Справа № 453/108/19
№ провадження 2/453/168/19
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

01 березня 2019 року Сколівський районний суд Львівської області у складі головуючого судді Микитина В.Я., розглянувши в порядку письмового провадження у спрощеному позовному провадженні у залі суду у місті Сколе Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 25.01.2019 року звернулася у суд з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на свою користь 3 % річних від простроченої суми за договором позики, що становить 33 437 грн. 86 коп. та інфляційні втрати у сумі 63 888 грн. 54 коп., а всього 97 326 грн. 40 коп.. Судові витрати у справі позивач просить покласти на відповідача.

Ухвалою судді від 01.02.2019 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд цивільної справи призначено у порядку спрощеного позовного провадження на 01.03.2019 року без повідомлення (виклику) учасників справи.

Розгляд справи по суті відбувся 01.03.2019 року.

Позов обґрунтовано тим, що рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 03.07.2018 року по справі № 453/233/18 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3, про стягнення заборгованості за договором позикизадоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 376 694 грн. 67 коп., з яких 1 232 810 грн. 00 коп. сума основного боргу за договором позики, 143 884 грн. 67 коп. - 3% річних від простроченої суми. У решті позовних вимог, - відмовлено. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відтак, обставини щодо наявності у ОСОБА_2 обовязку сплатити 1 232 810 грн. 00 коп. основного боргу ОСОБА_1 доказуванню не підлягають. 22.01.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області ОСОБА_4 відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 453/233/18 виданого 16.11.2018 року Сколівським районним судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 376 694 грн. 67 коп., з яких 1 232 810 грн. 00 коп. сума основного боргу за договором позики, 143 884 грн. 67 коп. - 3% річних від простроченої суми. Зазначає, що станом на 22.01.2019 року суму основного боргу, визначену судом, відповідачем не сплачено. Відтак, у неї виникає право на стягнення 3% річних та інфляційних втрат, як це передбачено чинним ЦК України. Позивач стверджує, що сума 3% річних за період з 27.02.2018 року по 22.01.2019 року складає 33 437 грн. 86 коп., а сума інфляційних втрат за період з 03.07.2018 року по 31.12.2018 року складає 63 888 грн. 54 коп., а всього, - 97 326 грн. 40 коп.. Просить на підставі ст. ст. 526, 612, 625, 1048, 1050 ЦК України позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 відзив на позов із викладенням своїх заперечень, відповідно до норм діючого ЦПК України, до суду не подавав, а також, не подавав заяви про визнання ним позовних вимог ОСОБА_1, не дивлячись на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 01.02.2019 року.

Заяв, клопотань від позивача та відповідача у зазначеній цивільній справі, пов'язаних із розглядом справи, до суду не надходило.

Відповідно до ухвали суду від 01.02.2019 року прийнято до розгляду позовну заяву за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості у порядку спрощеного позовного провадження та призначено розгляд справи на 01.03.2019 року без повідомлення (виклику) сторін, роз'яснено сторонам, що у випадку наявності клопотання про виклик їх у судове засідання, його слід подати до суду у встановлені строки, запропоновано відповідачеві у п'ятнадцятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали подати до суду відзив на позовну заяву.

Частиною 1 статті 279 ЦПК України встановлено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи у порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше (ч. 5 ст. 279 ЦПК України).

Вказана вимога ЦПК України роз'яснена судом учасникам справи в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Сторони у справі не подавали клопотань про розгляд зазначеної справи з повідомленням сторін, а суд не вбачав підстав для розгляду справи з повідомленням сторін з власної ініціативи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що розгляд справи у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін слід здійснювати у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, в силу вимог ч. 13 ст. 7, ч. 2 ст. 191 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи, що розгляд зазначеної справи здійснюється у порядку письмового провадження у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін, тобто за їх відсутності, то підстав для здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, немає.

За таких обставин суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи у судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження та вирішення справи і ухвалення судового рішення за наявними матеріалами, - немає.

Розглянувши матеріали справи, давши належу оцінку доказам у справі, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невідємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обовязків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Виходячи із наведених вище процесуальних норм, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що рішенням Сколівського районного суду Львівської області, ухваленим 03.07.2018 року у цивльній справі № 453/233/18, провадження № 2/453/257/18, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3, про стягнення заборгованості за договором позикизадоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 376 694 грн. 67 коп. (що є гривневим еквівалентом 52 785, 50 доларів США на дату ухвалення судового рішення), з яких 1 232 810 грн. 00 коп. сума основного боргу за договором позики, 143 884 грн. 67 коп. - три проценти річних від простроченої суми. У решті позовних вимог відмовлено.

Встановлено й те, що 16.11.2018 року Сколівським районним судом Львівської області видано виконавчий лист № 453/233/18 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 376 694 грн. 67 коп. з яких 1 232 810 грн. 00 коп. сума основного боргу за договором позики, 143 884 грн. 67 коп. три проценти річних від простроченої суми.

Згідно з постановою про відкриття виконавчого провадження від 22.01.2019 року (виконавче провадження № 58161332) приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області ОСОБА_4 відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 453/233/18 від 16.11.2018 року. Станом на дату розгляду даної справи, вищевказане рішення Сколівського районного суду Львівської області залишається не виконаним.

Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Позивачем ставиться вимога щодо сплати суми майнового відшкодування з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, розмір якого, складає 63 888 грн. 54 коп.

Окрім цього, згідно з наданим позивачем розрахунком, три проценти річних за користування коштами за вищевказаний період становить 33 437 грн. 86 коп..

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобовязання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з ч. 2 зазначеної статті зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори й інші правочини.

В силу ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов'язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов'язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов'язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов'язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.Ці висновки узгоджуються з позицією ОСОБА_5 Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц..

Відповідач має грошове зобов'язання перед позивачем, що підтверджує рішення Сколівського районного суду Львівської області від 03.07.2018 року, яке набрало законної сили, про стягнення з відповідача на користь позивача 1 376 694 грн. 67 коп..

З огляду на те, що відповідач порушив вказане грошове зобов'язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України.

З врахуванням наведеного наявні правові підстави для застосування до спірних правовідносин приписів частини другої статті 625 ЦК України та стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_6 інфляційних втрат за весь час прострочення у розмірі 63 888 грн. 54 коп. та три проценти річних від простроченої суми у розмірі 33 437 грн. 86 коп., а всього 97 326 грн. 40 коп., у звязку з чим позовні вимоги підлягають до задоовлення повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача також і понесені судові витрати у справі у розмірі 973 грн. 26 коп..

Керуючись ст. ст. 4-5, 12-13, 89, 95, 141, 247, 258-259, 264-265, 268 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 у користь ОСОБА_1 97 326 (девяносто сім тисяч триста двадцять шість) грн. 40 коп..

Стягнути з ОСОБА_2 у користь ОСОБА_1 973 (девятсот сімдесят три) грн. 26 коп. судових витрат у справі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Львівського пеляційного суду. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Сколівський районний суд Львівської області.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1; громадянка ОСОБА_7 Федерації, зареєстроване місце проживання: ОСОБА_7 Федерація, АДРЕСА_1, останнє зареєстроване місце проживання в Україні: 88000, АДРЕСА_2; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2; зареєстроване місце проживання: 82600, Львівська область, м. Сколе, вул. Калнишевського, 67;реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2.

Повне рішення суду складене 04 березня 2019 року.

Суддя В.Я. Микитин