Дата документу 04.03.2019 Справа № 332/4513/15-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 332/4513/15-ц
Провадження №22-ц/807/894/19
Головуючий в 1-й інстанції - Шалпегіна О.Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 березня 2019 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Крилової О.В., Полякова О.З.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 01 грудня 2015 року, ухвалене в м. Запоріжжі у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги порушенням відповідачем взятих на себе кредитних зобов'язань. Зі змісту позовної заяви вбачається, що 20.09.2013 року між ПАТ «ОТП Банк» та відповідачем було укладено договір про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого відповідач отримала грошові кошти у розмірі 27544,00 грн., з яких на споживчі цілі - 22000,00 грн.; на придбання послуг у продавця - ПАТ «Страхова компанія «СК УНІКА Життя» - 5544,00 грн. строком на 36 місяців, розмір процентної ставки 0,01 %. 22.12.2014 між ПАТ «ОТП Банк» та позивачем було укладено договір факторингу, відповідно до умов якого ПАТ «ОТП Банк» відступило ТОВ «ОТП Факторинг Україна» право вимоги до відповідача за кредитним договором. Через неналежне виконання ОСОБА_4 зобов'язання за вказаним договором утворилась заборгованість по тілу кредиту, яка становить 26002,59 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом становить 2,82 грн., комісія за РО становить 10734,81 грн. В зв'язку наведеним позивач просив стягнути з ОСОБА_4 заборгованість в розмірі 36740,22 грн. та судовий збір у сумі 1218,00 грн.

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 01 грудня 2015 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № від 20.09.2013 року у загальній сумі 36740,22 грн. та судовий збір у розмірі 1218,00 грн.

Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 11 грудня 2018 року заяву ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення від 01.12.2015 року ухваленого за результатами розгляду цивільної справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції є незаконними, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. В зв'язку з наведеним апелянт вказує на незаконність стягнення з неї комісії за РО в сумі 10734,81 грн.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2019 року це 192 100 грн. (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2019 рік» з 1 січня 2019 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 1921 грн. (1921 грн. Х 100 = 192 100 грн.)), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 20.09.2013 року між ПАТ «ОТП Банк» та відповідачем було укладено кредитний договір № , відповідно до умов якого відповідач отримала грошові кошти у розмірі 27544,00 грн., з яких на споживчі цілі - 22000,00 грн.; на придбання послуг у продавця - ПАТ «Страхова компанія «СК УНІКА Життя» - 5544,00 грн. строком на 36 місяців, розмір процентної ставки 0,01 %. Дата повернення кредиту - 20.09.2016р.

22.12.2014 між ПАТ «ОТП Банк» та позивачем було укладено договір факторингу, відповідно до умов якого ПАТ «ОТП Банк» відступило ТОВ «ОТП Факторинг Україна» право вимоги до відповідача за кредитним договором.

Через неналежне виконання ОСОБА_4 зобов'язання за вказаним договором утворилась заборгованість по тілу кредиту - 26002,59 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 2,82 грн., комісія за РО - 10734,81 грн. Зазначену заборгованість в розмірі 36740,22 грн. суд першої інстанції стягнув за рішенням суду в повному обсязі.

З вказаними висновками суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду погоджується частково, виходячи з наступного.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені Законом України "Про захист прав споживачів".

За положеннями частини п'ятої статті 11, частин першої, другої, п'ятої, сьомої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) неповинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Згідно з абзацами 2, 3 частини четвертої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Крім того, відповідно до статті 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

З Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" з подальшими змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під часу кладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року справа № 6-1746цс16, та в постанові Верховного Суду від 4 червня 2018 року справа № 758/8481/15-ц.

Позивач не довів належними та допустимими доказами позовну вимогу про стягнення комісії за РО, оскільки ні позовна заява, ні умови кредитного договору, ні наданий банком розрахунок заборгованості не містять положень, які б вказували на підстави нарахування комісії за РО та механізм її нарахування.

За таких обставин суд апеляційної інстанції, доходить висновку, що позивач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надавалися відповідачу. Таким чином, банк нараховував комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок ОСОБА_4, що є незаконним.

Між тим вказані обставини не свідчать про відсутність підстав для стягнення заборгованості по тілу кредиту та процентам.

За таких обставин, колегія суддів вважає, за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення районного суду скасувати в частині стягнення з відповідача комісії за РО, відмовивши в задоволенні позовних вимог в цій частині і відповідно змінити розмір заборгованості, що підлягає стягненню та розмір судового збору у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 01 грудня 2015 року у цій справі скасувати в частині стягнення з ОСОБА_4 комісії за РО в сумі 10734,81 грн., відмовивши в задоволенні позовних вимог в цій частині, в зв'язку з чим змінити загальний обсяг стягнутої заборгованості з 36740,22 грн. до 26005,41 грн. та змінити розмір судового збору, який підлягає стягненню з 1218,00 грн. до 862,10 грн.

Решту рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 4 березня 2019 року.

Судді: С.В. Кухар

О.В. Крилова

О.З. Поляков