продавець ОСОБА_2 та покупець ОСОБА_1 .
З позовної заяви судом було встановлено, що позивач виставляє відповідачем Азовську Універсальну Товарну біржу, яка не є стороною за договором, отже позов пред`явлений до неналежного відповідача по справі.
Твердження позивача про смерть ОСОБА_2 не беруться судом до уваги, адже не підтверджені жодними належними та допустимими доказами по справі.
Відповідно до частини 2 статті 51 ЦПК України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
Згідно частини 3 статті 51 ЦПК України, після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.
Відповідно до листа Касаційного цивільного суду Верховного суду № 1854/0/208-19 від 05.06.2019 року, за змістом норм процесуального права з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін, саме на позивача покладено обов`язок визначити відповідача у справі. При цьому суд під час розгляду справи має виходити зі складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати до участі у справі співвідповідачів та повинен вирішувати справу за тим позовом, що пред`явлений і щодо тих відповідачів, які зазначені у ньому.
Частиною 4 статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Суд у силу покладених на нього процесуальним законом повноважень позбавлений можливості самостійно визначати суб`єктний склад учасників справи. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача, суд відмовляє у задоволенні позову.
Крім того, як на підставу позову, позивач посилається на неможливість державної реєстрації прав власності на нерухоме майно через відсутність його нотаріального посвідчення, та просить визнати його дійсним із застосуванням положень частини 2 статті 220 ЦК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.
Аналогічна підстава для визнання договору дійсним міститься також у статті 47 ЦК УРСР.
Відповідно до ст. 5 Цивільного кодексу України від 19.06.2003 року, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.
Враховуючи, що спірні відносини, як і права та обов`язки виникли у сторін з моменту укладення договору, то до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення Цивільного кодексу УРСР 1963 року, чинного на момент укладення договору і реєстрації права власності.
Так, згідно зі статтею 224 ЦК УРСР, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.
Статтею 47 ЦК УРСР передбачено, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.
Водночас, статтею 15 Закону України «Про товарну біржу» передбачено, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.
Як роз`яснено в пункті 13 постанови пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», при розгляді справ, про визнання правочинів дійсними на підставах ч. 2 ст. 220 ЦК України, суди повинні з`ясувати, чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.
Таким чином, обов`язковою умовою для визнання дійсним договору на підставі, зазначеної у ст. 47 ЦК УРСР та ст. 220 ЦК України, є встановлення факту дійсного ухилення іншої сторони від нотаріального посвідчення договору.
Натомість, позивачем не було надано суду жодних доказів того, що саме відповідач ухилився від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу. Доводи позову та матеріали справи взагалі не містять доказів того, чи мало місце ухилення від нотаріального посвідчення договору, та хто зі сторін ухилився, і з яких причин та за яких обставин, не надано доказів щодо втрати стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин (правова позиція Верховного Суду України у справі за № 6-1288цс17).
Як передбачено ч. 3 ст. 12, ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
При цьому, суд звертає увагу, що як свідчать надані докази, право власності позивача на житловий будинок, набуте ним на підставі договору купівлі-продажу не тільки не було нотаріально посвідчено, але й не було зареєстровано у встановленому законом порядку, а отже й норма статті 220 ЦК України не може бути застосована. Таким чином, позивачем обраний не правильний спосіб захисту своїх майнових прав та інтересів.
Таким чином, суд прийшов до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
Керуючись ст. ст. 12, 81, 130, 229, 247, 263, 280, 282, 354 ЦПК України, суд ,-
У позові ОСОБА_1 до Азовської Універсальної Товарної біржі про визнання біржового контракту дійсним відмовити у повному обсязі.
Рішення суду може бути оскаржено до Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до суду першої інстанції протягом 30 днів з дня проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після спливу строку на подачу апеляційної скарги, якщо така скарга не буде подана.

Заочне рішення суду може бути переглянуто Першотравневим районним судом Донецької області за заявою відповідача, яку може бути подано до суду протягом 30 днів зо дня отримання ним копії рішення.

Суддя Д.О. Демочко