П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2019 року

м. Рівне

Справа № 566/3/19

Провадження № 22-ц/4815/380/19

Ухвалу (повним текстом) постановлено

Млинівським районним судом у смт. Млинів

Рівненської області 08.01.2019.

Головуючий у суді першої інстанції: ОСОБА_1

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Бондаренко Н.В., Ковальчук Н.М.

секретар судового засідання: Ковальчук Н.М.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_2;

відповідач: Млинівський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області;

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: ОСОБА_3 і ОСОБА_4;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Публічне акціонерне товариство "Українська Інноваційна Компанія";

за участі ( в апеляційному суді): відсутні,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Млинівського районного суду від 08 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Млинівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: ОСОБА_3 і ОСОБА_4; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Публічне акціонерне товариство "Українська Інноваційна Компанія"; про зняття арешту з майна,

в с т а н о в и в:

02 січня 2019 року в суд звернулася ОСОБА_2 з позовом до Млинівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області (далі Млинівський РВ ДВС), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: ОСОБА_3 і ОСОБА_2; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Публічне акціонерне товариство "Українська Інноваційна Компанія" (далі ПАТ "Українська Інноваційна Компанія"); про зняття арешту з майна.

Ухвалою Млинівського районного суду від 08 січня 2019 року відмовлено ОСОБА_2 у відкритті провадження у справі за зазначеним позовом і повернуто позивачу 704, 80 гривень сплаченого судового збору (квитанція №20 від 18.12.2018; отримувач: УК у Млинівському районі, 22030001, код отримувача: 37914958; банк отримувача: 899998; Казначейство України (ел. адм. подат.), рахунок: 7242).

На ухвалу суду позивачем подано апеляційну скаргу, де покликалася на неповноту з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права.

На її обґрунтування зазначалося про неврахування судом того, що при зверненні до приватного нотаріуса Млинівського районного нотаріального округу за видачею свідоцтва про право на спадщину за законом останнім було відмовлено, посилаючись на існування арешту на все нерухоме майно, яке належало її батькові як спадкодавцю. Щодо цього нотаріусом було винесено відповідну постанову і рекомендовано звернутися до суду за її оскарженням. При з'ясуванні обставин встановлено, що арешт накладено при здійсненні виконавчого провадження, яке перебувало у відділі державної виконавчої служби протягом часу з 07 квітня 2006 року по 23 липня 2010 року. Виконавче провадження закінчене, однак пунктом 1 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" як підставою для його припинення не передбачалося зняття арешту.

Окрім цього, відповідно до змісту Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта №147164030 від 28.11.2018 неможливо однозначно ідентифікувати підставу накладення арешту.

З огляду на викладене і покликаючись на ст. 16 ЦК України, пункт 11 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 №5 "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна" та пункти 4.15-4.17 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції з передачею питання на новий розгляд до суду, який постановив ухвалу.

Відзиви на апеляційну скаргу учасниками справи чи їх представниками не подавалися.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи позивача, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги.

Відмовляючи позивачу у відкритті провадження у справі за її позовом, суд першої інстанції виходив із того, що подана позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Зокрема, вказав, що арешт на майно було накладено судовими чи слідчими органами, при цьому постанова нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом заінтересованими особами не оскаржена, а тому стверджував, що ОСОБА_2 не втратила можливості отримання зазначеного свідоцтва у нотаріальному порядку.

Проте з такими висновками погодитися не можна.

Як убачається з матеріалів справи, 02 січня 2019 року до суду звернулася ОСОБА_2 з позовом до Млинівського РВ ДВС, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: ОСОБА_3 і ОСОБА_2; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ПАТ "Українська Інноваційна Компанія"; про зняття арешту з майна.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що після смерті батька відкрилася спадщина, на майно, з якого вона складається, ще раніше, в ході виконавчого провадження, було накладено арешт. Виконавче провадження закінчене 23 липня 2010 року, однак обтяження на майно залишилося чинним. З огляду на ці обставини спадкоємець не може отримати свідоцтво про право власності на спадщину за законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація обтяжень, а з урахуванням положень ст. 26 цього Закону і скасування державної реєстрації, проводиться на підставі рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили.

Згідно зі ст.ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обовязків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що предявляється особі.

Ключовими принципами цієї статті є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також основоположними елементами права на справедливий суд. Виходячи з конструкції ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, можна зробити висновок, що у ній закріплено такі елементи права на судовий захист: 1.) право на розгляд справи; 2.) справедливість судового розгляду; 3.) публічність розгляду справи та проголошення рішення; 4.) розумний строк розгляду справи; 5.) розгляд справи судом, встановленим законом; 6.) незалежність і безсторонність суду.

Право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому, особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя.

З розяснень, даних Пленумом Верховного суду України у пункті 8 своєї постанови від 01.11.1996 №9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", вбачається, що з урахуванням конституційного положення про те, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами, юрисдикція яких поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (стаття 124 Конституції України), судам підвідомчі всі спори про захист прав і свобод громадян. Суд не вправі відмовити особі в прийнятті позовної заяви чи скарги лише з тієї підстави, що її вимоги можуть бути розглянуті в передбаченому законом досудовому порядку.

Тому за таких обставин доводи апеляційної скарги є обґрунтованими і підлягають до задоволення.

Крім того, справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Підставою для скасування оскаржуваної ухвали відповідно до пунктів 3, 4 ст. 379 ЦПК України є невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до порушення норм процесуального права, через що неправильно вирішено питання про відкриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Млинівського районного суду від 08 січня 2019 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий С.В. Хилевич

Судді: Н.В. Бондаренко

ОСОБА_5