Справа № 454/1118/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Адамович М.Я.
Провадження № 22-ц/811/992/18 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р.,Приколоти Т.І.

за участі секретаря: Фейір К.О.

з участю представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 13 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третьої особи приватного нотаріуса Сокальського районного нотаріального округу Бойчук Наталії Іванівни про визнання заповіту недійсним,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2016 року ОСОБА_2звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4та третьої особи про визнання заповітів недійсними.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер її батько ОСОБА_8.

Після його смерті відкрилась спадщина на майно, зокрема на житловий будинок АДРЕСА_1 земельну ділянку для обслуговування вказаного житлового будинку та земельну ділянку (пай).

У визначений законом шестимісячний строк вона звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, де довідалась, що існує три заповіти, які посвідчені 26 березня 2007 року, 11 березня 2011 року та 10 листопада 2011 року від імені ОСОБА_8 приватним нотаріусом Сокальського районного нотаріального округу Бойчук Н.І., з яких останній (чинний) заповіт від 10 листопада 2011 року, за яким ОСОБА_8 все своє майно заповів ОСОБА_4

Вважала, що її батько не міг розпоряджатись своїм майном, оскільки за життя мав ряд важких хвороб, зокрема, атеросклероз, хронічний вірусний гепатит "С", мав інші супутні захворювання, а також був інвалідом третьої групи по зору (дуже погано бачив).

Складаючи такі заповіти, ОСОБА_8 не міг їх самостійно перечитати та вчинити запис своєю рукою, що цей заповіт ним прочитано особисто та такий відповідає його волі, оскільки дуже погано бачив, через що не міг самостійно читати та писати.

Всі заповіти складені без присутності двох свідків, що при наявності у ОСОБА_8 фізичної вади зору є обов'язковою умовою їх дійсності. У заповітах, також не йдеться про наявність у ОСОБА_8 фізичних вад по зору, що теж є обов'язковою умовою в даному випадку.

Тому вважала, що вказані заповіти складені з порушенням норм чинного законодавства.

Просила суд визнати недійсними та скасувати заповіти, що посвідчені 26 березня 2007 року, 11 березня 2011 року та 10 листопада 2011 року від імені ОСОБА_8 приватним нотаріусом Сокальського районного нотаріального округу Бойчук Н.І.

06 липня 2016р. ОСОБА_2 уточнила позовні вимоги та зазначила, що визнання всіх заповітів від 26 березня 2007 року, 11 березня 2011 року та 10 листопада 2011 року не є необхідним. Зазначила, що відповідно до ст. 1254 ЦК України, заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Заповіт, який було який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків встановлених статтями 225 і 231 цього Кодексу. Оскільки ст.ст. 225 і 231 ЦК України стосуються укладення правочину недієздатною фізичною особою вчинений в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, а також під впливом насильства, то підстав для відновлення заповітів ОСОБА_8 від 26 березня 2007 року та від 11 березня 2011 року у разі визнання недійсним заповіту від 10 листопада 2011 року немає.

Просила суд визнати недійсним та скасувати заповіт складений від імені ОСОБА_8 10 листопада 2011 року, посвідчений приватним нотаріусом Сокальського районного нотаріального округу Бойчук Н.І.

Оскаржуваним рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 13 лютого 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третьої особи приватного нотаріуса Сокальського районного нотаріального округу Бойчук Наталії Іванівни про визнання заповіту недійсним - відмовлено.

Рішення суду через свого представника ОСОБА_6 оскаржила ОСОБА_2 Вважає рішення суду незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Звертає увагу, щосуд першої інстанції, не отримавши витребуваних у нотаріуса та Державної міграційної служби України документів з невідомих для сторони позивача причин, направив експерту матеріали справи 454/1118/16-ц без вільного збереженого взірця підпису та оригіналу заповіту ОСОБА_8 від 10 листопада 2011 року.

Вказує, що в подальшому, 3 квітня 2017 року за підписом директора Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз на адресу суду направлено клопотання щодо надання оригіналу примірника заповіту ОСОБА_8, складеного і посвідченого 10 листопада 2011 року приватним нотаріусом Сокальського районного нотаріального округу Н.І. Бойчук під реєстраційним № 3307/бланк ВРО № 427910 серія та номер визначені приблизно з копії.

Зазначає, що з висновку судово-почеркознавчої експертизи вбачається, що 27 квітня 2017 року нотаріусом особисто було надано примірник заповіту ОСОБА_8.

На думку скаржника, вказані обставини ставлять під сумнів об'єктивність проведеного експертного дослідження, оскільки не відомо, яким чином нотаріусу стало відомо де та ким саме проводиться експертиза (оскільки у матеріалах справи відсутні будь-які відомості про повідомлення судом нотаріуса, зокрема, про призначення та проведення експертизи), а також не зрозуміло, чому відповідні зразки для експертного дослідження документи) подаються експерту безпосередньо нотаріусом, а не судом.

Просить рішення Сокальського районного суду Львівської області від 13 лютого 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити у повному обсязі.

13 грудня 2018 року на адресу суду від ОСОБА_9 надійшов відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_10 - ОСОБА_6 Вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, звертає увагу, що позивач жодним чином не спростовує висновків суду першої інстанції та обставини встановлені висновком судово-медичної експертизи. Просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на підтримання поданої апеляційної скарги та пояснення представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на спростування апеляційної скарги представника ОСОБА_10 - ОСОБА_6, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні враховуючи таке.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд виходив з тих обставин, що спірний заповіт від10 листопада 2011 року складений ОСОБА_8 у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання, особисто ним підписаний та посвідчений приватним нотаріусом Сокальського районного нотаріального округу Львівської області Бойчук Н.І. та зареєстрований в реєстрі за №3307, вчинений у формі та порядку відповідно до вимог чинного законодавства, а також, що при складанні заповіту ОСОБА_11 усвідомлював значення своїх дій і міг керувати ними, його волевиявлення було вільним та відповідало його волі.

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних обставин.

Як вбачається з свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 - ОСОБА_8 помер - ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Згідно оскаржуваного заповіту від 10 листопада 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Сокальського районного нотаріального округу Бойчук Н.І. та зареєстрованого в реєстрі за №3307 встановлено, що ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає в АДРЕСА_1, на випадок своєї смерті зробив розпорядження: житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 та будь-яку земельну ділянку в тому числі земельну ділянку (пай) на території України заповів ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4

Заповіт записаний нотаріусом, зі слів ОСОБА_8

Заповіт до підписання прочитаний у голос заповідачем ОСОБА_8 і власноручно підписаний ним у присутності нотаріуса о 11.35год.

Особу ОСОБА_8 встановлено, дієздатність перевірено.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною, сторонами вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Ст. 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема,

1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Крім цього, відповідно до ч.1 ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнано судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

П.16 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику з розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК.

При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК суд відповідно до статті 145 ЦПК за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов'язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Згідно висновку експерта (комісійної судово-медичної експертизи) №213 від 10 листопада 2016 р. встановлено, що відповідно записам у амбулаторній карті ОСОБА_8 були діагностовані: ішемічна хвороба серця, атеросклеротичний кардіосклероз, стенокардія напруги 2ФК, гіпертонічна хвороба, остеохондроз, нирково-кам'яна хвороба, хронічний нефрит, хроноічний вірусний гепатит "С". Крім того, з дитинства у нього виявлена короткозорість. З приводу прогресування вказаного захворювання очей у 1990 році він був визнаний інвалідом третьої групи. Гострота зору на цей період часу з корекцією становила 0,15 і 0,08. У 1996 році інвалідність 3-ої групи була підтверджена і встановлена безтерміново, враховуючи вік. У 2000 році ОСОБА_8 був прооперований по заміні кришталиків на обох очах, після чого гострота зору в нього на праве око становила 0,5-0,8, на ліве 0,3-0,4, а у 2006 році гострота зору була по 0,3 на обидва ока.

З гостротою зору 0,3 на обох очах ОСОБА_8 міг читати тексти і писати. У документах наданих для проведення комісійної експертизи немає будь-яких записів лікаря - окуліста про зниження гостроти зору у ОСОБА_8 на період 2006-2011 роках Беручи до уваги вказане, а також обставини, які були встановлені в судовому засіданні в жовтні 2015 році, що ОСОБА_8 у 2014 році самостійно читав і писав, комісія не може виключити, що на момент складання заповіту 10 листопада 2011р. ОСОБА_8 міг читати та підписувати документи.

Слід зазначити, що даний висновок спростовує доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 в момент підписання заповіту 10 листопада 2011 року дуже погано бачив, внаслідок чого не міг самостійно перечитати заповіт та підписати його власноручно.

Крім цього, відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами).

Згідно ст.209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом.

Нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису.

У відповідності до ст.1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, з зазначенням місця та часу його складання.

Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем.

Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими особами, визначеними в статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Ст. 1248 ЦК України передбачено, що нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів.

Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів.

У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним.

Якщо заповідач через фізичні вади не може сам причитати заповіт, посвідчення заповіту має відбутися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

Покликання скаржника в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_2 не підписував та не перечитував заповіту від 10 листопада 2011 року посвідченого приватним нотаріусом Сокальського районного нотаріального округу Бойчук Н.І. не знаходить свого підтвердження, оскільки такі твердження спростовуються висновком №1725 судово-почеркознавчої експертизи від 20 червня 2017 року.

Зокрема, даним висновком встановлено, що рукописні тексти "ОСОБА_8 Цей заповіт прочитано мною особисто до підписання та відповідає дійсно моїм намірам та доброї волі." в примірнику заповіту ОСОБА_8, складеному 10 листопада 2011 року і посвідченому приватним нотаріусом Сокальського районного нотаріального округу Бойчук Н.І. з реєстр.№3307 (із архіву нотаріуса); "Кондратюк Богдан Петрович" в графі "Підписи осіб (їх представників), які звернулись за вчиненням нотаріальної дії" реєстру для реєстрації нотаріальних дій приватного нотаріуса Сокальського районного нотаріального округу Львівської області Бойчук Наталії Іванівни за 2011 рік /порядковий №3307/ виконані ОСОБА_8.

Підписи від імені ОСОБА_8, розташовані в лінійці після слова "Підпис" в примірнику заповіту ОСОБА_8, складеному 10 листопада 2011 року і посвідченого приватним нотаріусом Сокальського районного нотаріального округу Бойчук Н.І. з реєстр.№3307 (із архіву нотаріуса); в графі " Підписи осіб (їх представників), які звернулись за вчиненням нотаріальної дії" реєстру для реєстрації нотаріальних дій приватного нотаріуса Сокальського районного нотаріального округу Львівської області Бойчук Наталії Іванівни за 2011 рік /порядковий №3307/ виконані ОСОБА_8.

Також встановлено, що заповіт від 10 листопада 2011 року, укладений ОСОБА_8 і посвідчений приватним нотаріусом Сокальського районного нотаріального округу Львівської області Бойчук Н.І. та зареєстрований в реєстрі за №3307, складений у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання, особисто підписаний заповідачем з необхідним обсягом цивільної дієздатності та посвідчений уповноваженою на це особою.

При складанні заповіту ОСОБА_11 усвідомлював значення своїх дій і міг керувати ними, його волевиявлення було вільним та відповідало його волі.

Враховуючи встановлені обставини, які жодним чином не спростовуються позивачем, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що заповіт складений ОСОБА_8 10 листопада 2011 року та посвідчений приватним нотаріусом Сокальського районного нотаріального округу Львівської області Бойчук Н.І. та зареєстрований в реєстрі за №3307, вчинений у формі та порядку відповідно до вимог чинного законодавства, особисто підписаний заповідачем з необхідним обсягом цивільної дієздатності.

Покликання позивача в частині сумніву щодо належності підписів на заповіті від 10листопада 2011 р., складеному ОСОБА_8 і посвідченому приватним нотаріусом Сокальського районного нотаріального округу Львівської області Бойчук Н.І. та зареєстрованого в реєстрі за №3307 - не знайшло свого підтвердження ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що підстави для визнання заповіту недійсним, складеного 10 листопада 2011р. ОСОБА_8 посвідченого приватним нотаріусом Сокальського районного нотаріального округу Львівської області Бойчук Н.І. та зареєстрованого в реєстрі за №3307 - відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, щорозглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, оскаржуване рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв'язку з чим, апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6 необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Що ж до клопотання ОСОБА_9 про стягнення з ОСОБА_2 на її користь витрати на правничу допомогу понесені нею в суді апеляційної інстанції слід зазначити наступне.

З укладеної угоди 29 листопада 2018 року між ОСОБА_12 та адвокатом Бордюк М.М., вбачається, що прийняв на себе обов»язки по представництву інтересів ОСОБА_12 у Львівському апеляційному суді у цивільній справі за №454/1118/16-ц.

З долученої квитанції №18689883 від 11 грудня 2018 року вбачається, що ОСОБА_9 здійснила оплату в сумі 2000 грн. за надані послуги згідно договору про правову допомогу, де отримувавчем є ТзОВ «Юридичний центр захисту прав власників».

Відповідно до ч.3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов'язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Враховуючи, що укладена угода 29 листопада 2018 року між ОСОБА_12 та адвокатом Бордюк М.М. не містить жодних норм щодо визначення вартості послуг, відсутність детального опису наданих послуг, їх вартість, а також відсутність підписаного акту виконаних робіт, колегія суддів не вбачає підстав для стягнення з позивача користь відповідача понесених витрат на правову допомогу під час апеляційного розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 13 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 05 березня 2019 року.

Головуючий : Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.