Справа №635/2106/17
Провадження по справі №2/635/919/2019

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

28 лютого 2019 року Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Панас Н.Л.

при секретарі - Крилєвській І.А.

за участю позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с.Покотилівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1, паспорт серія ММ №398348, виданий 25 листопада 1999 року Харківським РВ УМВС України в Харківській області, який мешкає за адресою: Харківська область, Харківський район, м.Мерефа, пров.Лікарський, 14 до ОСОБА_3, ідентифікаційний код НОМЕР_1, яка мешкає за адресою: Харківська область, м.Харків, Садовий проїзд, 22/39, третя особа - приватний нотаріус Харківського районного нотаріального округу ОСОБА_4, юридична адреса: Харківська область, Харківський район, м.Мерефа, вул.Савченко, 2, про визнання житлового будинку спільною сумісною власністю подружжя та визнання недійсним договору дарування житлового будинку, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом де вказує, що 23 квітня 1957 року уклав шлюб з ОСОБА_5 30.12.1961 року його дружині батьки подарували житловий будинок №14 по пров.Лікарському в місті Мерефа Харківського району Харківської області. За час шлюбу з ОСОБА_5 за спільні кошти вони поліпшили подарований будинок, а саме - провели газ, обклали цеглою тощо. За життя, а саме - 25 грудня 1998 року, дружина подарувала спірний будинок їх донці. 17 вересня 2016 року його дружина померла. Оскільки вартість будинку та господарських будівель і споруд значно поліпшилась, просив визнати житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які розташовані за адресою: Харківська область, Харківський район, м.Мерефа, пров.Лікарський, 14, спільним майном подружжя - ОСОБА_1 та ОСОБА_5 та визнати договір дарування, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 25 грудня 1998 року і посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_4 за реєстровим №1628.

Ухвалою судді Харківського районного суду Харківської області від 11 квітня 2017 року позов було прийнято до провадження суду і призначено до розгляду у судовому засіданні.

У червні 2017 року позивач уточнив свої позовні вимоги і окрім раніш заявлених позовних вимог також просив скасувати державну реєстрацію договору дарування житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, які розташовані за адресою: Харківська область, Харківський район, м.Мерефа, пров.Лікарський, 14.

У червні 2017 року відповідач подала заперечення проти позову, в яких просила відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що спірний будинок є особистою приватною власністю ОСОБА_5, яка померла у 2016 році і яка мала право розпорядитися спірним будинком на власний розсуд, позивач не надав жодного доказу на підтвердження того, що ним були проведені поліпшення, які призвели до підвищення вартості спірного будинку. Що стосується визнання недійсним договору дарування, то в цій частині позивач пропустив строки позовної давності.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 14 лютого 2018 року по справі було призначено судову оціночно-будівельну експертизу і провадження по справі було зупинено до отримання висновків експертів.

20 листопада 2018 року справа повернулась до суду з висновком експертів.

Ухвалою судді Харківського районного суду Харківської області від 05 грудня 2018 року провадження по справі було відновлено і справу було призначено до розгляду.

У судовому засіданні позивач та його представник заявлені позовні вимоги підтримали і просили задовольнити. Також позивач пояснив, що про наявність договору дарування він дізнався приблизно за півроку до смерті дружини, а тому вважає, що не пропустив строк позовної давності.

Відповідач у судове засідання не з'явилась, будчи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суду не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи суду не надавала. Тому суд, у відповідності з вимогами ст.280ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у її відсутність та постановити по справі заочне рішення.

Третя особа у судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи суду не надавав. Тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність.

Заслухавши позивача та його представника, перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище - Лузанова) К.В. перебували у зареєстрованому шлюбі з 23 квітня 1957 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюбсерії ЯУ №561015, виданого 23 квітня 1957 року Мереф'янським міським РАЦС Харківського району Харківської області (а.с.4).

17 вересня 2016 року ОСОБА_5 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ВЛ №550674, виданого 19 вересня 2016 року виконкомом Мереф'янської міської ради Харківського району Харківської області (а.с.5).

Як вбачається з копії договору на право побудови житлового будинку та безстрокового користування земельною ділянкою від 29 липня 1953 року ОСОБА_6 - батьку ОСОБА_5 на підставі рішення виконкому міської ради №12 від 22 квітня 1953 року була виділена земельна ділянка площею 600 кв.м. за адресою: Харківська область, Харківський район, м.Мерефа, пров.Лікарський, 12.

Як вбачається з копії договору дарування, посвідченого 30 грудня 1961 року нотаріусом Мереф'яської державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області ОСОБА_7 за реєстровим №7613, ОСОБА_6 подарував ОСОБА_5 житловий будинок з господарськими та надвірними будівлями та спорудами, які розташовані за адресою: Харківська область, Харківський район, м.Мерефа, пров.Лікарський, 12.

Згідно з копією технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок №14 по пров.Лікарському в місті Мерефа Харківського району Харківської області, житловий будинок літер А-1. побудований у 1957 році, матеріал стін - дерево, обкладене цеглою (а.с.120-128).

Як вбачається з подрядного договору від 15.07.1975 року, виписки з протоколу засідання виконкому Мереф'янської міської ради Харківського району Харківської області №9 від 12 квітня 1979 року, договору на надання населенню послуг з газопостачання №29 від 05 травня 2001 року, будинок №14 по пров.Лікарському в місті Мерефа Харківського району Харківської області газифікований (а.с.90-91).

Частиною 1 статті 24 Кодексу про шлюб та сім'ю України встановлено, що майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них.

Згідно з вимогами ст.25 КпШс України якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя.

Згідно з висновком будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи №4223/23351 від 31.10.2018 року ринкова вартість домоволодіння №14 по пров.Лікарському в місті Мерефа Харківського району Харківської області станом на жовтень 2018 року становить 226073 грн. Ринкова вартість домоволодіння №14 по пров.Лікарському в місті Мерефа Харківського району Харківської області станом на жовтень 2018 року без урахування газифікації житлового будинку та обкладення його цеглою становить 171815 грн. (а.с.140-150).

У судовому засіданні встановлено, що позивач з 1956 року по 1987 рік постійно працював, що підтверджується копією трудової книжки позивача, а з 24.01.1987 року по теперішній час отримує пенсію за віком (а.с.85-89).

Таким чином, оголошена та досліджена у судовому засіданні сукупність доказів призводить суд до висновку про те, що внаслідок трудових та грошових затрат обох з подружжя ОСОБА_5 вартість домоволодіння №14 по пров.Лікарському в місті Мерефа Харківського району Харківської області значно збільшилась і його можливо визнати спільною сумісною власністю подружжя.

Статтю 22 КпШС України встановлено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Згідно з вимогами ч.1 ст.28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Враховуючи вищевикладені норми законодавства, яке діяло на час виникнення у подружжя ОСОБА_5 права власності на нерухоме майно - домоволодіння №14 по пров.Лікарському в місті Мерефа Харківського району Харківської області, а також обставини справи, суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на 1/2 частку спірного домоволодіння, як на частку в спільному сумісному майні подружжя.

Щодо визнання недійсним договору дарування, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 25 грудня 1998 року і посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_4 за реєстровим №1628, то суд зазначає наступне.

Згідно з вимогами ст.44 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року, яка діяла на час укладення договору дарування спірного домоволодіння) угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов'язків.

Угоди можуть бути односторонніми і дво- або багатосторонніми (договори).

Статтею 45 ЦК України встановлено, що угоди можуть укладатись усно або в письмовій формі (простій чи нотаріальній).

Угода, для якої законом не встановлена певна форма, вважається також укладеною, якщо з поведінки особи видно її волю укласти угоду.

Мовчання визнається виявом волі укласти угоду у випадках, передбачених законодавством.

Статтями 45-58 ЦК України встановлені підстави для визнання угод недійсними та наслідки визнання їх недійсними.

Згідно з вимогами ст.60 ЦК України недійсні частини угоди не тягнуть за собою недійсності інших її частин, оскільки можна припустити, що угода була б укладена і без включення недійсної її частини.

Статтею 243 ЦК України встановлено, що за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність.

Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому.

Дарування громадянами майна державним, кооперативним або іншим громадським організаціям може бути обумовлено використанням цього майна для певної суспільно корисної мети.

При вчиненні угоди щодо майна, яке перебуває у спільній сумісній власності, необхідна згода інших співвласників на укладання такої угоди, якщо при вчиненні правочину такої згоди отримано не було, такий правочин може бути визнаний недійсним за позовом співвласника, чиї права були порушені вчиненим правочином.

Враховуючи те, що при укладанні договору дарування між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 не було враховано факт того, що на час укладання такого правочину вартість спірного домоволодіння збільшилась за рахунок вкладень обох з подружжя ОСОБА_5, а тому спірне домоволодіння фактично стало спільною сумісною власністю подружжя, а також те, що згода на укладання договору дарування ОСОБА_1 отримана не була, суд вважає за можливе задовольнити позов ОСОБА_1 про визнання договору дарування, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 недійсним.

У той же час судом враховується, що кожному з подружжя ОСОБА_5 на час укладання оскаржуваного правочину належало по 1/2 частці домоволодіння №14 по пров.Лікарському в місті Мерефа Харківського району Харківської області, а ОСОБА_5 за життя мала право розпорядитися належною їй часткою домоволодіння на свій розсуд, суд вважає за доцільне розглянути питання щодо визнання договору дарування лише в частині майна, яке є власністю позивача ОСОБА_1

Щодо тверджень відповідача стосовно пропуску позивачем строку позовної давності для оскарження договору дарування, суд зазначає наступне.

Згідно з вимогами ст.ст.256, 257 ЦК України (в редакції 2004 року) позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Аналогічні вимоги встановлені статтями 71, 76 ЦК України (в редакції 1963 року).

У судовому засіданні встановлено, що про існування договору дарування позивач дізнався на початку 2016 року, з позовом про визнання договору дарування недійсним він звернувся у квітні 2017 року. Інших, належних та допустимих, в розумінні вимог діючого законодавства, доказів того, що позивачем пропущений строк позовної давності, відповідачем суду надано не було.

За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що строк позовної давності позивачем пропущений не був і договір дарування, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 30 грудня 1998 року, підлягає визанню недійсним частково, в частині дарування частки, яка є власністю ОСОБА_1

Що стосується вимог позивача про скасування державної реєстрації прав власності на домоволодіння №14 по пров.Лікарському в місті Мерефа Харківського району Харківської області, то в цій частині позов задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Згідно з вимогами ч.2 ст.26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується.

Таким чином, згідно з вимогами діючого законодавства, визнання договору дарування частково недійсним є підставою для самостійного скасування державним реєстратором запису про проведену державну реєстрацію прав на нерухоме майно.

У разі відмови державного реєстратора в скасуванні такого запису, це є самостійною підставою для окремого позову або скарги.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.7-11, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

ОСОБА_8 Степановича, паспорт серія ММ №398348, виданий 25 листопада 1999 року Харківським РВ УМВС України в Харківській області, який мешкає за адресою: Харківська область, Харківський район, м.Мерефа, пров.Лікарський, 14 до ОСОБА_3, ідентифікаційний код НОМЕР_1, яка мешкає за адресою: Харківська область, м.Харків, Садовий проїзд, 22/39, третя особа - приватний нотаріус Харківського районного нотаріального округу ОСОБА_4, юридична адреса: Харківська область, Харківський район, м.Мерефа, вул.Савченко, 2, про визнання житлового будинку спільною сумісною власністю подружжя та визнання недійсним договору дарування житлового будинку задовольнити частково.

Визнати житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами №14 по провулку Лікарському в місті Мерефа Харківського району Харківської області спільною сумісною власністю подружжя - ОСОБА_1 та ОСОБА_5, яка померла 17 вересня 2016 року.

Визнати за ОСОБА_1, паспорт серія ММ №398348, виданий 25 листопада 1999 року Харківським РВ УМВС України в Харківській області, який мешкає за адресою: Харківська область, Харківський район, м.Мерефа, пров.Лікарський, 14, право власності на 1/2 частинку житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами №14 по пров.Лікарському в м.Мерефа Харківського району Харківської області.

Договір дарування житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами №14 по пров.Лікарському в м.Мерефа Харківського району Харківської області, укладений 25 грудня 1998 року між ОСОБА_5, яка померла 17 вересня 2016 року та ОСОБА_3, який посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстровим №1628, визнати недійсним в частині дарування 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами №14 по пров.Лікарському в м.Мерефа Харківського району Харківської області, яка належить ОСОБА_1.

В задоволенні позову ОСОБА_1, паспорт серія ММ №398348, виданий 25 листопада 1999 року Харківським РВ УМВС України в Харківській області, який мешкає за адресою: Харківська область, Харківський район, м.Мерефа, пров.Лікарський, 14 до ОСОБА_3, ідентифікаційний код НОМЕР_1, яка мешкає за адресою: Харківська область, м.Харків, Садовий проїзд, 22/39, третя особа - приватний нотаріус Харківського районного нотаріального округу ОСОБА_4, юридична адреса: Харківська область, Харківський район, м.Мерефа, вул.Савченко, 2, про визнання житлового будинку спільною сумісною власністю подружжя та визнання недійсним договору дарування житлового будинку, в частині скасування державної реєстрації договору дарування житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами №14 по пров.Лікарському в м.Мерефа Харківського району Харківської області, посвідченого 25 грудня 1998 року приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстровим №1628, відмовити.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за веб-адресою: hr.hr.court.gov.ua на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет.

Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст.ст.284-285 ЦПК України.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Харківський районний суд Харківської області.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне судове рішення виготовлено 06 березня 2019 року.

Суддя Н.Л. Панас