Провадження № 22-ц/801/2300/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вохмінова О. С.
Доповідач:Міхасішин І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2019 рокуСправа № 127/14505/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

Судді-доповідача: Міхасішина І.В.,

суддів: Панасюка О.С., Сопруна В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в м. Вінниця цивільну справу №127/14505/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 вересня 2019 року, ухвалене у складі судді Вохмінової О.С.,

встановив:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 07 серпня 2016 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 , про що Відділом державної реєстрації актів цивільного станку Головного територіального управління юстиції складено відповідний актовий запис № 173, та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 .

Від шлюбу вони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом із неї та перебуває на її утриманні.

ОСОБА_2 матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, він є фізично здоровою людиною, інших утриманців не має, працює неофіційно, а тому має можливість сплачувати аліменти на утримання дочки.

З цих підстав, та з урахуванням заяви про збільшенням позовних вимог, ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 5809,12 грн., щомісячно, але не менше ніж 25 % прожиткового мінімуму дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10 вересня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1779 грн., але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із солідарного обов`язку батьків щодо утримання дитини, а також з урахуванням матеріального становища платника аліментів, визначив, що аліменти в розмірі 1779 грн. будуть достатніми для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, та прийняти нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовувала тим, що визначена судом частка стягуваних аліментів є незначною, тоді як відповідач має усі фінансові можливості для сплати аліментів у розмірі 5809,12 грн., щомісячно. Також, судом не враховано, що дочка потребує лікування, а тому визначених судом аліментів не вистачає для дитини.

У строк, визначений судом, від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач проти апеляційної скарги заперечив, просив скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Посилався на безпідставність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги, які висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вищевказаним вимогам закону відповідає.

По справі встановлено, та не заперечується сторонами, що з 07 серпня 2016 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с. 28).

У шлюбі у сторін народилась дочка, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (а.с. 6).

Згідно із довідкою Департаменту житлового господарства Міського комунального підприємства Управляюча Компанія «Господар Люкс» від 07 травня 2019 року за вих. № 05-21/1828, малолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована та проживає разом із матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 7).

За змістом частин першої, другої ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно із ст. ст. 180, 181 ч. 3, 183 ч. 1 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Частиною першою статті 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно із ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» установлено у 2019 році прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень;

Таким чином, гранично мінімальна межа розміру аліментів повинна бути не меншою за 889,50 грн. (50% * 1779 грн).

Суд першої інстанції повно та всебічно дослідивши обставини справи, надавши належну оцінку наявним у справі доказам, а також доводам позивача та відповідача, викладених у заявах по суті справи, з урахуванням обставин, визначених ст. 182 СК України, а саме матеріального становища платника та одержувача аліментів, стану здоров`я дитини та відповідача, відсутності на його утриманні інших осіб, виходячи із засад якнайкращого забезпечення інтересів дитини та визначення розміру аліментів в розмірі необхідному і достатньому для забезпечення її гармонійного розвитку, а також з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства, передбаченого ст. 13 ЦПК України та права позивача за власним вибором обирати спосіб стягнення аліментів, встановленого ч.3 ст. 181 СК України, дійшов обґрунтованого висновку, про стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 1779 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття.

Доводи апеляційної скарги про те, що неповнолітня донька хворіє і потребує додаткових фінансових витрат на лікування, а також на навчання в дошкільному навчальному закладі не заслуговують на увагу.

Вказані обставини не є підставою для збільшення розміру аліментів, скільки за своєю природою витрати пов`язані з хворобою дитини та навчанням є додатковими витратами, порядок стягнення та визначення розміру цих витрат врегулювано ст. 185 СК України. Такі вимоги позивачем не заявлялись та не є предметом розгляду у цій справі, однак за наявності підстав визначених ст. 185 СК України така можливість для позивача не втрачена.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При вирішенні цієї справи, суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, правильно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правові оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 374, 375, 381,382, 384, 389 ЦПК України, суд

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, не підлягає.

Суддя-доповідач /підпис/ І.В. Міхасішин

Судді: /підпис/ О.С. Панасюк

/підпис/ В.В. Сопрун

Згідно із оригіналом:

Суддя-доповідач І.В. Міхасішин