Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" лютого 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Чех Н.А.

з участю секретаря - Кузьменко А.М.,

за участю сторін:

позивач - ОСОБА_1,

представник позивача - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась до суду з позовною заявою про позбавлення батьківських прав посилаючись на те, що 14.02.2003 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб. Від цього шлюбу мають дитину - сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва шлюб з відповідачем розірвано. 27.08.2009 року видано свідоцтво про розірвання шлюбу. Після розірвання шлюбу син залишився фактично проживати разом з її батьками. Аліменти в судовому порядку не стягувались. З часу розірвання шлюбу та до теперішнього дня відповідач бачив сина, за ініціативою дитини, один раз. Дана зустріч викликала у сина негатив, оскільки на його запитання до батька щодо участі в його (сина) житті, не отримав позитивної відповіді. Після цієї зустрічі син однозначно сказав, що не бажає щоб відповідач вважався його батьком. Відповідач не цікавиться сином, його успіхами, станом здоров'я, не відвідує вдома та шкільному закладі, не проявляє ніякої зацікавленості в його подальшій долі, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, фінансово не бере ніякої участі у необхідних витратах, та не спілкується з дитиною. Усіма питаннями щодо виховання, утримання сина займається вона сама. Станом на сьогодні вона має роботу, стабільний заробіток, забезпечена житлом та всім необхідним для забезпечення сина.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали обставини викладені в позовній заяві, вимоги, просили їх задовольнити. Позивач додатково зазначила, що син сам прийняв рішення, що не хоче мати такого батька. Після розлучення син ходив до психолога. Представник позивача додав, що позивач ніколи не чинила перешкод у спілкуванні з дитиною.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив надати змогу спілкуватися з дитиною, реабілітуватися. Пояснив, що після розірвання шлюбу проживали окремо. Намагався зв'язатися з сином через позивача. Однак, вона казала, що син зайнятий, не хоче спілкувався. Попросив телефон сина, йому відмовили. До Служби у справах дітей не звертався щоб не травмувати сина, так як позивач казала, що син ходить до психолога. Матеріальну допомогу на утримання дитини не давав, так як вважав, що буде надавати, якщо бачитиме сина. Участі у вихованні дитини не приймав, так як забороняла позивач.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надіслав лист про слухання справи за його відсутності, прийняти рішення в інтересах дитини.

Вислухавши пояснення позивача та її представника, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного.

Даний позов зареєстровано в суді 24.09.2018 року. Згідно ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 28.09.2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

Ухвалою від 13.12.2018 року підготовче провадження закрито, справа призначена до судового розгляду по суті спору.

В суді встановлено, що 14.02.2003 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 уклали шлюб, прізвище дружини після реєстрації шлюбу - «ОСОБА_1».

Відповідно до свідоцтва про народження, серії НОМЕР_3 від 06.11.2003 року, виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року, батьками записано - ОСОБА_3 та ОСОБА_1.

27.08.2009 року видано свідоцтво про розірвання між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 шлюбу. Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 присвоєно прізвище «ОСОБА_1».

15.06.2010 року ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_8, та змінила прізвище на «ОСОБА_1».

Відповідно до висновку Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 21.12.2018 року № 11810/41-/3/103, вони вважають за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3 відносно його сина ОСОБА_6 у зв'язку з тим, що батько дитини ухилився від виховання та утримання дитини. У висновку вказано, що неповнолітній ОСОБА_6 був присутній на засіданні комісії, підтримав заяву матері про позбавлення батька батьківських прав, та пояснив, що батько не цікавиться його життям, навчанням, починаючи з 2009 року батька бачив один раз, і за його (дитини) ініціативою. ОСОБА_3 був присутній на засіданні та заперечував проти позбавлення його батьківських прав, але будь-яких підтверджень щодо участі у вихованні та утримання дитини не надав.

Не надав докази ОСОБА_3 щодо участі у вихованні та утримання дитини і до суду, та підтвердив, що жодної участі в житті дитини він не приймав. Доказів про чинення перешкод у спілкуванні, утриманні дитини, не надав.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати своїх дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, готувати їх до праці. Батьки повинні матеріально утримувати своїх неповнолітніх дітей.

Відповідно до ст.ст. 164, 165 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей. Позбавлення батьківських прав проводиться тільки в судовому порядку. При розгляді таких справ необхідним є подання письмового висновку органів опіки і піклування.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 Сімейного кодексу України).

Таким чином, враховуючи надані докази, та обміркувавши їх обґрунтованість, суд дійшов висновку, що відповідач має бути позбавлений батьківських прав відносно його сина ОСОБА_4.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Враховуючи, що відповідач усунувся від виконання обов'язку щодо виховання, утримання дитини, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними, та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. По даній справі позивач сплатила судовий збір в розмір 704,80 грн., дані кошти слід стягнути з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 150, 157, 164, 165 СК України, ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 81, 141, 258, 259, 264, 265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця м.Києва, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1; НОМЕР_1) батьківських прав відносно сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідний запис внести до Книги записів актів громадянського стану про народження, актовий запис № 2536 від 06.11.2003 року.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця м.Києва, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1; НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_4, адреса: АДРЕСА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_2) судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання повного судового рішення - 04.03.2019 року.

Суддя: