Справа № 344/9009/16-ц
Провадження № 22-ц/4808/222/19
Головуючий у 1 інстанції Татарінова О. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.

суддів: Мелінишин Г.П., Ясеновенко Л.В.

секретаря Турів О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» - ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду, ухвалене суддею Татаріновою О.А. 4 грудня 2018 року в м. Івано-Франківську в справі за позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, до ОСОБА_3, ОСОБА_4 «Полонина» про визнання правочинів недійними,

в с т а н о в и в:

У липні 2016 року Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_5» ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 «Полонина», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання правочину щодо перерахування грошових коштів та договору банківського вкладу недійсними.

Позовні вимоги мотивувала тим, що 10.10.2014 року між ОСОБА_3 та ПАТ «ВіЕйБі Банк» було укладено договір банківського рахунку «До вкладу» №2970.

13.10.2014 року між ОСОБА_4 «Полонина» в особі голови правління ОСОБА_3 та ОСОБА_3 укладено Договір позики, на підставі якого позикодавець передав у власність позичальника грошові кошти в сумі 180000 грн., а позичальник зобов'язувався повернути таку суму коштів в порядку та на умовах, визначених договором. З поточного рахунку ОСОБА_4 «Полонина» було перераховано кошти згідно зазначеного договору позики на договір банківського рахунку «До вкладу» №2970 від 10.10.2014 року, який обслуговувався в ПАТ «ВіЕйБі Банк».

Також 13.10.2014 року між ОСОБА_3 та ПАТ «ВіЕйБі Банк» укладено Договір банківського вкладу «НВУ» №854785/2014 на суму 180000 грн. та Договір банківського вкладу на вимогу «Для виплат» №2972.

З 21.11.2014 року у ПАТ «ВіЕйБі Банк» було запроваджено режим тимчасової адміністрації, який встановлено у відповідності до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». 03.10.2014 року Постановою Правління НБУ від №631/БТ було заборонено ПАТ «ВіЕйБі Банк» як проблемному банку проведення будь-яких операцій, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, крім договорів, укладених до набрання чинності вищезазначеною Постановою (тобто до 03.10.2014 року), умовами яких передбачено поповнення вкладів фізичних осіб за рахунок відсотків. Для виявлення та проведення перевірки правочинів, які укладені ПАТ «ВіЕйБі Банк» з порушенням обмежень, встановлених НБУ, було створено відповідну комісію, за результатами якої було складено акт перевірки операцій за рахунками фізичних осіб, операції за якими призупинені. Згідно даного акту встановлено, що ПАТ «ВіЕйБі Банк» разом з відповідачами здійснили ряд операцій, в результаті яких збільшилась гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, що свідчить про протиправність дій фізичних осіб та про їх умисел позачергово отримати кошти за рахунок Фонду гарантування, зокрема, ті кошти, які ОСОБА_4 «Полонина» мало би отримати як кредитор за рахунок ліквідаційної маси ПАТ «ВіЕйБі Банк», за допомогою ОСОБА_3 та проведених між банком та відповідачами операцій.

На підставі наведеного просила суд визнати недійсним з моменту його вчинення правочин щодо перерахування грошових коштів з рахунку ОСОБА_4 «Полонина» №0070 на банківський рахунок «До вкладу» №2970 від 10.10.2014 року в розмірі 180000 грн.; визнати недійсним з моменту його вчинення Договір банківського вкладу «НВУ» №854785/2014 від 13.10.2014 року; застосувати до зазначених правочинів наслідки недійсності правочинів.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 15.01.2018 року позовну заяву Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, до ОСОБА_3, ОСОБА_4 «Полонина» про визнання правочинів недійними було залишено без розгляду у звязку з повторною неявкою позивача в судове засідання.

Постановою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 06.03.2018 року ухвалу Івано-Франківського міського суду від 15.01.2018 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 04.12.2018 року в задоволені позовних вимог Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, до ОСОБА_3, ОСОБА_4 «Полонина» про визнання правочинів недійними відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» ОСОБА_2 подала до суду апеляційну скаргу. Вважає оскаржуване рішення незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню.

На її думку суд не взяв до уваги доводи позову про те, що оспорювані правочини були вчинені під час дії обмежень, застосованих до ПАТ «ВіЕйБі Банк» як до проблемного банку постановою Правління НБУ №631/БТ від 03.10.2014 року, відповідно до якої банку на час дії даної постанови було заборонено проводити будь-які операції, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, крім договорів, укладених до набрання чинності цією постановою, умовами яких передбачено поповнення вкладів фізичних осіб за рахунок відсотків.

Крім того, судом не враховано і того, що зобовязальні правовідносини, що склались між ОСОБА_4 «Полонина» та ПАТ «ВіЕйБі Банк», мають майново-грошовий характер, а відтак ОСОБА_4 «Полонина» є кредитором за майновою вимогою щодо розпорядження належними йому коштами.

Після запровадження у банку ліквідаційної процедури задоволення вимог кредиторів відбувається в особливому порядку, який передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дотриманням принципу черговості і виходячи з того, що найвищий пріоритет мають зобовязання банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими фондом.

Вважає, що ПАТ «ВіЕйБі Банк» разом з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 «Полонина» здійснили ряд операцій, в результаті яких збільшилась гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, які укладені на підставі зловмисної домовленості. Тобто ті кошти, які відповідач ОСОБА_4 «Полонина» мав би отримати як кредитор за рахунок ліквідаційної маси ПАТ «ВіЕйБі Банк», за допомогою відповідача ОСОБА_3 та проведених між банком та відповідачами операцій, мають намір отримати за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Зазначає, що спірні правочини впливають на розмір відшкодування ФГВФО реальним вкладникам ПАТ «ВіЕйБі Банк». В результаті здійснених правочинів ОСОБА_4 «Полонина» мало отримати кошти за рахунок майна банку, що ліквідується після його реалізації, в порядку черговості, передбаченої ст. 45, 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Просить скасувати рішення Івано-Франківського міського суду від 04.12.2018 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В судовому засіданні апеляційного суду в режимі відеоконференції представник апелянта та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Фонду гарантування вкладів фізичних осіб вимоги апеляційної скарги підтримала.

Представник відповідачів проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 10.10.2014 року між ОСОБА_3 та Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський ОСОБА_5» було укладено Договір банківського рахунку «До вкладу» №2970 (в національній валюті України), згідно якого банк відкриває на ім'я клієнта іменний поточний рахунок в національній валюті України «До вкладу» №2970 та здійснює його розрахунково-касове обслуговування, а клієнт за відкриття та обслуговування рахунку сплачує комісійну винагороду банку згідно з чинними на дату надання послуг Тарифами Банку на розрахунково-касове обслуговування фізичних осіб за обраним клієнтом тарифним пакетом «Депозитний» (т. 1, а.с. 10).

13.10.2014 року між ОСОБА_3 та Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський ОСОБА_5» укладено Договір банківського вкладу на вимогу «Для виплат» №2972, предметом якого є відкриття на ім'я вкладника іменного вкладного рахунку на умовах вкладу на вимогу «Для виплат» в національній валюті України №2972 (т. 1, а.с. 9).

В цей же день між ОСОБА_4 «Полонина» та ОСОБА_3 було укладено Договір позики (між підприємством та його працівником) про передачу позикодавцем у власність позичальника коштів у розмірі 180000 грн. (т. 1, а.с. 12), а також Договір банківського вкладу «НВУ» №854785/2014, предметом якого є розміщення вкладником в банку строкового вкладу на умовах депозитного продукту «НВУ-пілот» в національній валюті України на строк 3 місяці з дня укладення договору, з щомісячною виплатою процентів. Для обліку вкладу банк відкриває на і'мя вкладника вкладний рахунок №3449. Сума початкового вкладу 180000 грн. 00 коп. (т. 1, а.с. 8).

Згідно платіжних доручень від 13.10.2014 року з рахунку ОСОБА_4 «Полонина» в ПАТ «ВіЕйБі Банк» було здійснено переказ коштів у розмірі 180000,00 грн. на іменний поточний рахунок №2970 ОСОБА_3, а в подальшому на вкладний рахунок №3449 (т. 1, а.с. 11, 13).

Встановлено також, що Постановою правління Національного Банку України №631/БТ від 03.10.2014 року ПАТ «ВіЕйБі Банк» віднесено до категорії проблемних та встановлені обмеження щодо його діяльності, зокрема, не допускати проведення будь-яких операцій, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, крім договорів, укладених до набрання чинності цією постановою, умовами яких передбачено поповнення вкладів фізичних осіб за рахунок відсотків (т. 1, а.с. 17-19).

На підставі постанови Правління Національного банку України від 20.11.2014 року №733 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_5» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №123 від 20.11.2014 року «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «ВіЕйБі Банк» і з 21.11.2014 року запроваджено тимчасову адміністрацію у ПАТ «ВіЕйБі Банк».

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №63 від 20.03.2015 року почато процедуру ліквідації ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_5» та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію банку (т. 1, а.с. 6).

Діяльність тимчасової адміністрації та ліквідація банків регулюється Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який набув чинності 22.09.2012 року.

Таким чином, з 21.11.2014 року ПАТ «ВіЕйБі Банк» здійснює свою діяльність на підставі Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», відповідно до ст. 35 якого тимчасовим адміністратором неплатоспроможного банку та ліквідатором банку є Фонд.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що в розумінні ст. 202 ЦК України банківські операції з внесення грошових коштів не є правочином. А тому обраний позивачем спосіб захисту прав у вигляді визнання недійсним правочину перерахування коштів з поточного рахунку ОСОБА_4 «Полонина» на поточний рахунок ОСОБА_3, законом не передбачений.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

При цьому, згідно ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Згідно ч. 2 цієї ж статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, можуть бути: договори та інші правочини; інші юридичні факти.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним (п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

В свою чергу правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частина перша статті 202 ЦК України).

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач визначає банківську операцію щодо перерахування грошових коштів з одного банківського рахунку на інший правочином та як на підставу його недійсності посилається на те, що такий не відповідає вимогам Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та вчинений внаслідок зловмисної домовленості сторін.

За змістом ч. 2 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Перелік підстав, за яких правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, визначений ч. 3 ст. 38 даного Закону і є вичерпним.

Зокрема, за змістом п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» нікчемними є укладені банком правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Разом з тим, за змістом ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» рух грошей на банківських рахунках, здійснюваний згідно з розпорядженнями клієнтів або в результаті дій, які в рамках закону призвели до зміни права власності на активи, є розрахунковими банківськими операціями та не спричиняє набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно п. 1.24 ст. 2 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» переказ коштів це рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою.

З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм матеріального права, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що перерахування грошових коштів з рахунку ОСОБА_4 «Полонина» на банківський рахунок «До вкладу» в розмірі 180000 грн. не є правочином в розумінні ст. 202 ЦК України, а тому не може визнаватись нікчемним чи недійсним.

Вказане узгоджується також з висновками ОСОБА_6 Верховного Суду, викладеними у постанові від 04.07.2018 року у справі №826/1476/15, в яких зазначено, що здійснюючи операції з перерахунків коштів, банк не вчиняє окремі правочини, а виконує свої зобов`язання з обслуговування клієнтів банку, передбачені ЦК України, Законом України «Про банки і банківську діяльність», Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженою постановою Правління НБУ від 12.11.2003 року №492, та договорами з відповідними клієнтами банку.

Якщо внаслідок проведених операцій Фонду, а не банку, завдані збитки (штучно збільшена сума гарантованих державною виплат), то стаття 38 Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не може бути застосована, а Фонд має звертатися до суду з вимогою про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину на підставі статті 228 ЦК України.

Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Згідно з ч. 1 ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі.

За приписами ст.ст. 627, 628, 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно положень ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Відповідно до ч.ч. 1-3, 5 вказаної статті зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частинами 1, 3 ст. 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 232 ЦК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», для визнання правочину недійсним на підставі статті 232 ЦК необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. При цьому не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі Договору банківського вкладу «НВУ» №854785/20143 від 13.10.2014 року ОСОБА_3 розмістила на вкладному рахунку в ПАТ «ВіЕйБі Банк» вклад в розмірі 180000 грн. з виплатою процентів, нарахованих на вклад за ставкою 21,9% річних. Договір укладений в письмовій формі та підписаний сторонами (т. 1, а.с. 8).

Доказів на підтвердження зловмисної домовленості сторін при укладенні спірного договору матеріали справи не містять, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність вимоги про визнання вказаного правочину недійсним.

Доводи апелянта про те, що оспорюваний правочин був вчинений під час дії обмежень, встановлених постановою Правління НБУ №631/БТ від 03.10.2014 року до ПАТ «ВіЕйБі Банк» як до проблемного банку, а внаслідок його укладення збільшилася гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, не підтверджені належними доказами.

Крім того, як вбачається із зазначеної постанови, ПАТ «ВіЕйБі Банк» вправі здійснювати залучення коштів від фізичних осіб в обсягах та за відсотковими ставками, не вищими, ніж досягнуті на дату прийняття цієї постанови. Відповідно, у вересні 2014 року залучення коштів фізичних осіб здійснювалося за відсотковими ставками, вищими, ніж по банківській системі (середньозважена ставка за короткостроковими вкладами в національній валюті 26,2% річних з середньозваженої по банківській системі 19,2% річних) (т. 1, а.с. 17-19).

Таким чином, відсоткова ставка депозитного вкладу, розміщеного вкладником ОСОБА_3 згідно Договору банківського вкладу «НВУ» №854785/2014 (в національній валюті) від 13.10.2014 року в розмірі 21,9% річних є меншою ставкою, ніж ставки, зазначені у вищезазначеній постанові.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

З огляду на викладене та з урахуванням положень ст. 375 ЦПК України, суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» ОСОБА_2 слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 4 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 6 березня 2019 року.

Головуюча: Томин О.О.

Судді: Мелінишин Г.П.

ОСОБА_7