КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи № 755/13264/18-ц

Апеляційне провадження 22-ц/824/4259/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Махлай Л.Д.,

суддів Кравець В.А, Мазурик О.Ф.

при секретарі Борисенко Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 21 грудня 2018 року, постановлену під головуванням судді Катющенко В.П., про відмову у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа: Російська Федерація в особі офіційного представництва Посольства Російської Федерації в Україні про встановлення фактів, що мають юридичне значення,

в с т а н о в и в :

у вересні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою, у якій просив встановити факт, що його вимушене переселення у вересні 2014 року з тимчасово окупованої частини території Луганської області відбулося внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією частини території Луганської області, а також факт спричинення йому у зв`язку з цим майнової шкоди у сумі 1 680 000 грн та моральної шкоди у сумі еквівалентній 35 000 євро, що складає 1 155 000 грн.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 11.09.2018 відмовлено у відкритті провадження.

Постановою Київського апеляційного суду від 12.11.2018 зазначену ухвалу суду скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 21.12.2018 відмовлено у відкритті провадження.

Не погоджуючись з даною ухвалою суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Посилається на порушення судом норм процесуального права. А саме, судом першої інстанції не врахована правова позиція, викладену у постанові Верховного Суду у справі 363/2981/16-ц щодо встановлення юридичних фактів, що сталися внаслідок збройної агресії Російської Федерації. Судом не враховано, що Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України над тимчасово окупованими територіями в Донецький та Луганській областях» вже визначено державу агресора відповідальну за порушення прав людини в Донбасі. Судом не враховано динаміки змін в законодавстві у зв'язку із військовим конфліктом на Сході України. Крім цього зазначив, що законодавством не встановлено обмежень щодо підтвердження юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд не врахував, що він вимушений був покинути своє житло та нести матеріальні витрати у зв`язку переселенням та рішення про встановлення цих юридичних фактів йому необхідно для звернення в Міжнародний кримінальний суд в Гаазі.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у їх відсутності, за правилами ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що із заяви вбачається спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам та нормам процесуального права.

Згідно з ч. 4 ст. 315 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

ОСОБА_2 просив встановити факт, що вимушене переселення його у вересні 2014 року з тимчасово окупованої частини території Луганської області України, відбулося внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією частини території Луганської області, Україна, а також факт спричинення йому у зв'язку з цим майнової шкоди в розмірі 1 680 000 грн та моральної шкоди в сумі еквівалентній 35 000 євро або 1 155 000 грн.

Відповідно до ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Перелік фактів, що мають юридичне значення, встановлення яких можливе в окремому провадженні міститься у ч. 1 ст. 315 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 цієї статті у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до статті 318 ЦПК України у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення обов`язково зазначається мета встановлення такого факту та причина неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт.

Заявник вказує на те, що метою встановлення фактів є подальше звернення до суду із позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Вказана мета свідчить про наявність спору про право на отримання відшкодування внаслідок вимушеного переселення заявника з тимчасово окупованої території Луганської області, відтак суд дійшов правильних висновків про відмову у відкритті провадження.

Встановлення факту, що переселення відбулося внаслідок збройної агресії Російської Федерації заявнику також необхідно для отримання відшкодування, а тому суд першої інстанції дійшов правильних висновків, що обидва факти не можуть бути встановлені у порядку окремого провадження, оскільки в даному випадку виник спір про право.

Виходячи із положень ст. 293 ЦПК України у порядку окремого провадження не можуть встановлюватися факти, що мають юридичне значення, якщо мета встановлення таких фактів є створення доказів у інших справах цивільного чи кримінального провадження. Порядок доведення фактів та обставин, які впливають на розгляд спору про відшкодування шкоди визначений нормами, які регулюють позовне провадження. Порядок доведення вини у кримінальному провадженні встановлено нормами КПК України.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального права і не може бути скасована з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 21 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складений 05.03.2019.

Головуючий Л. Д. Махлай

Судді В. А. Кравець

О.Ф. Мазурик