ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1474/19 Справа № 204/2763/18 Суддя у 1-й інстанції - Черкез Д.Л. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Свистунової О.В.

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України

на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 08 серпня 2018 року

по справі за позовом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2018 року до Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська надійшов позов Департаменту патрульної поліції Національної поліції України до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди.

Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 08 серпня 2018 року у задоволенні позовної заяви Департаменту патрульної поліції Національної поліції України до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди - відмовлено.

В апеляційній скарзі Департамент патрульної поліції Національної поліції України просить рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 08 серпня 2018 року по справі № 204/2763/18за позовною заявою Департаменту патрульної поліції Національної поліції України до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

У відзиві ОСОБА_1 на апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 08 серпня 2018 року просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу представника позивача без задоволення.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про відшкодування матеріальної шкоди, суд першої інстанції дійшов до висновку, що шкода майну позивача була завдана відповідачем під час виконання ним своїх трудових обовязків, а саме під час безпосереднього керування транспортним засобом.

Але з таким висновком суду погодитись неможливо з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом Департаменту патрульної поліції № 9 о/с від 21 січня 2016 року «По особовому складу» ОСОБА_1 було призначено на посаду інспектора роти № 8 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в м. Дніпропетровську (а.с. 7).

Наказом Департаменту патрульної поліції № 67 о/с від 07 квітня 2016 року ОСОБА_1 був переведений на посаду старшого інспектора відділу моніторингу та аналітичного забезпечення Управління патрульної поліції в місті Дніпрі, що підтверджується довідкою начальника відділу ВКЗ Управління патрульної поліції в місті Дніпрі (а.с. 9).

Наказом Департаменту патрульної поліції № 344 о/с від 12 грудня 2016 року «По особовому складу» ОСОБА_1 було призначено на посаду інспектора роти № 2 батальйону № 4 Управління патрульної поліції в м. Дніпрі (а.с. 8).

Постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2017 року справа № 204/8106/16-П провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 було закрито у звязку з відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 19-20).

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 лютого 2017 року постанову Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2017 року було скасовано та постановлено нову, якою визнано ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що дорівнює 340,00 грн. (а.с. 21-25). Постанова набрала законної сили 15 лютого 2017 року.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, обставини встановлені вищезазначеною постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області доказуванню не підлягають.

Судом першої інстанції встановлено, що 24 листопада 2016 року о 13.30 год., ОСОБА_1, керуючи автомобілем «Toyota Prius», номерний знак 11 2313, рухався по вул. Філософській з увімкненими проблисковими маячками та спеціальним звуковим сигналом, де виїжджаючи на перехресті з вул. ОСОБА_2, з другорядної дороги на головну, не переконався у безпеці та скоїв зіткнення з автомобілем «Опель Корса», номерний знак НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_3, який рухався по головній дорозі. Після зіткнення обидва автомобіля продовжили некерований рух та скоїли наїзд на автомобіль «Мерседес Бенц», номерний знак HTS 959, під керуванням водія ОСОБА_4, який стояв нерухомо. Внаслідок ДТП автомобілі пошкоджені, тілесні ушкодження отримали ОСОБА_3 та ОСОБА_5 При цьому водій ОСОБА_1 порушив вимоги п.п. 3.1, 16.11 Правил дорожнього руху України.

Власником автомобіля «Toyota Prius», номерний знак 11 2313, 2013 року випуску, пошкодженого в результаті ДТП є Департамент патрульної поліції, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії СХТ № 975971 (а.с. 26).

Факт пошкодження автомобіля «Toyota Prius», номерний знак 11 2313, за вищенаведених обставин відповідачем під час виконання ним службового обов»язку, підтверджується також висновком службового розслідування за фактом пошкодження службового автомобіля інспектором УПП в місті Дніпрі ДПП від 26.12.2016 року (а.с. 12-17).

З висновку експертного дослідження, проведеного Дніпропетровським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром MBС України № 19/12.2/248 від 20.09.2017 року встановлено, що вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу марки Toyota моделі Prius, державний реєстраційний номер 11 2313, 2013 року випуску, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди складає 64 536,31 (а.с. 27-41).

Згідно рахунку-фактури № 1605 виданого ТОВ «ДНДЗ Трейд» (а.с. 85-87) та акту виконаних робіт № 1605 (а.с. 82-84) вартість робіт та придбаних запчастин і матеріалів необхідних для ремонту службового автомобіля «Toyota Prius», номерний знак 11 2313 становить 218 230,00 грн.

У відповідності до вимог ст. 1137 Цивільного кодексу України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Пунктом 9 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України про внесення змін до деяких законодавчих актів України у звязку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що до набрання чинності Законом України «Про дисциплінарний статут Національної поліції» поширити на поліцейських дію Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України».

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про Національну поліцію» проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до ст.19 цього Закону передбачено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Згідно із ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до роз'яснень п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 01.03.2013 року Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа має нести відповідальність за завдання шкоди (п.2.2 Правил дорожнього руху України).

Згідно із ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Таким чином, внаслідок вищезазначеного дорожньо-транспортної пригоди, зумовленої винними протиправними діями ОСОБА_1, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України було спричинено майнову шкоду шляхом пошкодження службового автомобіля «Toyota Prius», номерний знак 11 2313 у розмірі 218 230,00 грн., яку необхідно стягнути з відповідача.

Щодо доводів ОСОБА_1 про те, що сам транспортний засіб, якій під час ДТП керував відповідач і внаслідок пошкодження якого Департаменту патрульної поліції Національної поліції України заподіяно матеріалну шкоду і є джерелом підвищеної небезпеки, а отже права вимагати відшкодування завданої внаслідок ДТП шкоди за ст. 1187 ЦК України має лише інші учасники такого ДТП.

Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов'язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, наступає у разі її цілеспрямованості. Особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку у відповідності до ч.2 ст.1187 ЦК України.

Тобто, джерело підвищеної небезпеки законодавець визначає саме як діяльність, пов'язану з використанням транспортного засобу, а не сам транспортний засіб.

Щодо твердження ОСОБА_1 про те, що між сторонами по справ існують трудові правовідносини і саме на підставі норм трудового законодавства слід вирішувати питання про наявність підстав для відшкодування спричиненої позивачу шкоди, її розміру та меж такого відшкодування.

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про Національну поліцію» проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до ст.19 цього Закону передбачено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Згідно із ст. 17 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції. Поліцейський має службове посвідчення та спеціальний жетон. Зразки та порядок видання службових посвідчень та спеціальних жетонів затверджує Міністр внутрішніх справ України.

Однак, відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про Національну поліцію» служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

А відповідно до ст. 1 КзпП України цей Кодекс регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

Згідно із ст. 3 КзпП України визначено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Поліцейські не перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання, а проходять службу в лавах Національної поліції України, при цьому порядок проходження служби у Національній поліції України регулюється спеціальними нормативно-правовими актами, які покладають на громадян, котрі перебувають на такій службі, додаткові обов'язки і відповідальність.

Таким чином, на поліцейських, які проходять службу у Національної поліції України, положення Кодексу законів про працю України та інші загально законодавства в сфері трудових правовідносин не поширюються.

Крім того, відшкодування шкоди завданої саме внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки нормами КзпП України не передбачено взагалі, натомість таке відшкодування повністю врегульовано нормами ЦК України.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України необхідно задовольнити, а рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 08 серпня 2018 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Позовні вимоги Департаменту патрульної поліції Національної поліції України до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на корить Департаменту патрульної поліції Національної поліції України матеріальну шкоду у розмірі 218 230,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на корить Департаменту патрульної поліції Національної поліції України судові витрати у розмірі 8 021,62 грн.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України - задовольнити.

Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 08 серпня 2018 року - скасувати.

Позовні вимоги Департаменту патрульної поліції Національної поліції України до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на корить Департаменту патрульної поліції Національної поліції України матеріальну шкоду у розмірі 218 230,00 грн..

Стягнути з ОСОБА_1 на корить Департаменту патрульної поліції Національної поліції України судові витрати у розмірі 8 021,62 грн..

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

ОСОБА_6