ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 537/4661/17 Номер провадження 22-ц/814/635/19Головуючий у 1-й інстанції Зоріна Д.О. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.,

за участю секретаря Ачкасової О.Н.

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_2, представника уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Дельта Банк» ОСОБА_3, на рішення Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 03 грудня 2018 року (час ухвалення судового рішення невідомий; дата виготовлення повного тексту судового рішення не зазначена) у справі за позовом ОСОБА_4 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Дельта Банк» ОСОБА_3 про поновлення строку для подачі заяви про включення до реєстру вкладників та зобовязання вчинити дії.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

в с т а н о в и в:

У жовтні 2018 року ОСОБА_4 звернулась до суду з вказаним позовом, після уточнення вимог, остаточно просила поновити їй строк для подачі заяви про включення до реєстру вкладників для здійснення виплат Фондом гарантування вкладів фізичних осіб по ліквідації ПАТ «Дельта Банк» та зобовязати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб по ліквідації ПАТ «Дельта Банк» ОСОБА_3 внести зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Дельта Банк», включивши до нього грошові кошти ОСОБА_4 в сумі 73 784 грн. 00 коп.

В обґрунтування заявлених вимог посилалась на те, що згідно договору №003-16528-231214 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» від 23 грудня 2014 року, укладеного з АТ «Дельта Банк» Кременчуцьким відділенням, нею внесено на депозитний рахунок №3641 10 000 дол. США. Після відкликання банківської ліцензії та ліквідації ПАТ «Дельта Банк» вона фізично не змогла своєчасно надати кредиторську вимогу, оскільки з 02 жовтня 2015 року перебувала в Шанхаї, що підтверджується візою №12990628, виданою до 07 листопада 2015 року, а відтак вважає, що строк для подачі був пропущений з поважної причини.

Вказувала, що після закінчення строку депозитного договору 23 березня 2015 року уся сума вкладу в розмірі 10 000 дол. США та відсотки банком не виплачені. Сума основного боргу склала 10 000 дол. США х 26 грн. 86 коп. (по курсу української гривні до дол. США) = 273 784 грн. 68 коп. (залишок по пенсійній картці 310 грн. 05 коп., в накопичувальній картці по вкладу (відсотків) - 178,86 дол. США, тобто 4 805 грн. 99 коп. і 68 грн. 64 коп., а всього 5 184 грн. 68 коп.).

Кількаразовими виплатами через банк агента «Укрексімбанк» міста Полтави позивач отримала граничний розмір гарантованої Державою виплати на суму 200 000 грн. 00 коп., а відтак недоплачена сума на момент закінчення строку складає 73 784 грн. 68 коп.

Також вказувала, що її звернення до відповідача з проханням виплатити її вклад, та включити до списку вкладників залишилось без уваги, а тому дії відповідача щодо не включення її до списків вкладників на отримання не виплаченої суми, на яку вона має право як на відшкодування коштів за вкладами, вважає неправомірними.

Рішенням Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 03 грудня 2018 року поновлено ОСОБА_4 строк для подачі заяви про включення до реєстру вкладників для здійснення виплат Фондом гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію у публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк».

Зобовязано уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб по ліквідації ПАТ «Дельта Банк» ОСОБА_3 внести зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Дельта Банк», включивши до нього грошові кошти ОСОБА_4 у сумі 73 784 грн.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_2, представник уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Дельта Банк» ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, посилаючись на правові висновки ВП ВС у справі №820/1159/15 (постанова від 12 квітня 2018 року), стверджував, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що цей спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, отже суд мав в порядку п.1 ч.1 ст.215 ЦПК України закрити провадження у справі.

Окрім того, за твердженням апеляційної скарги суд першої інстанції неправильно застосував положення ч.1 ст.49 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки встановлений ст.45 Закону строк є присічним і поновленню не підлягає.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 23 грудня 2014 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_4 укладено договір №003-16528-231214 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у доларах США, за умовами якого було залучено вклад в розмірі 10 000 дол. США на строк з моменту його зарахування на рахунок по 23 березня 2015 року включно (а.с.4).

Пунктом 1.4 вказаного Договору передбачена процентна ставка на суму вкладу, яка становить 5,5 % річних.

Пунктом 1.4.1 вказаного Договору встановлено, що у разі, якщо даний Договір є діючим на кінець кожного календарного місяця строку залучення вкладу, зазначеного пунктом 1.3 цього Договору, а також на дату закінчення строку залучення вкладу, то розмір процентної ставки, зазначений в пункті 1.4 цього Договору, збільшується за фактичну кількість днів кожного календарного місяця відповідно до валюти вкладу: на 12,0 процентів річних для вкладів у гривні, на 5,5 процентів річних для вкладів у доларах США, на 5,5 процентів річних для вкладів у євро, починаючи з моменту зарахування вкладу на рахунок, вказаний у пункті 1.6 даного Договору.

Постановою Національного банку України №150 від 02 березня 2015 року «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних» ПАТ «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних (а.с.31-36).

Рішенням Виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб №51 від 02 березня 2015 року «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» розпочато з 03 березня 2015 року процедуру виведення ПАТ «Дельта Банк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком на шість місяців з 03 березня 2015 року до 02 вересня 2015 року включно; призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» ОСОБА_3 (а.с.35-36).

Рішенням Виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб №147 від 03.08.2015 року «Про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» продовжено строки здійснення тимчасової адміністрації у АТ «Дельта Банк» по 2 жовтня 2015 року включно (а.с.38).

23.03.2015 року закінчився строк дії договору №003-16528-231214.

24 березня 2015 року ОСОБА_4 звернулась до ПАТ «Дельта Банк» із заявою про видачу їй депозитного внеску згідно Договору №003-16528-231214 в розмірі 10 000 дол. США (а.с.4 зворот)

Згідно заяв на видачу готівки: №2828 від 01 липня 2015 року, №2835 від 01 липня 2015 року, №2826 від 01 липня 2015 року, №3080 від 22 липня 2015 року ОСОБА_4 виплачено кошти на загальну суму 200 000 грн. 00 коп. (а.с.5-6).

02 жовтня 2015 року Правлінням Національного банку України затверджена постанова №664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку» (а.с.39).

13 квітня 2016 року та 16 серпня 2017 року ОСОБА_4 зверталась до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» ОСОБА_3 із заявою про включення її до списку для виплати залишку її коштів із зазначенням поважності причин пропуску такого строку (а.с.7, 10 зворот).

19 квітня 2016 року за вих.№20/01 уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» ОСОБА_3 направлено адвокатський запит про надання інформації про включення позивача до затвердженого Реєстру кредиторських вимог АТ «Дельта Банк» в частині невиплаченої суми грошових коштів за договором №005-16505-020713 від 02 липня 2013 року на відкриття поточного рахунку та за іншими договорами, а також про надання інформації щодо загальної суми заборгованості (а.с.8).

Відповіді на зазначені вище запити позивач не отримала.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності обставин, якими обґрунтовані заявлені вимоги.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з таких міркувань.

В апеляційній скарзі наведені два істотні аргументи, на які апеляційний суд має надати обґрунтовані відповіді задля забезпечення права учасників справи на справедливий суд у розмінні п.1 ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (див. Справа «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, рішення від 10.02.2010, пункт 58).

По-перше, це юрисдикційна приналежність цього спору і, по-друге, визначення правової природи строку, встановленого ст.45 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

В апеляційній скарзі відсутні доводи чи заперечення щодо правильності розрахованої позивачем суми коштів, які вони вимагає включити до реєстру акцептованих вимог кредиторів, отже відповідно до приписів ч.1 ст.367 ЦПК України апеляційний суд не перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду у цій частині.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

У постанові ОСОБА_5 Верховного Суду від 29 серпня 2018 року у справі № 755/17365/15-ц (провадження № 14-296цс18) з подібними фактичними обставинами і, відповідно, спірними правовідносинами сформульовані такі правові висновки.

Щодо юрисдикції спору

Юрисдикція спорів за участю Фонду визначається з огляду на зміст правовідносин та функції, які він виконує у спірних правовідносинах.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 2 Закону від 23 лютого 2012 року № 4452-VI ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Згідно пунктів 1-3 частини першої статті 48 Закону Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює повноваження органів управління банку; приймає в управління майно (у тому числі кошти) банку, вживає заходів щодо забезпечення його збереження, формує ліквідаційну масу, виконує функції з управління та продає майно банку; складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів.

Вимоги вкладників-фізичних осіб у частині, що перевищує гарантовану суму відшкодування за вкладом, сплачену вкладнику Фондом, задовольняються у четвертій черзі (пункт 4 частина перша статті 52 Закону).

Спори, що виникають з правовідносин, обумовлених наявністю кредиторських вимог (майнових вимог фізичної особи до суб'єкта господарювання - банку, що ліквідується), які перевищують встановлений законом граничний розмір гарантованого державою відшкодування за вкладом і задовольняються у порядку черговості, визначеної статтею 52 Закону, за рахунок коштів, одержаних внаслідок продажу майна банку, є приватноправовими і розглядаються в порядку цивільного або господарського судочинства, залежно від субєктного складу цих правовідносин.

Аналогічні правові висновки сформульовані у постановах Верховного Суду від 6 червня 2018 року у справі № 727/8505/15-ц, від 18 квітня 2018 року у справі № 826/7532/16 та від 23 травня 2018 року у справі № 811/568/16

Щодо строку прийняття вимог кредиторів

Згідно з частиною п'ятою статті 45 Закону протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються. У разі призначення уповноваженої особи Фонду, якій делеговано Фондом повноваження щодо складення реєстру акцептованих вимог кредиторів, кредитори заявляють про свої вимоги до банку такій уповноваженій особі Фонду.

Будь-які спори щодо акцептування вимог кредиторів підлягають вирішенню у судовому порядку. Судове провадження щодо таких вимог не припиняє перебіг ліквідаційної процедури (частина четверта статті 49 Закону).

Згідно з частиною першою статті 49 Закону Фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Отже, про свої вимоги до банку кредитор зобов'язаний заявити у межах 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку. Однак, Закон не передбачає заборони щодо поновлення такого строку у разі його пропуску з поважних причин.

Вказане узгоджується з приписами пункту 3 частини першої статті 48 Закону, згідно з якою Фонд та його уповноважена особа наділені повноваженнями вносити зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів.

Неможливість вкладників забрати заощадження (депозит) з рахунків у банках через відсутність коштів, через передбачене законом замороження рахунків, або через нездатність національних органів вжити заходів з метою надання таким вкладникам можливості розпоряджатися їхніми заощадженнями Європейський суд з прав людини розглядає як втручання в ефективне користування правом мирно володіти майном, що захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або як незабезпечення користуванням цим правом (див. mutatismutandisрішення ЄСПЛ у справі «Alisic and Others v. Bosnia and Herzegovina, Croatia, Serbia, Slovenia and the former Yugoslav Republic of Macedonia» від 16 липня 2014 року, заява № 60642/08, § 102).

У практиці ЄСПЛ напрацьовані три критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно легітимну мету та чи є захід з втручання у вказане право пропорційним такій меті (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «Суханов та Ільченко проти України» («Sukhanov and Ilchenko v. Ukraine») від 26 червня 2014 року, заява № 68385/10 і 71378/10, § 53).

Принцип пропорційності полягає у встановленні судом справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов'язаними з втручанням у право людини на майно, й інтересами особи, яка зазнає негативних наслідків від цього втручання. Пошук такого балансу не означає обов'язкового досягнення соціальної справедливості у кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між легітимною метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.

Необхідність досягнення такого балансу відображена у структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу покласти індивідуальний і надмірний тягар (див. mutatismutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» («East/West Alliance Limited» v. Ukraine») від 23 січня 2014 року, заява № 19336/04, § 168).

Тому, оцінюючи у кожній конкретній справі пропорційність обмежень прав конкретного суб'єкта на підставі тих обставин і фактів, що безпосередньо досліджені судом, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були би менш обтяжливими для прав і свобод цього суб'єкта, оскільки обмеження його прав не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для досягнення вказаної мети.

Обмеження кредиторів надзвичайно коротким строком на звернення з вимогами про включення до реєстру акцептованих вимог кредиторів без можливості поновлення такого строку, якщо його пропущено з причин, що є поважними, було би непропорційним, а таке втручання у права кредиторів на мирне володіння їх майном - неправомірним (див. також висновки ОСОБА_5 Верховного Суду, сформульовані у постанові від 20 червня 2018 року у справі № 553/1642/15-ц).

У справі, що переглядається апеляційним судом, встановлено, що ОСОБА_4 отримала 200 000 грн. гарантованої державою суми відшкодування, її вимоги обумовлені невиконанням банком зобов'язань за договором депозиту щодо повернення суми вкладу, яка перевищує встановлений законом граничний розмір гарантованого державою відшкодування за вкладом.

Отже, зважаючи на наведені вище правові висновку суду касаційної інстанції, є необґрунтованими доводи апеляційної скарги про юрисдикційну неналежність цього спору суду загальної юрисдикції з урахуванням субєктного складу спору.

Матеріалами справи підтверджується, що як АТ «Дельта Банк», так і уповноважена особам Фонду гарантування вкладів фізичних осіб були обізнані з кредиторськими вимогами ОСОБА_4 ще до початку процедури ліквідації банку, адже остання предявила свої вимоги ще 24 березня 2015 року, тоді як процедура ліквідації запроваджена 02 жовтня 2015 року.

Оголошення про початок процедури Банку опубліковане 08 жовтня 2015 року, згідно якого останнім днем для подачі заяви про включення до реєстру акцептованих кредиторів було 07 листопада 2015 року.

Належними і допустимими доказами підтверджено, що ОСОБА_4 фізично була позбавлена можливості у визначений строк подати відповідну заяву за станом здоровя, а також у звязку із перебуванням поза межами України у цей період часу. А тому апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що ОСОБА_4 пропустила встановлений законом строк з поважних причин.

Ні в матеріалах справи, ні в апеляційній скарзі не наведено обґрунтованих доводів, які спростовували такий висновок.

Враховуючи встановлене, апеляційний суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не містять посилання на обставини, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість чи обовязок скасування або зміни судового рішення.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_2, представника уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Дельта Банк» ОСОБА_3, залишити без задоволення.

Рішення Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 03 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 04.03.2019 року

Головуючий О. А.Лобов

Судді: А.І.Дорош

ОСОБА_6

З оригіналом згідно

Суддя О.А.Лобов