Номер провадження 2/331/946/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2019 року місто Запоріжжя

Жовтневий районний суд міста Запоріжжя в складі:

головуючого - судді Антоненко М.В.

при секретарі Андрієнко С.О.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , 3-і особи: Запорізька Регіональна Біржа Нерухомості, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання договору міни нерухомого майна дійсним,

ВСТАНОВИВ:

29.03.2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , 3-і особи: Запорізька Регіональна Біржа Нерухомості, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання договору міни нерухомого майна дійсним.

В обґрунтування уточнених позовних вимог зазначено, що на підставі свідоцтва № НОМЕР_1 про право власності на житло виданого Шевченківським райвиконкомом м. Запоріжжя від 20.12.1993 року позивачу ОСОБА_1 (до шлюбу ОСОБА_6 ), ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , належало кожному з нас на праві власності по 1/5 частки квартири АДРЕСА_1 .

01 березня 1994 року між позивачем, третіми особами по справі - ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , власником житлового будинку АДРЕСА_2 , у відповідності до результатів біржових торгів, які відбулись на Запорізькій Регіональній Біржі Нерухомості, було укладено Договір міни нерухомості № АДРЕСА_3 .М.

Даний Договір на підставі статті 15 Закону України від 10.12.1991 року «Про товарну біржу» зареєстрований Запорізькою Регіональною Біржею Нерухомості в «Журналі реєстрації угод по міні (оренді) нерухомості» 01 березня 1994 року за №23 .М.

За цим Договором позивач та ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 обміняли належну їм на праві власності квартиру АДРЕСА_1 на належний ОСОБА_9 на праві власності житловий будинок АДРЕСА_2 .

01 березня 1994 року зазначений вище Договір міни нерухомості від 01 березня 1994 року №23 .М. у відповідності до вимог статті 227 Цивільного кодексу Української РСР було зареєстровано у Орендному підприємстві «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації», запис у реєстровій книзі за № 144 р № 21534, про що їм було видано Реєстраційне посвідчення від 01.03.1994 року.

Усі умови договору ними виконані, вони поселилися у будинку, зробили ремонт, де проживають на теперішній час.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_9 .

На даний час позивач ОСОБА_1 має намір розпорядитися своєю часткою, але не має можливості у зв`язку з тим, що вказаний договір нотаріально не посвідчений та ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , померли.

На підставі вищевикладеного просить суд визнати дійсним Договір міни нерухомості від 01.03.1994 року № 23.М, який у відповідності до результатів біржових торгів, що відбулися 01.03.1994 року на Запорізькій Регіональній Біржі Нерухомості, був укладений між ОСОБА_1 ( ОСОБА_6 ), ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 ( ОСОБА_6 ) та ОСОБА_9 , зареєстрований Запорізькою Регіональною Біржею Нерухомості в «Журналі реєстрації угод по міні (оренді) нерухомості» 01.03.1994 року за № 2.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01.04.2019 року по справі відкрите провадження, ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін. Справу призначено у підготовче судове засідання на 17.05.2019 року на 13 год. 30 хв.

В підготовче судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, надала суду заяву в якій просить розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Також у підготовче судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги визнає в повному обсязі.

Треті особи: представник Запорізької Регіональної Біржи Нерухомості, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 не з*явилися про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Про причину неявки суд не повідомили.

З огляду на визнання відповідачем позову, суд на підставі ч.3 ст. 200, ч.4 ст. 206 ЦПК України вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження.

У зв`язку із неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого пристрою не здійснювалося.

Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, прийшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справ або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно частини 1 статті 95 Цивільного процесуального кодексу України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

письмовими, речовими і електронними доказами;

висновками експертів;

показаннями свідків.

Згідно статті 77 Цивільного процесуального кодексу України,належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 01.03.1994 року між ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 з одного боку та ОСОБА_9 з іншого боку був укладений договір міни, відповідно до якого сторони провели обмін двокімнатної квартири АДРЕСА_1 домоволодіння АДРЕСА_2 (а.с. 11). Вказаний договір міни було укладено та посвідчено Запорізькою Регіональною Біржею Нерухомості № 23.М.

01 березня 1994 року зазначений вище Договір міни нерухомості від 01 березня 1994 року №23.М. у відповідності до вимог статті 227 Цивільного кодексу Української РСР було зареєстровано у Орендному підприємстві «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації», запис у реєстровій книзі за № 144 р № 21534, про що їм було видано Реєстраційне посвідчення від 01.03.1994 року. (а.с. 12).

Усі умови договору були виконані, вони поселилися у будинку, зробили ремонт, де проживають на теперішній час.

12 червня 1998 року ОСОБА_8 уклала шлюб з ОСОБА_12 , після реєстрації якого змінила прізвище на « ОСОБА_13 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 виданим 12.06.1998 року відділом реєстрації актів громадянського стану Орджонікідзевського району м. Запоріжжя, Україна (а.с.7).

08 липня 2016 року ОСОБА_14 уклала шлюб з ОСОБА_15 , після реєстрації якого змінила прізвище на « ОСОБА_16 » що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 виданим 08.07.2016 року Вознесенівським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (а.с.6).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 виданим 22.06.2006 року Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького обласного управління юстиції (а.с. 13).

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_9 , що підтверджується актовим записом про смерть № 1506 від 13.02.2008 року (а.с. 14).

На даний час позивач ОСОБА_1 має намір розпорядитися своєю часткою, але не має можливості у зв`язку з тим, що вказаний договір нотаріально не посвідчений, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , померли.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 5 ЦК Українита п. 4 Прикінцевих та Перехідних Положень ЦК передбачено, що правовий статус майна, а також права та обов`язки суб`єктів цивільних правовідносин щодо цього майна визначаються нормами матеріального права, які були чинними на час його створення або набуття.

Положеннямист. 42 ЦК (в редакції 1963 року), які мають застосовуватися до спірних правовідносин, дозволялося укладення цивільно-правових угод у вигляді усної та письмової форми (простої або нотаріальної).

Відповідно до ст. 241, 242 ЦК (в редакції 1963 року) за договором міни між сторонами провадиться обмін одного майна на інше. Кожний з тих, хто бере участь у міні, вважається продавцем того майна, яке він дає в обмін, і покупцем майна, яке він одержує. До договору міни застосовуються відповідно правила про договір купівлі-продажу, якщо інше не випливає зі змісту відносин сторін.

Згідно з вимогамист. 227 ЦК України (в редакції 1963 року) договір купівлі-продажу житлового будинку повинен бути укладений у письмовій формі з обов`язковим нотаріальним посвідченням.

Невиконання цих вимог тягне недійсність такої угоди із застосуванням наслідків реституції, передбачених ч. 2ст. 48 ЦК (в редакції 1963 року).

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року членами біржі є прийняті до її складу вітчизняні та іноземні юридичні і фізичні особи. Член товарної біржі має право здійснювати біржові операції на біржі. Біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю-продаж товарів, допущених до обігу на товарній біржі, якщо її учасники - члени біржі, якщо вона зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.

Зазначена норма закону суперечила чинній на той час ст. 227 ЦК УРСР 1963 року, згідно з якою договір купівлі-продажу повинен бути нотаріально посвідчений та підлягав реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР 1963 року, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В такому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» №3 від 28.04.1978 визначено, що суд на підставі ч. 2ст. 47 ЦК УРСР1963 року за вимогою сторони, яка виконала угоду, вправі визнати угоду дійсною. Це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору або для його укладення були наявні передбачені законом обмеження. Крім того, суд перевіряє, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов.

Згідно до ч. 1ст. 715 ЦК України за договором міни (бартеру) кожна із сторін зобов`язується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар.

Як зазначено в ст. 716 ЦК України до договору міни застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, договір контрактації або інші договори, елементи яких містяться в договорі міни, якщо це не заперечить суті зобов`язання.

Ст. 9 Житлового Кодексу України вказує, що громадяни України мають право на придбання будинків і квартир на біржових торгах.

При укладанні договору міни від 06.11.1997 року сторони керувались ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», відповідно до якої угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Саме тому вони вважали, що договір міни укладено згідно вимог чинного на той час законодавства.

У відповідності до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР та п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України 28.04.1978 р. № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення, виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, вправі визнати угоду дійсною.

В укладеному договорі міни сторони повністю оговорили усі істотні умови договору. Усі зобов`язання за договором міни нерухомого майна сторонами виконані в повному обсязі, а саме: вони передали один одному предмети нерухомого майна. Факт виконання умов укладеного договору не оскаржено і ніким не оспорюється.

Оскільки угода була зареєстрована на біржі, фактично виконана сторонами, інформації про наявність обтяження нерухомого майна з часу укладення угоди та до часу звернення з позовом до суду немає, суд дійшов висновку про необхідність захисту прав власника та задоволення позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 12,13, ч. 3 ст. 200, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , 3-і особи: Запорізька Регіональна Біржа Нерухомості, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання договору міни нерухомого майна дійсним, задовольнити.

Визнати дійсним Договір міни нерухомості від 01.03.1994 року № 23.М, який у відповідності до результатів біржових торгів, що відбулися 01.03.1994 року на Запорізькій Регіональній Біржі Нерухомості, був укладений між ОСОБА_17 ОСОБА_6 ), ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , зареєстрований Запорізькою Регіональною Біржею Нерухомості в «Журналі реєстрації угод по міні (оренді) нерухомості» 01.03.1994 року за № 2.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до ті. п. 15.5 п. 15 ч. 1 Розділу. ХШ «Перехідні Положення» ЦГІК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_5 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 , РНОКПП: НОМЕР_6 .

3-я особа: ОСОБА_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_7 .

3-я особа: ОСОБА_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_8 .

3-я особа: ОСОБА_5 , мешкає за адресою: АДРЕСА_6 , РНОКПП: НОМЕР_9 .

Суддя: М.В. Антоненко