Постанова

Іменем України

06 листопада 2019 року

м. Київ

справа №200/14596/16-ц

провадження №61-2765св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С. (суддя-доповідач),

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Сердюка В. В., Фаловської І. М.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про стягнення шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2018 року у складі судді Женеску Е. В. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 січня

2019 року у складі колегії суддів: Варенко О. П., Городничої В. С.,

Лаченкової О. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Дніпропетровське міське управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області,

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

1. У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, з позовом у якому просив стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку 131 319,03 грн на відшкодування матеріальної шкоди, нанесеної незаконним вилученням його майна при здійсненні слідчих дій органами досудового слідства Дніпропетровського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області.

2. Позовна заява мотивована тим, що в ході розслідування

порушеної 14 жовтня 2010 року кримінальної справи за фактом шахрайських дій відносно ОСОБА_2 , 15 жовтня 2010 року на складі ТОВ «Дніпро-Будінвест», де позивач працював керівником, був проведений обшук та вилучені належні йому на праві приватної власності матеріальні цінності на загальну суму 40 048,35 грн (в цінах квітня 2008 року).

3. Постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 липня 2012 року наведену вище постанову про порушення кримінальної справи скасовано. Вимога позивача про повернення матеріальних цінностей залишена без задоволення.

4. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 липня

2016 року з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 стягнуто 101 262,65 грн на відшкодування завданої матеріальної шкоди шляхом списання з єдиного казначейського рахунку.

5. Позивач вважає, що крім стягнутої рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 липня 2016 року суми матеріальної шкоди, також підлягає відшкодуванню на підставі статті 625 ЦК України шкода з урахуванням її інфляційного збільшення, 3% річних та відповідно до статті 22 ЦК України та у відповідності до українського індексу ставок за депозитами фізичних осіб втрачена ним вигода.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

6. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська

від 29 березня 2018 року у задоволенні позову вимог відмовлено.

7. Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», тому на них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання - положення статей 22, 625 ЦК України.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

8. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 09 січня 2019 рокуапеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2018 року залишено без змін.

9. Постанова апеляційного суду мотивована тим, що судом першої інстанції у повному обсязі встановлені обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення судом апеляційної інстанції, не встановлено.

10. Апеляційний суд також указав, що позивач неправильно тлумачить характер зобов`язання відповідача, а саме, зобов`язання Дніпропетровського міського управління ГУ МВС України в Дніпропетровській області перед позивачем є деліктним, а не договірним, що виключає застосування статті 625 ЦК України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

11. У касаційній скарзі, поданій у лютому 2019 року, ОСОБА_1 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

12. Доводи касаційної скарги зводяться до того, що суди не врахували тієї обставини, що між сторонами існує грошове зобов`язання, невиконання якого зумовлює можливість застосування статей 22, 625 ЦК України.

Доводи інших учасників справи

13. У березні 2019 року надійшов відзив Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області на касаційну скаргу.

14. Даний відзив колегія суддів не бере до уваги, оскільки він не відповідає вимогам частини четвертої статті 395 ЦПК України, так як не містить доказів надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи.

15. Дніпропетровське міське управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області відзив на касаційну скаргу не направило.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

16. Ухвалою Верховного Суду від 18 лютого 2019 року відкрито касаційне провадження у справі, справу витребувано з суду першої інстанції.

17. Ухвалою Верховного Суду 30 жовтня 2019 року справу призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

18. Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

19. Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

20. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 липня

2016 року з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 стягнуто 101 262,65 грн на відшкодування завданої матеріальної шкоди шляхом списання з єдиного казначейського рахунку.

21. Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 липня

2016 рокумотивовано наступним.

04 квітня 2008 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Дніпро-Будінвест» було укладено договір відповідального зберігання майна, відповідно умов якого та акту приймання передачі №1 від 04 квітня 2008 року, позивач передав на зберігання вищевказане майно.

14 жовтня 2010 року слідчим Кіровського СВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області порушено кримінальну справу за фактом заволодіння майном ОСОБА_2 на суму 40 048,35 грн. Згідно до протоколу обшуку від 15 жовтня 2010 року за адресою ТОВ «Дніпро-Будінвест»

по пр. Кірова, 48-г було проведено обшук, в ході якого було виявлено та вилучено, в тому числі, придбане за накладною №117 від 04 квітня 2008 року майно (покрівля, фурнітура), зазначене в позиціях 8-16 протоколу та долучене до матеріалів кримінальної справи. Вилучені за протоколом обшуку матеріальні цінності (позиції 8-16) відповідно до схоронної розписки

від 15 жовтня 2010 року були передані на зберігання ОСОБА_2

Постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 липня 2012 року, яка була залишена без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 липня 2012 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ

від 26 березня 2013 року, скасовано постанову слідчого від 14 жовтня

2010 року про порушення кримінальної справи та зазначено, що вказана постанова після набрання законної сили тягне за собою скасування запобіжних заходів, повернення вилучених речей, поновлення прав, на які під час розслідування встановлювались обмеження.

ОСОБА_1 неодноразово звертався з приводу повернення вилученого майна, як до слідчих органів, так і до органів прокуратури, на які покладений обов`язок процесуального керівництва слідства, однак майно йому повернуто не було, постанова з цього питання не ухвалювалась, а відмовлено листами.

Суд прийшов до висновку, що зазначені дії свідчать про невиконання слідчими органами відповідно до вимог Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» обов`язку щодо повернення вилученого майна позивача та стягнув на користь позивача вартість майна на підставі наданих ним рахунків-фактур різних торгівельних компаній, відповідно до яких середня ціна втраченого майна становить 101 262,65 грн.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

22. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду вирішення справи.

23. Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

24. Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

25. Предметом позову у справі, яка переглядається, є стягнення на підставі статті 625 ЦК України інфляційних втрат, нарахованих за період з 22 серпня

2014 року (дата звернення з вимогою про відшкодування вартості втраченого майна) по 07 липня 2016 року (дата ухвалення судом рішення) в сумі

68 522,21 грн, та 3 % річних і упущеної вигоди, яка розрахована у відповідності до індексу ставок за депозитам фізичних осіб, нарахованих за період

з 08 серпня 2012 року (дата звернення з вимогою про повернення майна) по 07 липня 2016 року у сумі 8 158,53 грн та 54 638,29 грн відповідно, а всього 131 319,03 грн.

Щодо застосування положень статті 625 ЦК України

26. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

27. Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

28. Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

29. Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.

30. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц.

31. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

32. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

33. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

34. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

35. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014 року № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня

2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження №14-16цс18).

36. Наведене спростовує висновок суду про те, що на правовідносини, що виникли між сторонами, не розповсюджується дія статті 625 ЦК України.

37. Разом із тим, платежі, встановлені статтею 625 ЦК України є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення виконання ним грошового зобов`язання, яка має компенсаційний, а не штрафний характер (неустойку тощо). Компенсація полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

38. У справі, яка переглядається, розмір коштів, який підлягає стягненню на користь позивача, встановлено рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 липня 2016 року у справі № 200/18502/14-ц, тобто саме з цього моменту у Державної казначейської служби України виник обов`язок сплатити грошові кошти на користь позивача.

39. Зміст позовної заяви вказує на те, що позивачем не заявлялись вимоги про покладення на відповідача відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання в порядку статті 625 ЦК України після 07 липня 2016 року (дати ухвалення судом рішення про стягнення суми).

40. Ураховуючи наведене та зважаючи на позовні вимоги колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні цих позовних вимог з мотивів, наведених у цій постанові.

Щодо стягнення упущеної вигоди

41. Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

42. Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

43. У пункті 8 статті 16 ЦК України зазначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

44. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

45. За положеннями частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

46. Відповідно до частини другої статті 22 ЦК України, збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

47. Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

48. Відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.

49. Відповідно до частини четвертої статті 623 ЦК України при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

50. Кредитор, який вимагає відшкодування збитків, має довести: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. З іншого боку, боржник має право доводити відсутність своєї вини (стаття 614 ЦК України).

51. Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані.

52. Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані.

53. Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

54. Вказаної правової позиції дотримувався також Верховний Суд України в постанові від 18 травня 2016 року у справі № 6-237цс16.

55. У справі, яка переглядається, суди встановили, що позивач не надав суду жодного доказу, що станом на 08 серпня 2012 року - день, з якого позивач почав розрахунок депозитних ставок, він мав у своєму розпорядженні саме таку суму - 40 048,35 грн, враховуючи, що сума 40 048,35 грн - це вартість майна, а згідно положень статті 1058 ЦК України, банки нараховують відсотки лише на грошові суми.

56. Колегія суддів погоджується з висновком суду про відмову в задоволенні цих вимог у зв`язку з їх необґрунтованістю.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

57. Частиною першою статті 412 ЦПК України підставою для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

58. Згідно з частинами другою та третьою статті 412 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення; неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягає застосуванню.

59. Оскільки у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, тому ухвалені у справі судові рішення в частині мотивів відмови в задоволенні позову про стягнення інфляційних втрат за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми підлягають скасуванню з ухваленням у цій частині нового рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог з підстав, викладених у мотивувальній частині цієї постанови.

60. В іншій частині ухвалені у справі судові рішення залишити без змін.

Керуючись статтями 400,410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 січня

2019 року в частині стягнення інфляційних втрат за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми скасувати, у цій частині ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

3.В іншій частині рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду

від 09 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська