ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2019 року

м. Харків

справа № 643/16271/16-ц

провадження №22-ц/818/283/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Тичкової О.Ю.,

суддів - Котелевець А.В., Піддубного Р.М.,

за участю секретарів судового засідання Прокопчук І.В., Сватенко Н.В., Гуржій І.В.,

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу представника ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_2, на заочне рішення Московського районного суду міста Харкова від 01 червня 2017 року, ухвалене у складі судді Єрмак Н.В.,

УСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, у якому просив позбавити батьківських прав ОСОБА_4 відносно сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, стягнути з ОСОБА_4 аліменти на утримання сина в розмірі ј частини з усіх видів заробітку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Позов мотивовано тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 30 листопада 2012 року по 05 жовтня 2016 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 року у них народився син, ОСОБА_5. Після народження сина, ОСОБА_4 неодноразово зникала з дому на декілька днів, а 19 січня 2016 року взагалі пішла з дому і лише в березні 2016 мені стало відомо, що вона мешкає м. Кемерово. ОСОБА_4 ухиляється від виконання батьківських обов'язків, не займається вихованням дитини, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2. Дитина на даний час мешкає з батьком, знаходиться на повному його забезпеченні. Матеріальної допомоги ОСОБА_4 на утримання дитини не надає.

Заочним рішенням Московського районного суду міста Харкова від 01 червня 2018 року позов задоволено. Позбавлено ОСОБА_4 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3. Стягнуто з ОСОБА_4 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_5 в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня подачі заяви (23.12.2016 року) до досягнення повноліття дитиною. Стягнуто з ОСОБА_4 в дохід держави судовий збір в сумі 1280 грн.

Судове рішення мотивоване тим, що допитані в судовому засіданні свідки підтвердили факт ухилення ОСОБА_4 від виконання батьківських обов'язків стосовно сина ОСОБА_5 Відповідач не надає допомогу на утримання дитини, ОСОБА_5 мешкає разом з батьком та бабусею, знаходиться на їх утримані.

Ухвалою Московського районного суду міста Харкова від 30 липня 2018 року заву про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_2, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовної заяви повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що в матеріалах справи відсутні переконливі докази винної поведінки ОСОБА_4 в ухиленні від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. ОСОБА_1 перешкоджає відповідачу бачитись з сином, не дає можливості поговорити з ним, місце проживання дитини визначалося без узгодження із відповідачем.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу відхилити, посилаючись на те, що судом враховані всі фактичні обставини справи, в повному обсязі з'ясовані обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, всім доказам надано обґрунтовану та об'єктивну оцінку. Апеляційна скарга належними доказами не обґрунтована, бажання бачитись із сином та надавати допомогу на його утримання у ОСОБА_2 немає.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 05 вересня 2018 року апеляційна скарга ОСОБА_2 була залишена без руху (т.1 а.с. 171-172).

Згідно з підпунктом 3 пункту 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим законом.

Відповідно до пункту 8 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон № 2147-VIII), що набув чинності 15 грудня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Харківської області ліквідовано та утворено Харківський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Харківську область, з місцезнаходженням у місті Харкові.

03 жовтня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_2., передано до Харківського апеляційного суду.

Згідно з даними автоматизованої системи документообігу суду 16 жовтня 2018 року визначено колегію суддів Харківського апеляційного суду із головуючим суддею (суддею-доповідачем) Тичковою О.Ю. (т.1 а.с.182). Апеляційне провадження відкрито в суді апеляційної інстанції відкрито 22 жовтня 2018 року (т.1 а.с. 183-184).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників позивача, відповідача та її представника, свідка ОСОБА_6, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу та заявлених в суді першої інстанції вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.п. 2,4 ч.1, ч.2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Як встановлено судовим розглядом та вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с. 4).

ОСОБА_5 проживає разом із батьком, ОСОБА_1, та бабусею, ОСОБА_7, за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 5).

26 листопада 2016 року ОСОБА_4 повторно вийшла заміж і змінила прізвище на ОСОБА_2 (т.1 а.с. 133).

Задовольняючи позов ОСОБА_1 про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав стосовно сина ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач тривалий час ухиляється від виконання батьківських обов'язків, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. При цьому судом першої інстанції враховано висновок служби у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради № 304 від 18.05.2017 щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав, а також показання свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10

Згідно з ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року встановлено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв'язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам'ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно з абз. 2 п. 18 Постанови зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Вирішуючи питання про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 суд взяв до уваги висновок служби у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради № 304 від 18.05.2017, який було складено на основі пояснень батька дитини, допитав свідків та дослідив інші докази у справі. ОСОБА_4 на засіданні комісії служби у справах дітей присутня не була. Згідно даних висновку з березня 2016 року мати дитини проживає у м. Кемерово Російської Федерації.

Згідно матеріалів справи ОСОБА_2 не була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, справу було розглянуто за її відсутності.

ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції пояснила, що свідомо та умисно від виконання своїх материнських обов'язків не ухилялася. Після народження дитини проживала разом з чоловіком та сином, займалося вихованням та доглядом дитини. Проте відносини з чоловіком були дуже погані, вони спільно почали вживати наркотичні засоби. В 2016 році вона звернулася за допомогою до Благодійного Фонду Перетворення України з метою лікування та реабілітації наркозалежних, у зв'язку чим з весни по осінь 2016 року знаходилася в м. Одеса, де проходила курс реабілітації. Її чоловіку було відомо, що вона проходить лікування, дитина в цей час проживала у бабусі - ОСОБА_7. Після проходження лікування ОСОБА_2 робила спроби побачити дитину, привітати зі святами, надати матеріальну допомогу, проте батько та бабуся дитини проти цього заперечували. В листопаді 2016 року ОСОБА_2 повторно вийшла заміж (т.1 а.с. 133), а у березні 2018 року народила другу дитину. За своєю поведінкою і станом здоров'я вона хоче і може виконувати батьківські обов'язки належним чином, проте рішенням суду в червні 2017 року позбавлена батьківських прав. Про зазначене рішення відповідач дізналася тільки у березні 2018 року, після отримання повідомлення з державної виконавчої служби. ОСОБА_2 не заперечувала проти рішення суду в частині стягнення з неї аліментів на дитину, оскільки хлопчик проживає від неї окремо, з батьком та бабусею.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 підтвердила надані ОСОБА_2 пояснення щодо стосунків з ОСОБА_1 та стану її здоров'я в 2016 році і пояснила, що саме вона сприяла влаштуванню ОСОБА_2 на лікування та опікувалася станом її здоров'я, тому їй було відомо про знаходження її на лікуванні з весни по осінь 2016 року та наступне розірвання шлюбу з батьком дитини.

ОСОБА_7 не заперечувала того, що їй та її сину було відомо про перебування ОСОБА_11 на лікуванні у м. Одеса, підтвердила факти спілкування з ОСОБА_2 по телефону, але наполягала на тому, що спілкування останньої з дитиною не відповідає інтересам хлопчинка.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції не повно встановив обставини у справі, не встановив винної поведінки ОСОБА_2 щодо ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків, а також того, чи можливо змінити її поведінку в кращу сторону.

Згідно довідки Обласного наркологічного диспансеру № 261 від 31.01.2019 року ОСОБА_2 не є хронічним наркоманом (т.2 а.с. 15). ОСОБА_2 не працює, отримує соціальну допомогу у зв'язку з народженням дитини, має постійне місце проживання та є волонтером БО Всеукраїнський благодійний фонд Перетворення України, характеризується цією організацією позитивно (т.1 а.с. 135).

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківські обов'язки, до ОСОБА_2 раніше не застосовувались попередження про необхідність змінити ставлення до виховання сина. Сам факт заперечення нею проти задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав та оскарження рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку свідчить про наявність у неї бажання піклуватись про дитину. Тому судова колегія вважає висновок суду щодо наявності підстав для застосування до ОСОБА_2 крайнього заходу впливу - позбавлення батьківських прав передчасним.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України - батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина ( ч. 3 ст.181 СК України).

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 проти стягнення з неї аліментів на утримання сина не заперечувала, тому підстави для скасування рішення в цій частині відсутні.

З огляду на вищевикладене, судова колегія дійшла до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та зміну рішення суду зі скасуванням його в частині позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3. В іншій частині рішення суду належить залишити без змін.

При цьому суд апеляційної інстанції вважає за необхідне попередити ОСОБА_4 про необхідність зміни ставлення до виховання сина, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно копії посвідчення серія НОМЕР_1 ОСОБА_1 віднесений до другої категорії осіб, що мають право на пільги, встановлені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (т.1 а.с. 37). Відповідно до п.10 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - громадяни, віднесені до 1 та 2 категорій постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Згідно ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи викладене, судовий збір, сплачений ОСОБА_2 при подачі апеляційної скарги пропорційно задоволеній частині, підлягає компенсації за рахунок держави в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_2, задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду міста Харкова від 01 червня 2018 року змінити, скасувавши у частині задоволення позовних вимог щодо позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав стосовно сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В цій частині ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про позбавлення її батьківських прав стосовно сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Попередити ОСОБА_2 про необхідність зміни ставлення до виховання сина, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Судовий збір, сплачений ОСОБА_2 при подачі апеляційної скарги у розмірі 826 (вісімсот двадцять шість) гривень 80 (вісімдесят) копійок компенсувати за рахунок держави.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 22 лютого 2019 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді А.В. Котелевець

Р.М. Піддубний