Справа № 461/3682/19 Головуючий у 1 інстанції: Мисько Х.М.
Провадження № 22-ц/811/2695/19 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Жукровської Х.І.

з участю заявника ОСОБА_1 , представника заінтересованої особи Магировського Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 22 липня 2019 року в складі судді Мисько Х.М. у справі за скаргою ОСОБА_1 на постанову старшого державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Лесько Н.М. від 18.04.2019 року про закінчення виконавчого провадження,-

встановила:

У травні 2019 року стягувач у виконавчому провадженні ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на постанову старшого державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Лесько Н.М. від 18.04.2019 року про закінчення виконавчого провадження.

В обгрунтування поданої скарги покликався на те, що оскаржувана постанова суперечить вимогам чинного законодавства та винесена при частковому виконанні рішення суду, а не повному, оскільки, рішення суду про стягнення на користь ОСОБА_1 6500 доларів США фактично не виконане, оскільки 51905,53 грн. є еквівалентом 1975,37 доларів США, а не 6500 доларів США.

Просив визнати постанову про закінчення виконавчого провадження №34478672 від 18.04.2019 року протиправною та скасувати; визнати незаконною бездіяльність старшого державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Лесько Наталії Миколаївни в частині не вчинення в повному обсязі виконавчих дій, які призвели до невиконання рішення суду у виконавчому провадженні № 34478672 по виконавчому листу виданого 16 травня 2012 року Галицьким районним судом м. Львова.

Оскаржуваною ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 22 липня 2019 року у задоволені скарги ОСОБА_1 на постанову старшого державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Лесько Н.М. від 18.04.2019 року про закінчення виконавчого провадження - відмовлено.

Ухвалу суду оскаржив стягувач ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі зазначає, що з судового рішення не зрозуміло, з яких мотивів відхилені його аргументи. Звертає увагу, що в обґрунтування поданої скарги покликався на те, що державний виконавець при виконанні рішення, яке набрало законної сили, передчасно закрив виконавче провадження при відсутності факту повного виконання рішення суду.

Суд не взяв до уваги, що відповідно до частини 2 статті 533 ЦК України, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Просить врахувати, що на момент проведення розрахунку йому фактично повернуто не 6500 доларів США, а 1975,37 доларів США.

Просить скасувати ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 22 липня 2019 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення вимог скарги, а також стягнути з Галицького відділу ДВС Львівського міського управління юстиції витрати на правничу допомогу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта ОСОБА_1 на підтримку доводів скарги, а також пояснення представника ОСОБА_2 на заперечення таких, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню частково враховуючи таке.

Відмовляючи у задоволенні вимог скарги та постановляючи оскаржувану ухвалу місцевий суд виходив з того, що постанова старшого державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Лесько Н.М. від 18.04.2019 року про закінчення виконавчого провадження винесена в межах своїх повноважень відповідно до закону, тому підстав для обґрунтованості вимог скарги ОСОБА_1 в процесі розгляду справи судом не встановлено

Перевіривши матеріали справи та докази досліджені судом, колегія суддів не погоджується з висновками місцевого суду.

Нормами Конституції України (ст.ст. 124, 129) і ЦПК України (ст. 18) визначено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах.

Згідно із ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (ч.1, п. 2, ч. 2 ст. 18 ЗУ "Про виконавче провадження").

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Вважаючи дії та бездіяльність державного виконавця неправомірними, стягувач ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою.

Колегія суддів звертає увагу, що 02 червня 2016 року Верховною Радою України прийнято Закони України № 1403-VIII "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (далі Закон № 1403-VIII) та № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі Закон України "Про виконавче провадження", Закон № 1404-VIII). Вказані Закони набрали чинності з 5 жовтня 2016 року.

У зв`язку із прийняттям цих Законів, втратили чинність Закон України "Про державну виконавчу службу" та Закон України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року №606-XIV, крім статті 4, яка втратила чинність через три місяці з дня набрання чинності цим Законом, тобто 5 січня 2017 року.

Відповідно до п. 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 02.06.2016 року), виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Галицького районного суду м.Львова від 20.11.2011 р. стягнуто з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 борг у розмірі 8000,00 дол. США, що еквівалентне 63760,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 120,00 грн. витрат на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи на 637,60 грн. судового збору.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 19.04.2012 р. рішення Галицького районного суду м.Львова від 20.11.2011 р. скасовано та постановлено нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 6500 доларів США, що еквівалентно 51905, 53 грн., 20 грн. витрат за інформаційно технічне забезпечення процесу та 519,06 грн. судового збору.

З досліджених судом першої інстанції матеріалів виконавчого провадження встановлено, що на підставі вищевказаного рішення суду 16.05.2012 р. Галицьким районним судом м.Львова видано виконавчий лист №2-3220/11 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 6500 доларів США, що еквівалентно 51905, 53 грн., 20 грн. витрат за інформаційно технічне забезпечення процесу та 519,06 грн. судового збору.

Вказаний виконавчий лист пред`явлено до виконання в Галицький ВДВС м.Львів ГТУЮ у Львівській області.

В межах примусового виконання виконавчого листа виконавцем вчинено ряд виконавчих дій.

Згідно із платіжним дорученням № 17 від 13.01.2015 р. на користь стягувача перераховано кошти від реалізації майна боржника у сумі 1888,80 грн.;

Відповідно до довідки КП «Ясень» №19 від 30.11.2018 р. за підписом директора ОСОБА_4 , з доходу боржника на користь стягувача перераховано 9988,63 грн.;

28.01.2019 р. на депозитний рахунок відділу надійшли кошти на користь стягувача у сумі 1000,00 грн., які перераховані платіжним дорученням № 403 від 20.02.2019 р.

26.02.2019 р. на депозитний рахунок відділу надійшли кошти на користь стягувача у сумі 39567,16 грн., які перераховані платіжним дорученням № 558 від 04.03.2019 р.

Загальна сума сплачена боржником на користь стягувача 52444,59 грн., а також боржником сплачено виконавчий збір та витрати виконавчого провадження.

Приймаючи рішення про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виходив з того, що до стягнення на користь ОСОБА_1 підлягало 52444,59 грн., при цьому загальна сума сплачена боржником на користь стягувача 52444,59 грн., а також боржником сплачено виконавчий збір та витрати виконавчого провадження.

З вищевказаною постановою скаржник ОСОБА_1 не погоджується, покликаючись на те, що така суперечить вимогам чинного законодавства та винесена при частковому виконанні рішення суду, а не повному. Вважає, що рішення суду про стягнення на користь ОСОБА_1 6500 доларів США фактично не виконане, тому що 51905,53 грн. є еквівалентом 1975,37 доларів США, а не 6500 доларів США.

Суд першої інстанції прийшов висновку, що боржником ОСОБА_3 рішення суду виконано у повному обсязі, у зв`язку із чим, старшим державним виконавцем Галицького ВДВС м.Львів ГТУЮ у Львівській області Лесько Н.М. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №34478672 від 18.04.2019 р.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Відповідно до вимог статті 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

У частині третій статті 533 ЦК України закріплено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Із матеріалів справи вбачається, що, ухвалюючи рішення від 19.04.2012 року Апеляційний суд Львівської області стягнув з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 6500 доларів США, що еквівалентно 51905,53 грн., відтак суд визначив суму боргу в іноземній валюті з її відображенням в еквіваленті у гривні за офіційним курсом НБУ станом на день ухвалення.

Тобто, визначаючи характер грошового зобов`язання, судом визначено стягнення з боржника суми саме в іноземній валюті, що на момент ухвалення рішення суду становило визначений за офіційним курсом НБУ еквівалент у національній валюті України. Зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця.

У разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. Перерахування суми у національній валюті України за офіційним курсом НБУ не вважається належним виконанням.

Зазначена правова позиція знайшла своє відображення у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року по справі № 761/12665/14-ц, яку, в силу приписів ч. 4 ст. 263 ЦПК України, необхідно враховувати при виборі і застосуванні відповідних норм права до спірних правовідносин.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення вимог скарги, скасування постанови про закінчення виконавчого провадження № 34478672 від 18.04.2019 року, визнання незаконною бездіяльність старшого державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Лесько Наталії Миколаївни в частині не вчинення в повному обсязі виконавчих дій, які призвели до невиконання рішення суду у виконавчому провадженні № 34478672 по виконавчому листу виданого 16 травня 2012 року Галицьким районним судом м. Львова.

Що стосується вимог апелянта про стягнення з Галицького відділу ДВС витрат на правничу допомогу, колегія суддів виходить такого.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ст. 133 ЦПК України).

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи (п.п. 1, 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Відповідно до положень ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п.п. 1, 2, 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України).

Відповідно до п. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Оскільки апелянтом ОСОБА_1 не надано доказів про розмір витрат, які він сплатив за надану професійну правничу допомогу, відповідна заява про відшкодування судових витрат залишається без розгляду.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 22 липня 2019 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким скаргу ОСОБА_1 на постанову старшого державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Лесько Н.М. від 18.04.2019 року про закінчення виконавчого провадження задовольнити.

Визнати протиправною постанову старшого державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Лесько Наталії Миколаївни від 18.04.2019 року про закінчення виконавчого провадження № 34478672.

Визнати незаконною бездіяльність старшого державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Лесько Наталії Миколаївни в частині не вчинення в повному обсязі виконавчих дій, які призвели до невиконання рішення суду у виконавчому провадженні №34478672 по виконавчому листу виданого 16 травня 2012 року Галицьким районним судом м.Львова

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 13 листопада 2019 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк