Постанова

Іменем України

20 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 646/1684/16-ц

провадження № 61-10422св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Крата В. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

відповідач - Харківська міська рада,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 01 червня 2016 року у складі судді: Журавель В. А., та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 23 серпня 2016 року у складі суддів: Коровіна С. Г., Овсяннікової А. І., Бездітко В. М.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

ОСОБА_4 зміст позовних вимог

У лютому 2016 року ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися до суду із позовом до Харківської міської ради про визнання квартири окремим об'єктом нерухомості, припинення права спільної часткової власності, визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 16/100 частин колишньої комунальної квартири АДРЕСА_1 належать позивачам на праві спільної сумісної власності, а також їх батьку та чоловіку ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на житло за № 9-00-212042, виданого 25 січня 2000 року. 44/100 частини квартири належать Територіальній громаді м. Харкова. 40/100 частин цієї ж квартири належали їх колишньому сусіду ОСОБА_6 Рішенням виконкому Червонозаводської районної ради м. Харкова від 25 січня 2000 року за № 20 ОСОБА_6 було дозволено провести переобладнання в квартирі, здійснити окремий вихід, після чого рішенням виконкому Червонозаводської райради м. Харкова від 17 жовтня 2000 року № 267 частина квартири АДРЕСА_1, де мешкав ОСОБА_6, була визнана ізольованою. Квартирі було надано АДРЕСА_1. В подальшому ОСОБА_6 подарував належну йому частину квартири своїй доньці ОСОБА_7, якій відповідно до рішення виконкому Червонозаводської районної ради м. Харкова від 30 січня 2001 року за № 26/3 було видано свідоцтво про право власності на ізольовану квартиру АДРЕСА_1.

Після відокремлення належної ОСОБА_6 частки квартири частки співвласників - сім'ї ОСОБА_5 та територіальної громади м. Харкова не перерозподілялися. Однак, після ізолювання частини квартири частки співвласників змінилися, а саме спільна сумісна частка ОСОБА_5 замість 16/100 стала складати 27/100 часток, а частка територіальної громади м. Харкова замість 44/100 часток - 73/100 часток.

ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер. Позивачі є спадкоємцями першої черги після його смерті. Вони звернулися до 10 Харківської державної нотаріальної контори - ОСОБА_1 та ОСОБА_8 із заявами про прийняття спадщини, а ОСОБА_3 - із заявою про відмову від спадщини на користь дітей. Позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частину спірної квартири з посиланням на те, що на підставі правовстановлюючих документів за сім'єю зареєстровано 16/100 часток комунальної квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до довідки КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» за № 1301127 від 28 серпня 2015 року ідеальні частки у спірній квартирі між співвласниками не перерозподілялися, а отже неможливо на даний час встановити, яка саме частка у праві спільної власності на вищевказану квартиру належала спадкодавцю ОСОБА_5 на день його смерті. Позивачі вважали, що після визнання квартири АДРЕСА_1-а ізольованою квартирою, у їх власності та територіальної громади м. Харкова, залишився окремий об'єкт нерухомості - квартира АДРЕСА_1. У зв'язку із фактичним припиненням права спільної часткової власності частки перерозподілилися і стали складати замість 16/100 - 27/100 частин, а частка територіальної громади м. Харкова - 73/100 частин, замість 44/100 частин. Таким чином, спадкова частка після смерті ОСОБА_5 складає 27/400 частин, тому ОСОБА_1 та ОСОБА_2 успадкували по 27/800 частин, а з урахуванням належних їм приватизованих 27/400 частин, їх частка в квартирі буде складати: ОСОБА_1 - 81/800 частин (27/400 + 27/800) або 10/100 часток; ОСОБА_2 - 81/800 частин (27/400 + 27/800) або 10/100 часток; ОСОБА_3 - 27/400 частин або 54/800 або 7/100 часток.

Позивачі просили:

визнати квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 112,4 кв. м, житловою площею 71,2 кв. м, окремим об'єктом нерухомості;

припинити право спільної часткової власності на 60/100 частин;

визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом за кожним на 27/800 частини спірної квартири після батька ОСОБА_5;

визнати за ОСОБА_2, ОСОБА_1 право власності на 81/800 частини або 10/100 часток квартири АДРЕСА_1 за кожним;

визнати за ОСОБА_3 право власності на 27/400 або 7/100 частин цієї квартири.

ОСОБА_4 зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 01 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 23 серпня 2016 року, позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 112, 4 кв. м, житловою площею 71,2 кв. м, окремим об'єктом нерухомості. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій мотивовані тим, що після переобладнання та виділення 40/100 часток квартири в ізольовану квартиру АДРЕСА_1-а, комунальна квартира АДРЕСА_1 стала окремою квартирою, тому є окремим об'єктом нерухомості. При відмові у задоволенні іншої частини позовних вимог суди зробили висновок, що позивачі не ставили питання щодо поділу спірної квартири між ними та територіальною громадою м. Харкова, тому право спільної часткової власності на спірну квартиру співвласників не може бути припинено.

Аргументи учасників справи

У вересні 2016 року ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 подали касаційну скаргу, в якій просили оскаржені скасувати ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. При цьому посилалися на те, що судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскільки позивачі та Харківська міська рада після 2001 року припинили бути співвласниками із власниками квартири 3-А, це припинення повинне бути закріплене судом шляхом припинення права спільної часткової власності на 60/100 частин, так як їм та Харківській міській раді належить частка, яка складається з двох частин - їх частки та частки Харківської міської ради, що в сумі становить одиницю. Виходячи з цього спільна частка сторін не може складати 60/100 частин. Позивачі не заявляли вимоги щодо поділу спірної квартири між ними та територіальною громадою і не просили суд припинити право на спільну часткову власність між ними та територіальною громадою, оскільки метою звернення до суду є фактично перерозподіл тих часток, що залишилися, після відокремлення квартири 3-А. Судом не була дана належна оцінка наданим відповідачем розрахунків, складених компетентними органами, які є доказами та технічним підтвердженням, наведених позивачами розрахунків. Посилання суду на відсутність технічного підтвердження є неправильним, оскільки орган технічної інвентаризації є компетентним і до його функціональних обов'язків віднесено визначення розрахунку часток у спільній власності на об'єкти нерухомого майна з метою отримання відповідних правовстановлюючих документів, у даному випадку перерозподілу ідеальних часток.

Аналіз змісту касаційної скарги свідчить, що судові рішення оскаржуються в частині відмови у задоволенні позовних вимог. У частині задоволених позовних вимог судові рішення не оскаржуються, а тому у касаційному порядку не переглядаються.

ОСОБА_4 зміст ухвал суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 травня 2017 року справа призначена до судового розгляду.

Рух справи

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справу передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позиція Верховного Суду

Колегія частково приймає аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що 16/100 частин комунальної квартири АДРЕСА_1 належать на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на житло за № 9-00-212042, виданого 25 січня 2000 року. 44/100 частини цієї ж квартири належать Територіальній громаді м. Харкова.

Суди встановили, що 40/100 частин квартири АДРЕСА_1 належали ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 10 липня 1998 року. ОСОБА_6 провів переобладнання та облаштував окремий вихід з квартири. На підставі цього рішенням виконкому Червонозаводської районної ради м. Харкова від 17 жовтня 2000 року № 267 частина квартири АДРЕСА_1, у якій мешкав ОСОБА_6, була визнана ізольованою, а на підставі рішення виконкому Червонозаводської районної ради м. Харкова від 30 січня 2001 року за № 26/3 його дочці ОСОБА_7 було видано свідоцтво про право власності на ізольовану квартиру АДРЕСА_1.

Після переобладнання 40/100 часток в ізольовану квартиру АДРЕСА_1-а, квартира АДРЕСА_1 по вул. Гамарника, яка складається з 4-х житлових кімнат, загальною площею 112,4 кв. м, житловою площею 71,2 кв. м, є окремим об'єктом нерухомого майна.

Комунальна квартира АДРЕСА_1 є окремою квартирою, яка складається з 4 житлових кімнат, кухні, санвузлу, коридорів та комори, загальною площею 112,4 кв. м, житловою площею 71,2 кв. м.

Після переобладнання 40/100 частин квартири, частки співвласників не перерозподілялися і до цього часу квартира знаходиться у спільній частковій власності у сім'ї ОСОБА_5, яким належить 16/100 частин, та територіальної громади м. Харкова - 44/100 частини квартири.

Суди встановили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер співвласник квартири ОСОБА_5 Позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частину квартири АДРЕСА_1 після померлого батька ОСОБА_5, оскільки ідеальні частки у квартирі між співвласниками не перерозподілялися, а отже неможливо встановити, яка саме частка у праві спільної власності на вказану квартиру належала спадкодавцю ОСОБА_5 на день його смерті.

При відмові у задоволенні позовних вимог суди зробили висновок, що позивачі не заявляли вимоги щодо поділу спірної квартири між ними та територіальною громадою м. Харкова, тому право спільної часткової власності на спірну квартиру співвласників не може бути припинено. Позивачами не надано належних доказів технічної можливості перерозподілу часток співвласників саме в такому розмірі, як визначено позивачами.

Колегія суддів не погоджується із таким висновком судів з таких підстав.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Тлумачення вказаних норм дозволяє зробити висновок, що для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права позивачів порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав позивачі звернулися до суду.

У статті 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з частинами першою та другою статті 303 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції) під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Проте суд апеляційної інстанції при розгляді апеляційної скарги не звернув увагу на те, що позивачами заявлено також позовні вимоги про визнання за ними, як за спадкоємцями, права на відповідну частку в праві спільної часткової власності на спірну квартиру, однак суд першої інстанції зробив висновок відсутність підстав для припинення права спільної часткової власності та технічної можливості перерозподілу часток співвласників, при цьому фактично не розглянувши позовні вимоги про визнання права на частки. При розгляді спору про визнання права на частки у спільній власності на квартиру наявність або відсутність технічної можливості перерозподілу не має будь-якого значення, а тому апеляційний суд зробив передчасний висновок про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог.

Суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, з огляду на положення статті 400 ЦПК України.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржене рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права (частина третя статті 411 ЦПК України). Це унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає необхідним касаційну скаргу задовольнити частково, ухвалу апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати та передати справу в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Харківської області від 23 серпня 2016 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про припинення права спільної часткової власності на 60/100 частин квартири АДРЕСА_1, визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 права власності в порядку спадкування за законом за кожним на 27/800 частини квартири АДРЕСА_1 після батька ОСОБА_5, визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 права власності на 81/800 частини або 10/100 часток квартири АДРЕСА_1 за кожним, визнання за ОСОБА_3 права власності на 27/400 або 7/100 частин квартири АДРЕСА_1.

Передати справу № 646/1684/16-ц у частині відмови у задоволенні позовних вимог про припинення права спільної часткової власності на 60/100 частин квартири АДРЕСА_1, визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 права власності в порядку спадкування за законом за кожним на 27/800 частини квартири АДРЕСА_1 після батька ОСОБА_5, визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 права власності на 81/800 частини або 10/100 часток квартири АДРЕСА_1 за кожним, визнання за ОСОБА_3 права власності на 27/400 або 7/100 частин квартири АДРЕСА_1 на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції ухвала апеляційного суду Харківської області від 23 серпня 2016 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про припинення права спільної часткової власності на 60/100 частин квартири АДРЕСА_1, визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 права власності в порядку спадкування за законом за кожним на 27/800 частини квартири АДРЕСА_1 після батька ОСОБА_5, визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 права власності на 81/800 частини або 10/100 часток квартири АДРЕСА_1 за кожним, визнання за ОСОБА_3 права власності на 27/400 або 7/100 частин квартири АДРЕСА_1 втрачає законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. М.Коротун

В. І. Крат