ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2019 року м. Київ

справа № 759/16445/18

провадження № 22-ц/824/7344/19

Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Іванової І.В.

суддів - Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.

при секретарі - Ярмак О.В.

сторони :

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Святошинького районного суду міста Києва від 07 лютого 2019 року у складі судді Коваль О.А., повний текст складений 05.03.2019 року,

встановив:

У жовтні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що вона є одноосібним власником цієї квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 13.06.2007 р. державним нотаріусом КМНО Зубченко Л.С. на 1/6 цієї квартири, свідоцтва про право на спадщину, виданого державним нотаріусом КМНО Щербина Я.О. на 1/3 частину цієї квартири та договору купівлі-продажу 1/2 частини квартири, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Габріель Л.Є..

Разом із позивачем, у квартирі також зареєстровані її син ОСОБА_3 та колишній співмешканець - ОСОБА_2 , який в квартирі вже більше п`яти років не проживає, ще влітку 2012 року він виїхав до іншого місця проживання, яке невідоме позивачу, жодних своїх контактних даних не залишив. Враховуючи, що між сторонами відсутня домовленість про збереження за відповідачем житлової площі за період його не проживання в цій квартирі та оскільки він не проживає в належній позивачу квартирі понад п`ять років, вона вимушена звернутись до суду із даним позовом.

Заочним рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 07 лютого 2019 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права та винести нове, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, вона як власник має право вимагати усунення відповідних перешкод. Крім того, ОСОБА_1 зазначила, що судом безпідставно не взято до уваги що на підтвердження позовних вимог нею було надано суду Акт від 20.08.2017 року про не проживання відповідача за місцем реєстрації більше п`яти років, що є підставою для задоволення її вимог.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача до суду не надходив.

Позивач та її представник до суду апеляційної інстанції не з`явились, надіславши заяву про розгляд справи без їх участі.

У зв`язку з тим, що місце перебування відповідача ОСОБА_2 суду невідоме, останнього викликано в судове засідання через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України.

Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик, особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

За обставин, коли сторони, належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе, відповідно до ст. 371, ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи та вимоги апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є одноосібним власником квартири за адресою: АДРЕСА_2 , про що свідчать досліджені судом свідоцтво про право на спадщину, видане 13.06.2007 р. державним нотаріусом КМНО Зубченко Л.С. на 1/6 цієї квартири; свідоцтво про право на спадщину, видане державним нотаріусом КМНО Щербина Я.О. на 1/3 частину цієї квартири; договір купівлі-продажу частини квартири, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Габріель Л.Є., на 1/2 частини цієї квартири; а також витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності й Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.14-15).

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином Соціалістичної Народної Лівійської Арабської ОСОБА_2 та є батьком дитини позивача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідач зареєстрований в спірній квартирі АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності позивачу з 04.08.2009 року (а.с.18).

Згідно Акту про не проживання особи за місцем реєстрації від 20.08.2017 року, завіреному головою правління ЖБК «Домобудівельник», комісія у складі мешканців будинку АДРЕСА_3 , підтвердила що відповідач фактично за вказаною адресою не проживає більше п`яти років (а.с.13).

З копії паспорту відповідача, наданого 27.06.2019 року Святошинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану на запит суду, вбачається, що термін перебування ОСОБА_6 на території України було продовжено до 28 квітня 2009 року.

Зазначені обставини підтверджені матеріалами справи.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком з наступних підстав.

Відповідно до статті 319 ЦК України зазначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує.

Відповідно до частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Права власника житлового будинку, квартири визначені статтями 317, 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до частини 2 статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачка посилалася на те, що за час спільного проживання дозволила відповідачу зареєструвати місце його проживання в її квартирі, проте в подальшому склалися обставини, що призвели до неможливості спільного проживання та сімейного життя, тому відповідач ще влітку 2012 року виїхав з квартири до іншого місця проживання, не залишивши про себе будь - яких контактних даних.

Таким чином, заслуговують на увагу доводи скарги позивача, оскільки на думку судової колегії вирішуючи спір, суд першої інстанції помилково не взяв до уваги докази надані позивачем на підтвердження її позовних вимог, зокрема Акту про не проживання відповідача за місцем реєстрації без поважних причин більше п`яти років, який узгоджується з іншими матеріалами справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 15 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає позовні вимоги доведеними, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову та визнання відповідача таким, що втратив право на користування квартирою АДРЕСА_1 , власником якої є позивач.

Відповідно до ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює або скасовує рішення, відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381 ЦПК України, Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 07 лютого 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати громадянина Соціалістичної Народної Лівійської Арабської ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1762 грн. 30 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді :