Постанова

Іменем України

12 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 639/2643/17

провадження № 61-5839св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 17 грудня 2018 року у складі судді Труханович В. В. та постанову Харківського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року у складі колегії суддів: Бровченка І. О., Бурлаки І. В., Колтунової А. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішень судів

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання усних угод на заселення недійсними та зобов`язання вчинити певні дії.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , яка мала у власності помешкання, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Вказане приміщення належить йому на праві власності у порядку спадкування за законом. 08 квітня 2006 року ОСОБА_4 за усною згодою заселила ОСОБА_2 у спірне приміщення, будь-якої згоди щодо цього у інших спадкоємців вона не отримувала. Вказані дії порушили його право власності та право власності інших спадкоємців.

Враховуючи наведені обставини, позивач просив суд визнати заселення і домовленості з відповідачем незаконними та повернути майно (житло) володарю від набутої його без достатньої правової підстави.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 17 грудня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Заочне рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем не надано суду доказів того, що він є власником частини будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , не підтверджено того, що відповідач проживає у спірному приміщенні та на якій правовій підставі, а також що її дії порушують його права.

Постановою Харківського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 17 грудня 2018 року залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що позивач є власником спірного майна або його добросовісним володільцем, належними та допустимими доказами у цій справі не підтверджено, що спірне нерухоме майно на праві власності належало ОСОБА_3 на день її смерті, а тому повернення спірного майна у спосіб, передбачений положеннями статті 1212 Цивільно кодексу України (далі - ЦК України), на які посилається позивач, не може бути застосований у цій справі як спосіб захисту порушеного права.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги

У березні 2019 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 17 грудня 2018 року та постанову Харківського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та направити справу на новий розгляд або ухвалити нове рішення.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції помилково послався у своєму рішенні на статті 317, 319, 321 ЦК України, які регулюють відносини права власності, оскільки як на підставу володіння спірним майном позивач посилався на частину п`яту статті 1268 ЦК України, відповідно до якої спадщина належить спадкоємцю з часу її відкриття. Апеляційний суд безпідставно відмовив у задоволенні заяви позивача про виклик свідка - ОСОБА_4 , яка могла підтвердити незаконність заселення відповідача до спірного приміщення. Пославшись на постанову Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року в справі № 6-122цс14, відповідно до якої стаття 1212 ЦК України застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто за допомогою інших спеціальних способів захисту, апеляційний суд не дослідив чи застосовувалися у спірних відносинах спеціальні способи захисту.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 23 травня 2019 року відкрито касаційне провадження, витребувано цивільну справу та надано строк на подання відзиву на касаційну скаргу.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлені судами обставини справи

Судами встановлено, що згідно із відповіді Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 01 червня 2006 року, до прийняття рішення Жовтневого РІК від 05 травня 1971 року № 142-38 за ОСОБА_5 зареєстроване право власності на 1/5 частини домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого нотаріусом Першої Харківської міської нотаріальної контори 25 вересня 1947 року за № 22416/1.

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 16 липня 1992 року серії НОМЕР_1 .

За життя ОСОБА_5 перебував у шлюбі із ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , яка за життя проживала за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до відповіді П`ятої Харківської державної нотаріальної контори від 04 серпня 2006 року, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , яка мешкала за адресою: АДРЕСА_1 , 31 серпня 2005 року подана заява під № 2261 від племінника ОСОБА_6 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , про прийняття спадщини на долю померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 матері ОСОБА_7 , та заведена спадкова справа за № 586/2005 р.

Після померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_8 , який мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , подана заява 14 червня 2005 року № 954 від дружини ОСОБА_4 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , про прийняття спадщини. Свідоцтва про право на спадщину не видавалися.

Згідно з відповіді П`ятої Харківської державної нотаріальної контори від 09 лютого 2008 року, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , що мешкала за адресою: АДРЕСА_1 , 30 серпня 2006 року надійшла заява за № 1428 від ОСОБА_1 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_4 , про прийняття спадщини на частку своєї померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 матері - ОСОБА_9 (рідної сестри спадкодавиці) - за правом представлення та заведена спадкова справа за № 586/2005. Свідоцтво про право на спадщину за заповітом не видавалося.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню із таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (частина перша статті 1218 ЦК України).

Згідно з частиною п`ятою статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Разом з цим, умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування.

Право власності на житловий будинок, споруду підтверджується належними правовстановлюючими документами на час виникнення права власності на будівлі, споруди.

Частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судами встановлено та із матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду із позов ОСОБА_1 у порушення наведених вище положень матеріального права не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що спірне нерухоме майно належало на праві власності ОСОБА_3 на момент її смерті.

Відповідно, саме по собі подання ОСОБА_1 заяви про прийняття спадщини не свідчить про набуття ним прав на спірне майно, за умови недоведеності належності спірного майна на праві власності спадкодавцю ОСОБА_3 .

Крім того Верховний Суд звертає увагу на таке.

Із відомостей, що містяться у Єдиному державному реєстрі судових рішень, вбачається, що ОСОБА_1 звертався до суду із позовом до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , П`ята Харківська державна нотаріальна контора, про витребування майна з чужого незаконного володіння та виселення (справа № 639/10119/15-ц).

Обставини, на які посилався ОСОБА_1 у справі № 639/10119/15-ц, є аналогічними обставинам, якими він обґрунтовує свої вимоги у цій справі.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 27 квітня 2017 року рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 07 грудня 2016 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_1 у частині вимог про витребування майна з чужого незаконного володіння відмовлено.

Вказане рішення апеляційного суду мотивоване тим, що відсутні належні та допустимі докази на підтвердження того, що нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , належало на праві власності ОСОБА_3 за її життя та того, що ОСОБА_1 є власником або добросовісним володільцем цього майна. Зокрема, судами встановлено, що право власності на будинок АДРЕСА_1 не зареєстровано.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 листопада 2017 року рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 07 грудня 2016 року в нескасованій частині та рішення Апеляційного суду Харківської області від 27 квітня 2017 року залишено без змін.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Враховуючи наведене вище, висновки судів попередніх інстанцій про відмову в задоволенні позову є обґрунтованими, з огляду на те, що за обставинами, встановленими у цій справі, а також у справі № 639/10119/15-ц, відсутні підстави вважати, що нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яке позивач просить повернути від відповідача як набуте без достатньої правової підстави, входить до складу спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_3 , а тому позивачем не доведено факту порушення його прав на спірне нерухоме майно.

Наведені у касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів попередніх інстанцій та не дають підстав вважати, що судами порушено норми матеріального чи процесуального права, оскільки зводяться до переоцінки доказів та встановлення обставин, що не були встановлені судами, що в силу вимог статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому підлягає залишенню без задоволення, арішення судів попередніх інстанцій - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 17 грудня 2018 року та постанову Харківського апеляційного суду від 26 лютого 2019 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак

Ю. І. Гулейков

В. В. Яремко