Постанова

Іменем України

30 січня 2019 року

м. Київ

справа № 536/1788/15-ц

провадження № 61-23250св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів на здійснення ліквідації акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 26 грудня 2016 року у складі судді Клименко С. М. та рішення Апеляційного суду Полтавської області від 23 березня 2017 року у складі колегії суддів: Гальонкіна С. А., Хіль Л. М., Лобова О. А.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 25 березня 2008 року між

акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк») та ОСОБА_2 укладено кредитний договір відповідно до якого банк надав ОСОБА_2 кредитні кошти у сумі 70 тис. доларів США зі сплатою 13,90 % річних на строк до 23 березня 2018 року.

08 грудня 2011 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») та ПАТ «Дельта Банк» уклали договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та умовах визначених цим договором ПАТ «УкрСиббанк» передав ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, в тому числі і право вимоги за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_2

ОСОБА_2 свої зобов'язання за указаним кредитним договором належним чином не виконувала, а тому станом на 20 липня 2015 року утворилась заборгованість на загальну суму 3 589 456 грн 65 коп.

Посилаючись на вказані обставини, ПАТ «Дельта Банк» просило суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь заборгованість на загальну суму

3 589 456 грн 65 коп., яка складається з кредиту в сумі 1 514 012 грн 34 коп., процентів - 2 036 342 грн 17 коп., пені - 4 600 грн 25 коп., 3 % від простроченої заборгованості по тілу кредиту - 25 489 грн 90 коп., 3 % від простроченої заборгованості по процентам - 9 011 грн 99 коп.

Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 26 грудня 2016 року у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що заборгованість за кредитним договором від 25 березня 2008 року підлягає стягненню у межах позовної давності з серпня 2012 року по серпень 2015 року. Проте, оскільки позивачем не надано обґрунтованого розрахунку заборгованості

ОСОБА_2 за вказаним кредитним договором, і суд позбавлений можливості перевірити його обґрунтованість, то позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 23 березня 2017 року апеляційну каргу ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів на здійснення ліквідації акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - АТ «Дельта Банк») задоволено частково. Рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 26 грудня 2016 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом, пені та 3 % річних скасовано. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором від 25 березня 2008 року станом на 20 липня 2015 року яка включає в себе: заборгованість по відсотках за користування кредитом в сумі 44 356, 98 доларів США (з яких: відсотки на поточну заборгованість - 12 149, 27 доларів США, відсотки на прострочену суму заборгованості - 32 207,71 доларів США), що згідно курсу Національного банку України станом на 20 липня 2015 року складає

976 515 грн 54 коп., пеню, нараховану на тіло кредиту в сумі 3 313 грн

51 коп., пеню, нараховану на проценти в сумі 1 171 грн 19 коп., 3 % річних, нарахованих на тіло кредиту в сумі 24 554 грн 03 коп., 3 % річних, нарахованих на відсотки в сумі 8 663 грн 60 коп., а всього 1 014 217 грн

87 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що оскільки рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області

від 26 січня 2010 року з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» стягнуто заборгованість за указаним кредитним договором станом на 27 липня

2009 року у сумі 600 238 грн 64 коп., то з ОСОБА_2 підлягають стягненню проценти за кредитом, неустойка та комісія у межах позовної давності, а саме з серпня 2012 року по 20 липня 2015 року (відсоток за користування кредитними коштами) та з 04 серпня 2014 року по 20 липня 2015 року (пеня та 3 % річних).

У квітні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга

ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів на здійснення ліквідації АТ «Дельта Банк» в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, воно просить скасувати оскаржувані рішення судів та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги АТ «Дельта Банк» задовольнити.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами при вирішенні справи не враховано того, що пунктом 9.5 вказаного кредитного договору передбачено, що строк дії кредитного договору встановлений з дати його укладання та до повного погашення суми кредиту, плати за кредит та пені, у разі її нарахування. Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 26 січня 2010 року про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором у розмірі 600 238 грн 64 коп. не виконано, зобов'язання за кредитним договором продовжуються до повного його виконання. Таким чином задоволенню підлягають позовні вимоги у повному обсязі.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з частиною першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 25 березня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір відповідно до якого

АКІБ «УкрСиббанк» надав ОСОБА_2 кредитні кошти у розмірі

70 тис. доларів США зі сплатою 13,90 % річних на строк до 23 березня

2018 року.

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та умовах визначених цим договором

ПАТ «УкрСиббанк» передав ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, в тому числі і право вимоги за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_2

Заочним рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 26 січня 2010 року позовні вимоги

ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь

ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі

600 238 грн 64 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат

(а. с. 47-48).

Згідно із частиною третьою статті 60 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, судовим рішенням підтверджено обставини щодо отримання ОСОБА_2 кредиту та невиконання останньою належним чином зобов'язань по ньому.

Станом на день розгляду справи вищевказане рішення суду не виконано.

У запереченні на позовну заяву ОСОБА_2 заявила клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності (а. с. 49-51, т. 1)

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 ЦК України).

Відповідно до частини п'ятої статті 261 ЦК України за зобов'язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанцій, урахувавши установлений законом строк позовної давності, час звернення до суду й час виникнення прострочення сплати чергових платежів за кредитом та подану відповідачем заяву про застосування строку позовної давності, дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача заборгованості по тілу кредиту за період з серпня 2012 року по серпень 2015 року (з урахуванням періоду нарахування заборгованості згідно позовних вимог).

Відповідно до вимог статті 266, частини другої статті 258 ЦК України стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду та починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Такий правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 19 листопада 2014 року у справі № 6-160цс14.

Доводи касаційної скарги ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів на здійснення ліквідації АТ «Дельта Банк» про те, що згідно із пунктом 9.5 вказаного кредитного договору строк дії договору встановлений з дати його укладення і до повного погашення суми кредиту, плати за кредит та пені, у разі їх нарахування, є необґрунтованими, оскільки не відповідають положенням норм законодавства, наведених вище.

Інші доводи касаційної скарги стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Таким чином, враховуючи положення частини першої статті 400 ЦПК України щодо розгляду справи в касаційному порядку в межах касаційної скарги, поданої ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів на здійснення ліквідації АТ «Дельта Банк» і тих обставин, що ОСОБА_2 погодилась з розрахунком заборгованості за указаний період з урахуванням її заяви про застосування строку позовної давності, судові рішення вона не оскаржила, тому й відсутні підстави для виходу за межі доводів касаційної скарги (немає її касаційної скарги), отже, рішення суду першої та апеляційної інстанцій, які просить скасувати заявник, є правильними й законними та обґрунтованими.

Відповідно до частини першої 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів на здійснення ліквідації акціонерного товариства «Дельта Банк» залишити без задоволення.

Рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 26 грудня 2016 року в незміненій при апеляційному перегляді частині та рішення Апеляційного суду Полтавської області від 23 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є.В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк