Справа № 712/6-178/2008
Провадження № 22-ц/4806/1105/19
У Х В А Л А

про відмову у відкритті апеляційного провадження

01 березня 2019 року м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Готра Т.Ю., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1, в інтересах якого діє адвокат Пшеницька Галина Василівна, на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 17 липня 2008 року в справі за поданням державного виконавця районного відділу Ужгородського міськрайонного управління юстиції про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон та вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1, в особі представника Пшеницької Г.В., 07.02.2019 року (згідно штемпеля поштового конверту) подав апеляційну скаргу на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 17 липня 2008 року, якою встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон та тимчасово вилучено паспорти громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1 від 03.06.2004 року на ім'я ОСОБА_1 та НОМЕР_2 від 31.03.2008 року на ім'я ОСОБА_1, що проживає за адресою: АДРЕСА_1

Одночасно апелянт звернувся з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Однак апеляційне провадження не може бути відкрито із наступних підстав.

Згідно п. 9 ч.1 розділу XIII "Перехідні положення" ЦПК України у редакції, що діє від 15.12.2017, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_1 подана 07.02.2019 року, то апеляційний суд керується нормами ЦПК України у редакції, що діє з 15 грудня 2017 року.

Згідно зі статтею 126 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання апеляційної скарги) право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Чинний ЦПК України обмежує дискреційні повноваження апеляційного суду стосовно часу поновлення строків на оскарження судового рішення.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Зазначене відповідає загальновизнаному положенню про дію цивільних процесуальних норм у часі, згідно з яким незалежно від часу відкриття провадження у справі, при здійсненні процесуальних дій застосовується той процесуальний закон, який діє на момент здійснення таких дій (частина третя стаття 3 ЦПК України).

Обєднана Палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 06.02.2019 у справі № 361/161/13-ц відійшла від висновку, викладеному у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29.08.2018 у справі № 369/8537/15-ц та від 31.10.2018 у справі № 635/8219/15-ц, згідно з якими процесуальний строк, зазначений у частині другій статті 358 ЦПК України при відсутності винятків, може бути поновлений і що процедура апеляційного оскарження визначається на момент ухвалення судових рішень, а не на момент подачі апеляційної скарги.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями встановлені державами - членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Дія 97» проти України від 21 жовтня 2010 року).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 358 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання апеляційної скарги) незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення.

У Рішенні Європейського Суду з прав людини у справі "Пономарьов проти України" від 3 квітня 2008 року (заява N 3236/03) зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Слід зазначити, що ОСОБА_1 було достеменно відомо про існування виконавчого провадження з приводу примусового виконання судового рішення про стягнення з нього заборгованості за договором позики. Відомості про таке виконавче провадження занесені до Автоматизованої системи виконавчого провадження за №34458425 та були доступні для скаржника. ОСОБА_1 в апеляційній скарзі зазначає, що ще в 2013 року державним виконавцем вчинялися примусові дії по такому виконавчому провадженню, зокрема було накладено стягнення на його пенсію. З огляду на викладене, ОСОБА_1 починаючи з 2013 року мав реальну можливість дізнатися про всі вчинені державним виконавцем примусові дії під час здійснення виконавчого провадження №34458425, в тому числі й про тимчасове обмеження його у праві виїзду за кордон. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 подав 07.02.2019 року, тобтобільш як через 6 років з моменту накладення стягнення на його пенсію та майже через 11 років з моменту постановлення оскаржуваної ухвали.

За таких обставин, поновлення строків на апеляційне оскарження суперечитиме принципу правової визначеності, що є недопустимим.

Таким чином, відповідно до ч. 2 ст. 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, у відкритті апеляційного провадження слід відмовити. Керуючись ст. 358 ЦПК України, суддя, -

у х в а л и в :

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1, в інтересах якого діє адвокат Пшеницька Галина Василівна, на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 17 липня 2008 року- відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 1 березня 2019 року.

Суддя: Т.Ю. Готра