Постанова

Іменем України

06 березня 2019 року

м. Київ

справа № 761/22031/15-ц

провадження № 61-28138св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Ступак О. В. (суддя-доповідач), Кузнєцова В. О., Погрібного С. О.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 на рішення Деснянського районного суду м. Києва

від 07 листопада 2016 року у складі судді Журавської О. В. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 18 травня 2017 року у складі колегії суддів: Білич І. М.,

Болотова Є. В., Поліщук Н. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 16 травня 2008 року Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_4 укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 65 000,00 доларів США та зобов'язався його повернути у встановлені строки відповідно до умов договору.

На забезпечення виконання зобов'язання за цим договором 16 травня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 укладений договір поруки за № 203506.

Крім того, з метою забезпечення виконання зобов'язань за зазначеним вище кредитним договором, між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 укладений договір застави від 19 червня 2008 року № 129914.

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого позивач набув право вимагати від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитним та забезпечувальним договором.

Посилаючись на вказані обставини, ПАТ «Дельта Банк» просило солідарно стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором у сумі 3 554 304,57 грн, із яких: заборгованість за тілом кредиту - 1 235 345,89 грн, заборгованість за відсотками -

1 563 442,86 грн, пеня - 706 444,86 грн, 3 % від простроченої заборгованості за тілом кредиту - 28 283,69 грн, 3 % від простроченої заборгованості за відсотками -

20 787,27 грн.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 18 травня 2016 року позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4,

ОСОБА_5 на користь ПАТ Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 3 554 304,57 грн, із яких: заборгованість за тілом кредиту - 1 235 345,89 грн, заборгованість за відсотками - 1 563 442,86 грн, пеня - 706 444,86 грн, 3 % від простроченої заборгованості за тілом кредиту - 28 283,69 грн, 3 % від простроченої заборгованості за відсотками - 20 787,27 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 27 липня 2016 року заяву представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 задоволено. Заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 18 травня 2016 року скасовано та призначено розгляд справи у загальному порядку.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 07 листопада 2016 року позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПАТ Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі

3 554 304,57 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду мотивоване тим, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином і відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а тому позичальник повинен повернути кредит та сплатити визначені умовами договору додаткові витрати.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 18 травня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 відхилено. Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 07 листопада 2016 року залишено без змін.

Постановляючи ухвалу про відхилення апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, який всебічно та повно з'ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази та ухвалив законне і обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У червні 2017 року представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 07 листопада 2016 року

та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 18 травня 2017 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами першої і апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що матеріали справи не містять жодного належного доказу на підтвердження зарахування коштів на поточний рахунок позичальника, а тому у судів першої та апеляційної інстанцій не було жодних підстав вважати зобов'язання банку за кредитним договором виконаними, вважати відповідачів зобов'язаними проводити виплати за кредитним договором і як наслідок ухвалити рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором та договором поруки.

Станом на час розгляду вказаної справи у Верховному Суді від інших учасників справи не надходило відзивів на касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 червня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

У листопаді 2017 року від представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 надійшло клопотання про приєднання до матеріалів касаційного провадження фотокопії висновку експерта від 13 липня 2017 року № 8-4/1196.

Указане клопотання не є доповненням до касаційної скарги в розумінні статті 330 ЦПК України, яка була чинною на час їх подання до суду касаційної інстанції, а тому воно підлягає розгляду в загальному процесуальному порядку.

Клопотання представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 про приєднання до матеріалів касаційного провадження фотокопії висновку експерта від 13 липня

2017 року № 8-4/1196 не підлягає задоволенню, оскільки згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, відповідно і долучати нові докази на стадії касаційного перегляду.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ вказану справу передано до Верховного Суду.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін з огляду на таке.

Судом встановлено, що 16 травня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_4 укладений кредитний договір № 0, згідно з яким банк зобов'язується надати позичальнику кредитні кошти в іноземній валюті в сумі 65 000,00 доларів США, що еквівалентно

328 250,00 грн, зі сплатою 13,50 % річних на строк до 18 травня 2015 року. При цьому сторони обумовили, що гривневий еквівалент суми кредиту зазначається в договорі лише в разі надання банком кредиту в іноземній валюті.

Банк зобов'язання за договором виконав, а саме відповідачу були надані кредитні кошти, що підтверджується заявою на видачу готівки від 16 травня 2008 року № 29.

Позичальник має право отримувати кредитні кошти у вигляді одного траншу або декілька траншів, загальна сума яких не може перевищувати розміру суми кредиту, зазначеного в цьому пункті договору, для чого надає банку письмову заяву (за формою згідно вимог банку), в якій зазначає суму траншу та бажану дату його отримання. Така заява позичальника, укладена та надана згідно цього договору, є підставою для видачі банком траншу позичальнику.

16 травня 2008 року в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 укладений договір поруки № 203506, за умовами якого остання поручалася перед кредитором за виконання усіх зобов'язань ОСОБА_4 у їх повному обсязі як солідарний із позичальником боржник.

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого позивач набув право вимагати від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитним та забезпечувальним договором.

Нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до статті 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою, порукою, заставою.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

За змістом статті 10 ЦПК України2004 року цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, правильним є висновок суду першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, що позичальник не виконує умови кредитного договору щодо своєчасного повернення суми отриманого кредиту та сплати нарахованих за кредитними коштами відсотків, що є підставою для стягнення з позичальника та поручителя у солідарному порядку отриманих позичальником коштів та відсотків за користування кредитом, відповідно до вимог статті 526 ЦК України, якою передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Наведені у касаційній скарзі доводи аналогічні доводам апеляційної скарги, які були предметом дослідження судом апеляційної інстанції, і їм надана належна правова оцінка.

Доводи касаційної скарги про те, що матеріали справи не містять жодного належного доказу на підтвердження зарахування коштів на поточний рахунок позичальника, а тому у судів першої та апеляційної інстанцій не було жодних підстав вважати зобов'язання банку за кредитним договором виконаними, вважати відповідачів зобов'язаними проводити виплати за кредитним договором і як наслідок ухвалити рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором та договором поруки є безпідставними, оскільки факт отримання позичальником кредитних коштів підтверджується заявкою на видачу готівки, яка міститься в матеріалах справи, та не спростований відповідачем під час розгляду справи.

Подане представником заявника клопотання про приєднання до матеріалів касаційного провадження фотокопії висновку експерта не може бути прийнято до уваги, оскільки на стадії касаційного перегляду справи суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанцій.

Інші доводи касаційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки зводяться до переоцінки доказів, а відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції під час розгляду справи в касаційному порядку перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

При цьому Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Таким чином, наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів та не дають підстав вважати, що судами порушено норми матеріального та процесуального права.

Оскаржувані судові рішення містять висновки щодо результатів оцінки зібраних у справі доказів, відповідають вимогам статей 213-215, 315 ЦПК України 2004 року щодо законності й обґрунтованості.

Вищевикладене свідчить про те, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 07 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 18 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

В.О. Кузнєцов

С.О. Погрібний