Провадження № 2/522/4212/19
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 лютого 2019 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

за участю секретаря судового засідання Вадуцкої В.І.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу м.Одеси до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комунальні послуги,

ВСТАНОВИВ:
До суду 02.08.2017 року надійшов позов Квартирно-експлуатаційного відділу м.Одеси, пред`явлений до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комунальні послуги у розмірі 19 724,59 грн. та судовий збір в сумі 1 600,00 грн..

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що КЕВ м.Одеси відповідно Статуту гарнізонної та вартової служб Збройних Сил України, наказу МОУ від 03.07.13 року №448 «Про затвердження Положення про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України» та Положенням про КЕВ м.Одеси є державною військовою бюджетною установою, що здійснює квартирно-експлуатаційне забезпечення військових частин, установ та військових містечок, дислокованих у межах відповідальності. До повноважень КЕВ м.Одеси належить проведення розрахунків з постачальниками за комунальні послуги та енергоносії, спожиті військовими частинами (на території військових містечок) відповідно асигнувань з державного бюджету (за Договорами, укладеними згідно ЗУ «Про здійснення державних закупівель»).

Відповідач ОСОБА_1 займає два приміщення фонду МОУ, що знаходиться на території військового містечка № НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 , 6. Будівлі військового містечка № НОМЕР_1 є державним військовим майном, знаходяться на балансі КЕВ м.Одеси та утримуються за рахунок державного бюджету, зокрема будівля за ГП №9 має статус - «казарма». Приміщення в даній адміністративній будівлі №9 в/м №186 не відноситься: до житлових приміщень та не призначено для постійного проживання (розміститись в даній будівлі тимчасово дозволялось військовослужбовцям, потребуючих поліпшення житлових умов, на період проходження військової служби, за умови відсутності вільного житлового фонду з метою підтримання бойової готовності). За комунальні послуги та енергоносії сплачує КЕВ м.Одеси. Тарифи, визначені згідно чинного законодавства постачальниками послуг (ПАТ «ЕК «Одесаобленерго», ТОВ «Інфокс», КП «Теплопостачання м.Одеси») відповідно застосовуються КЕВ м.Одеси при проведенні розрахунків з мешканцями військового містечка, зокрема №186, щодо відшкодування вартості спожитих послуг. Згідно наказу МОУ №448 від 03.07.2013 року, особи, які мешкають в приміщеннях фонду МОУ, сплачують за користування житлом та спожиті комунальні послуги згідно з діючим законодавством України. Квартирна плата розрахована відповідно до кошторису прибутку та витрат по утриманню будівель військового містечка.

Фактично спожиті відповідачем ОСОБА_1 комунальні послуги нараховані йому у відповідності до кількості осіб членів сім`ї та займаній площі, однак ним ці послуги взагалі не сплачуються, що завдає збитків державному бюджету внаслідок утворення дебіторської заборгованості. Так, за період з серпня 2013 року по лютий 2017 року у відповідача виникла заборгованість за житлово-комунальні послуги на загальну суму 19 724,59 грн.. КЕВ м.Одеси ОСОБА_1 було вручено Попередження №1960 від 04.08.16 року щодо погашення існуючої заборгованості в термін до 10 днів, але до теперішнього часу заборгованість не погашено. 17.10.16 року Приморським районним судом м.Одеси за заявою КЕВ м.Одеси було видано судовий наказ №522/19161/16-ц про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за комунальні послуги, але за заявою ОСОБА_1 за наявності спору про право в порядку ст.105-1 ЦПК України ухвалою суду від 23.03.17 року даний судовий наказ було скасовано. У зв`язку з тим, що до теперішнього часу відповідачем заборгованість не сплачено, позивач був змушений звернутися до суду з зазначеним позовом.

Згідно з автоматизованою системою документообігу суду при розподілі справ між суддями для розподілу вказана справа була розподілена на суддю Тарасова А.В..

Ухвалою суду від 10.08.2017 року провадження у справі було відкрито.

Згідно з автоматизованою системою документообігу суду при розподілі справ між суддями для розподілу вказана справа була розподілена на суддю Кравчук Т.С., у зв`язку із відстороненням судді ОСОБА_2 від посади, вказану справу приймаю до свого провадження.

Ухвалою суду від 02.02.2018 року справу прийнято до свого провадження та призначено її до слухання.

13.03.2018 року ОСОБА_1 надано відзив на позовну заяву КЕВ м.Одеси, в якому просить зазначену позовну заяву залишити без задоволення.

Відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 12.04.2018 року №1093/0/15-18 про звільнення ОСОБА_3 з посади судді Приморського районного суду міста Одеси у зв`язку з поданням заяви про відставку, на підставі службової записки помічника судді ОСОБА_3 ОСОБА_4 , з метою дотримання розумних строків розгляду справи, недопущення порушень законних прав та інтересів громадян та законних інтересів сторін по справі, згідно розпорядження керівника апарату Приморського районного суду м.Одеси було здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Справа надійшла до провадження судді Домусчі Л.В..

Ухвалою суду від 08.06.2018 року справу прийнято до провадження та призначено розгляд справи в загальному позовному провадженні з призначенням підготовчого судового засідання на 17.09.2018 року.

16.07.2018 року ОСОБА_1 надано відзив на позовну заяву, в якому просив позовну заяву КЕВ м. Одеси до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комунальні послуги залишити без задоволення. Посилався на те, що за адресою: АДРЕСА_2 , із 31 березня 2006 року зареєстрований встановленим порядком та постійно проживає його син ОСОБА_5 з його сином ОСОБА_6 , що підтверджується відповідною відміткою в його паспорті серії НОМЕР_2 , карткою реєстрації особи, Довідкою про реєстрацію місця проживання/перебування особи від 01.03.2013 року № 14/403 та Довідкою (витягом з домової книги про склад сім`ї та прописку) від 16.05.2016 року № 622, та регулярно сплачує всі нараховані комунальні послуги, що підтверджується відповідними квитанціями. Крім того, заборгованість у розмірі 19 724, 59 грн. нібито нарахована за період з серпня 2013 року по лютий 2017 року, із позову суду позивач звернувся 09.08.2017 року, тому відповідач вважає, що у разі задоволення вимог мають бути застосовані строки давності. Також посилався на те, що із ним відповідного договору про надання послуг із КЕВ м. Одеси укладено не було.

У підготовче засідання призначене на 17.09.2018 року з`явилася представник КЕВ м.Одеси Федорченко Л.В., позовні вимоги позивача підтримала, просила їх задовольнити, проти прийняття відзиву на позов не заперечувала.

У підготовче засідання 17.09.2018 року з`явився ОСОБА_1 , позовні вимоги КЕВ м.Одеси не визнав, заявив клопотання щодо направлення справи до Малиновського районного суду м.Одеси за підсудністю, так як він зареєстрований та постійно проживає з 2006 року за адресою: АДРЕСА_3 .

Ухвалою суду від 17.09.2018 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про передачу справи за підсудністю до Малиновського районного суду м.Одеси відмовлено.

Ухвалою суду від 17.09.2018 року по справі було закрито підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду по суті на 22.11.2018 року.

У зв`язку із слуханням іншої справи, розгляд зазначеної справи відкладено на 19.02.2019 р..

У судове засідання 19.02.2019 року з`явився, просив суд розглянути клопотання, подане ним 22.11.2018 року щодо долучення до матеріалів справи письмових доказів, та задовольнити його.

У судове засідання призначене на 19.02.2019 року з`явилася представник позивача Федорченко Л.В. (по довіреності від 11.01.2019 року), проти задоволення клопотання відповідача про приєднання до матеріалів справи доказів заперечувала, та зазначила, що надані суду докази не стосуються даної справи.

Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, на місці ухвалив: відмовити у клопотанні ОСОБА_1 про приєднання до справи копій документів, поданих 22.11.2018 року, оскільки вони не надані як засвідчені та не стосуються відповідача.

Представник позивача у судовому засіданні пояснила, що відповідач є військовослужбовцем і йому та його сину було надано дві кімнати та особовий рахунок відкрито на відповідача. Потім йому надали квартиру, але відповідач належним чином не здав житло і особовий рахунок досі оформлений за ним. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 01.07.2013 року було зобов`язано ОСОБА_1 та ОСОБА_5 звільнити два приміщення площею 33,75 кв.м адміністративної будівлі №9 військового містечка № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_4 , але зазначене рішення досі не виконано. У період з 2013 року відповідач фактично мешкає у зазначених приміщеннях.

На питання головуючого, представник позивача зазначила, що ще в 2013 році було рішення суду, в якому році ОСОБА_1 було надано квартиру вона не пам`ятає, не знає чи відповідач проживає в зазначених приміщеннях, але в спірній період з серпня 2013 року по лютий 2017 року він там мешкав. Досі триває виконавче провадження, усі дії державного виконався відповідач оскаржує.

ОСОБА_1 у судовому засідання пояснив, що в 2005 році отримав квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , за зазначеною адресою зареєстрований та проживає, особистий рахунок та договори з виконаннями послуг укладені з ним. Із КЕВ м.Одеси не було укладено жодного договору, у зв`язку з чим відсутні обов`язки. За адресою: АДРЕСА_1 , 6 проживає його син ОСОБА_5 з сім`єю. Позивач також пояснив, що з 14.03.2013 року всі забудови військової частини було прийнято на баланс КЕВ м.Одеси, а до того часу будь-яких боргів у сина не було. Із 2009 року ці будівлі мають намір знести під забудову, у зв`язку з чим відключені тепло, світло та вода. Обленерго з КЕВ жодних договорів не укладали. У 2013 та 2017 роках звертався з заявами до Приморської районної адміністрації м.Одеси, Обленерго за довіреністю від сина, у зв`язку з тим, що з 2005 року у спірному приміщенні не проживає. Є судове рішення за 2013 рік, в якому зазначено, що зазначена будівля є житловим приміщенням. Також зазначив, що за адресою: АДРЕСА_5 , зареєстровані його син ОСОБА_5 та онук ОСОБА_7 . Також відповідач пояснив, що 17.10.2016 року було видано судовий наказ про стягнення з нього заборгованості за комунальні послуги, але ухвалою суду від 23.03.3017 року зазначений наказ було скасовано за заявою ОСОБА_1 . У задоволенні позову КЕВ м.Одеси ОСОБА_1 просив відмовити, так як за зазначеною адресою не проживає

Представник позивача просила позов задовольнити, зазначивши, що є Акт обстеження військового містечка за 2017 рік, в якому встановлено, що у зазначеному приміщені досі проживає ОСОБА_1 , який отримав квартиру, але залишився проживати у спірних приміщеннях. Крім того, у спірному приміщенні зареєстровані син відповідача - ОСОБА_5 з дитиною. На теперішній час є спір про виселення останніх з спірного приміщення. Також зазначила, що з позовом до ОСОБА_5 позивач не звертався.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що безпосереднє керівництво Збройними Силами України здійснює Міністерство оборони України, яке відповідно до ст.3 Закону «Про Збройні Сили України» є центральним органом влади і військового управління. Як орган виконавчої влади, Міністерство оборони України є органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про Збройні Сили України» організаційно Збройні Сили України складаються із органів військового управління, об`єднань, з`єднань, військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій.

Квартирно-експлуатаційний відділ м.Одеси відповідно Статуту гарнізонної та вартової служб Збройних Сил України, наказу МОУ від 03.07.13 року №448 «Про затвердження Положення про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України» (як і раніше діючого від 21.04.11 року №215) та Положенням про КЕВ м.Одеси є державною військовою бюджетною установою, що здійснює квартирно-експлуатаційне забезпечення військових частин, установ та військових містечок, дислокованих у межах відповідальності.

Зокрема, до повноважень КЕВ м.Одеси належить проведення розрахунків з постачальниками за комунальні послуги та енергоносії, спожиті військовими частинами (на території військових містечок) відповідно асигнувань з державного бюджету (за Договорами, укладеними згідно ЗУ «Про здійснення державних закупівель»).

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, у зв`язку з тим, що на території військового містечка № НОМЕР_1 за приміщення (кімнати № АДРЕСА_6 виникла заборгованість за сплату комунальних послуг за період із серпня 2013 року по лютий 2017 року у розмірі 19 724,59 грн..

Також, судом встановлено, що в період проходження військової служби ОСОБА_1 разом із сім`єю (дружина та син ОСОБА_8 ) у зв`язку з відсутністю в нього постійного житла у м.Одесі було надано для тимчасового проживання два приміщення загальною площею 33,75 кв.м адміністративної будівлі АДРЕСА_7 .

Як встановлено із пояснень відповідача та вказані обставини встановлені Приморським районним судом м. Одеси за розглядом справи №2/1522/11374/11, згодом у вказані приміщення вселився син відповідача - ОСОБА_5 , який був зареєстрований 31.03.2006р. за адресою АДРЕСА_8 , та він там мешкає разом зі своєю дитиною.

Згідно витягу з протоколу №2 засідання житлової комісії штабу та управління Південного оперативного командування від 19.01.2005р. ОСОБА_1 був забезпечений житлом за рахунок житлового фонду Міністерства оборони України (на склад сім`ї - він, дружина, син) а саме: 3-х кімнатною квартирою в АДРЕСА_3 .

Отже, у подальшому, відповідача ОСОБА_1 знято з реєстраційного обліку зі спірного приміщення 21.04.2006р. та зареєстровано 05.05.2006р. за адресою АДРЕСА_3 .

Зазначені обставини підтверджуються рішеннями першої та другої інстанції суду винесеними за розглядом справи № 2/1522/11374/11 за позовом Військового прокурора Одеського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про виселення.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05.03.2012 року, зміненим рішенням апеляційного суду Одеської області від 01.07.2013 року, було задоволено позов військового прокурора Одеського гарнізону в інтересах держави в особі МОУ та зобов`язано ОСОБА_1 , ОСОБА_5 усунути перешкоди у здійсненні МОУ та квартирно-експлуатаційному відділу м. Одеси права користування та розпорядження двома приміщеннями, пл.. 33,75 кв.м., адміністративної будівлі №9 військового містечку № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_4 , шляхом звільнення цього приміщення (а.с.61-62).

Згідно пояснень відповідача він до теперішнього часу проживає за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується також довідкою (випискою із домової книги про склад сім`ї та реєстрацію) від 21.08.2017 року (а.с.85).

У приміщеннях за адресою: АДРЕСА_2 , із 31 березня 2006 року зареєстрований встановленим порядком та постійно проживає син відповідача ОСОБА_5 із сином ОСОБА_6 , що підтверджується відповідною відміткою в його паспорті серії НОМЕР_2 , карткою реєстрації особи, Довідкою про реєстрацію місця проживання/перебування особи від 01.03.2013 року № 14/403 та Довідкою (витягом з домової книги про склад сім`ї та прописку) від 16.05.2016 року № 622 (а.с.88-92).

Зазначене не спростоване належними та допустимими доказами із боку позивача.

Вирішуючи спір суд виходить із наступного.

Приписами ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 13 ЦК України, а саме цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Таким чином, між позивачем та відповідачем виникли відносини, що породжують права та обов`язки, оскільки позивач надає житлово-комунальні послуги, відповідач ними користуються.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином, згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, одностороння відмова не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24.06.2004р. (надалі Закон України «Про житлово-комунальні послуги») передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг. При цьому, такому праву відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Аналогічний обов`язок споживача (наймача, власника) закріплено в ст. 68 ЖК України, згідно з якою наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Як зазначив Верховний Суд України, під час розгляду справи № 6-59цс13 від 30.10.2013р., споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними, і відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг в такому випадку не може бути підставою для звільнення споживача від їх оплати у повному обсязі. Аналогічні висновки висловлені Верховним Судом України і під час розгляду цивільної справи № 6-2951цс15.

Між тим, за розглядом справи судом встановлено, і що не спростовано позивачем належними та допустимими доказами, ОСОБА_1 не є споживачем комунальних послуг у приміщеннях (кімнати №№5, 6) по АДРЕСА_9 за вказаний у позові період.

Починаючи з 2006 року відповідач разом із дружиною та сином ОСОБА_8 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Так, відповідно до частин 1 та 2 статті 51 Цивільного процесуального кодексу України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Із зазначеного необхідно зробити однозначний висновок, що, як заміна первісного відповідача належним відповідачем, так і залучення до участі у справі іншої особи, як співвідповідача, - здійснюється судом виключно за клопотанням позивача.

При цьому, суд звертає увагу на те, що частинами 4 та 5 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України, встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Судом в ході розгляду даної справи створені усі необхідні умови для реалізації позивачем своїх прав на подання заяв та клопотань. Між тим, клопотань щодо заміни сторони відповідача представник позивача до суду не надав.

У силу вимог ст. 51 ЦПК України, суд позбавлений самостійно визначатися з колом відповідачів, а обов`язок щодо роз`яснення права позивача на звернення до суду з клопотання про заміну неналежного відповідача належним чи залучення до участі у справі іншого співвідповідача судом виконаний в повному обсязі, а тому, оскільки, позовні вимоги про стягнення коштів за комунальні послуги пред`явлені до не належного відповідача, суд вважає, що це є підставою для відмови в їх задоволенні.

Крім того, з боку позивача до суду не надано доказів щодо укладення ними договорів із постачальниками відповідних послуг та пов`язаних з цими послугами витрат..

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність і достатність кожного доказу окремо, а також взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати у силу ст. 141 ЦПК України слід залишити за позивачем.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1116, 22, 509-510, 525, 526-527, 614, 625, 627, 901-903 ЦК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», ст.ст. 2, 4, 10-13, 27, 43, 49, 51, 76, 81, 89, 95, 133, 141, 247, 210, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:
У задоволенні позову Квартирно-експлуатаційного відділу м.Одеси (, місцезнаходження: м. Одеса, вул. Єврейська, 13) до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 ) про стягнення заборгованості за комунальні послуги - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.

Повний текст рішення складено 01.03.2019 року.

Суддя Л.В. Домусчі