Постанова

Іменем України

20 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 325/1138/16-ц

провадження № 61-6595св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач);

учасники справи:

заявник (стягувач) - Публічне акціонерне товариство «Банк Національний кредит»,

боржник - Товариство з обмеженою відповідальністю «Стройинвест Донбас»,

суб'єкт оскарження - старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Башілов ВалентинОлександрович,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Іваниці ОлениОлександрівни на ухвалу Приазовського районного суду Запорізької області від 15 вересня 2016 року у складі судді Діденка Є. В. та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 16 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Полякова О. З., Спас О. В., Бєлки В. Ю.,

ВСТАНОВИВ

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство «БанкНаціональний кредит» (далі - ПАТ «Банк Національний кредит») звернулося до суду зі скаргою на дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Башілова В. О.

Скарга мотивована тим, що 04 липня 2016 року банк звернувся до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України із заявою про відкриття виконавчого провадження стосовно боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю «Стройинвест Донбас» (далі - ТОВ «Стройинвест Донбас») на підставі виконавчого листа, виданого Приазовським районним судом Запорізької області 14 червня 2016 року.

08 серпня 2016 року банк отримав постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження від 02 серпня 2016 року ВП № 51816231 на підставі пункту 8 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження». Із зазначеною постановою заявник не погоджується, вважає її незаконною, оскільки м. Донецьк, де зареєстрований боржник, та м. Єнакієве, де знаходиться заставне майно, не належать до територій, які визнано тимчасово окупованими. Крім того, державний виконавець не навів передбачених законом обставин, що виключають можливість здійснення виконавчого провадження.

Заявник просив визнати незаконними дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Башілова В. О. про відмову у відкритті виконавчого провадження стосовно боржника ТОВ «Стройинвест Донбас» на підставі виконавчого листа у справі № 242/113/15-ц, виданого Приазовським районним судом Запорізької області;

скасувати постанову відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про відмову у відкритті виконавчого провадження щодо ТОВ «Стройинвест Донбас» від 02 серпня 2016 року;

зобов'язати відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відкрити виконавче провадження стосовно боржника ТОВ «Стройинвест Донбас» на підставі виконавчого листа у справі № 242/113/15-ц, виданого Приазовським районним судом Запорізької області від 14 червня 2016 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Приазовського районного суду Запорізької області від 15 вересня 2016 року скаргу ПАТ «Банк Національний кредит» задоволено частково.

Визнано дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України БашіловаВ. О. про відмові у відкритті виконавчого провадження стосовно боржника - ТОВ «Стройинвест Донбас», на підставі виконавчого листа у справі № 242/113/15-ц, виданого Приазовським районним судом Запорізької області від 14 червня 2016 року, незаконними.

Скасовано постанову відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про відмову у відкритті виконавчого провадження від 02 серпня 2016 року.

Зобов'язано відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вирішити питання про відкриття виконавчого провадження стосовно боржника ТОВ «Стройинвест Донбас» на підставі виконавчого листа у справі № 242/113/15-ц, виданого Приазовським районним судом Запорізької області від 14 червня 2016 року.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що нормативними актами України, наведеними в постанові державного виконавця, не передбачено обставин, які виключають можливість здійснення виконавчого провадження на тимчасово окупованій території Донецької області, а тому така постанова є невмотивованою та підлягає скасуванню із покладенням обов'язку щодо вирішення питання про відкриття виконавчого провадження за поданим заявником виконавчим документом.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 16 листопада 2016 року апеляційну скаргу відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України залишено без задоволення, ухвалу Приазовського районного суду Запорізької області від 15 вересня 2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована законністю та обґрунтованістю висновків суду першої інстанції про те, що обставини, викладені державним виконавцем у постанові про відмову у відкритті виконавчого провадження, щодо неможливості виконавчих дій в зоні проведення антитерористичної операції та неможливості повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження не передбачені Законом України «Про виконавче провадження» як такі, що виключають відкриття виконавчого провадження.

Короткий зміст касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі представник Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Іваниця О. О., посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення та постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Касаційна скарга мотивована тим, що виконавчі дії необхідно вчиняти державним виконавцем за місцем знаходження майна (Донецька область, м. Єнакієве), яке знаходяться в зоні проведення антитерористичної операції, що виключає можливість здійснення виконавчих дій у порядку та у спосіб, що передбачені Законом України «Про виконавче провадження». Крім того, державний виконавець не має можливості вплинути на можливість направлення кореспонденції до населених пунктів Донецької області у зв'язку з віднесенням деяких населених пунктів до зони антитерористичної операції.

Короткий зміст позиції інших учасників справи

У лютому 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення на касаційну скаргу від ПАТ «Банк Національний кредит», в яких банк просив залишити оскаржувані судові рішення без змін, оскільки вони прийняті при всебічному та повному з'ясуванні обставин справи, ґрунтуються на правильному застосуванні норм чинного законодавства України.

Надходження касаційної скарги до Верховного Суду

06 січня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2017 року справу за скаргою ПАТ «Банк Національний кредит» на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України БашіловаВ. О. призначено до судового розгляду.

06 лютого 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Оцінка аргументів учасників справи та висновків судів першої й апеляційної інстанцій

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 14 червня 2016 року Приазовським районним судом Запорізької області на користь ПАТ «Банк Національний кредит» на виконання рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 09 листопада 2015 року був виданий виконавчий лист про звернення стягнення на майно боржника - ТОВ «Стройинвест Донбас».

04 липня 2016 року ПАТ «Банк Національний кредит» звернулося до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України із заявою про відкриття виконавчого провадження стосовно боржника- ТОВ «Стройинвест Донбас»,на підставі вказаного виконавчого листа.

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України БашіловаВ. О. від 02 серпня 2016 року відмовлено у відкритті виконавчого провадження на підставі пункту 8 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 4-6).

Постанова обґрунтована тим, що у зв'язку з проведенням антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей та відповідно до Закону України від 17 березня 2015 року «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей», постанови Верховної Ради України «Про визначення окремих районів, міст, селищ, і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» здійснення виконавчих дій щодо звернення стягнення на майно боржника за адресою: вул. Станціонна, будинок № 5 у м. Єнакієво Донецької області, на цей час є неможливим.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція).

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції передбачено право на справедливий суд. Тривале невиконання рішень, постановлених національними судами, є системною проблемою України, яка констатована у декількох рішеннях Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

ЄСПЛ в пункті 40 рішення у справі «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року зазначив, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система договірної держави допускала невиконання остаточного та обов'язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення ЄСПЛ від 15 березня 2001 року у справі «Піалопулос та інші проти Греції»).

Так, у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (Yuriy Nikolayevich Ivanov v. Ukraine) (заява № 40450/04, рішення від 15 жовтня 2009 року) (далі - справа Іванов) ЄСПЛ констатував порушення пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу та вказав, що зазначені вище порушення є наслідком несумісної з положеннями Конвенції практики, яка полягає в систематичному невиконанні державою-відповідачем рішень національних судів, за виконання яких вона несе відповідальність і у зв'язку з якими сторони, права яких порушені, не мають ефективних засобів юридичного захисту.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Пунктом 8 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

Встановивши, що закон не містить обставин, які виключають можливість відкриття виконавчого провадження за вказаним виконавчим документом, а також враховуючи те, що виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про задоволення скарги.

Доводи касаційної скарги про неможливість здійснення виконавчих дій в зоні проведення антитерористичної операції у порядку та у спосіб, що передбачені Законом України «Про виконавче провадження», не спростовують висновків судів про те, що у державного виконавця не було підстав для відмови у відкритті виконавчого провадження.

Зокрема, державний виконавець не позбавлений можливості перевірити, чи не було перереєстровано підприємство на території, підконтрольній Україні, шляхом запитів до відповідних органів.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Іваниці Олени Олександрівни залишити без задоволення.

Ухвалу Приазовського районного суду Запорізької області від 15 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 16 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

Ю. В. Черняк