Справа № 456/3528/18
Провадження № 2/456/319/2019
РІШЕННЯ

іменем України

/заочне/

19 лютого 2019 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Бучківської В. Л. ,

при секретарі Березіній Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрий цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання втратившими право на користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 втратившими право на користування житловим приміщенням в будинку № 116 «а» по вул. Поповича в селі Грабовець Стрийського району Львівської області. Свої вимоги мотивує тим, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок №116 «а» по вул. Поповича в с. Грабовець Стрийського району Львівської області. В даному будинку, окрім нього, зареєстровані: ОСОБА_4 син, ОСОБА_2 племінниця та ОСОБА_3 дочка племінниці. Відповідачі, зареєструвавши своє місце проживання у 1996 р., ніколи за вказаною адресою не проживали, фактично тільки зареєстровані. Йому відомо, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживають у м. Вінниця. Він просив їх виписатись з будинку, але станом на день подання позову до суду добровільно вони цього не зробили. У звязку з тим, що відповідачі зареєстровані у його будинку, він не має змоги оформити субсидію і змушений оплачувати повну вартість комунальних послуг, а тому наведені обставини послужили підставою для звернення до суду з даним позовом.

Позивач ОСОБА_1, який дав пояснення на підставі ст. 92 ЦПК України як свідок, в судовому засіданні пояснив, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок №116 «а» по вул. Поповича в с. Грабовець Стрийського району Львівської області, який йому подарував в 1983 р. його брат ОСОБА_5 Відповідач ОСОБА_2 є дочкою сестри дружини ОСОБА_6, яка померла в 2002 р. В 1996 р. він прописав відповідачку з дочкою ОСОБА_3 у своєму будинку, однак вони жодного дня не проживали за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 «а», Стрийського району, Львівської області, так як виїхали на постійне проживання у м. Вінниця. Вони дзвонили до відповідача ОСОБА_2, просили її виписатись, однак добровільно вона не зробила цього. Окрім відповідачів, у вказаному будинку зареєстрований його син ОСОБА_7, який перебуває на заробітках в Чехії. У звязку з тим, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані в його будинку, він не має можливості оформити субсидію.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не зявились, будучи належним чином повідомленими про час та місце його проведення рекомендованими листами з повідомленням та оголошенням на сайті «Судова влада», про причини неявки суд не повідомили, заяви про розгляд справи у їх відсутності на адресу суду не подали. Оскільки конверти з рекомендованими повідомленнями повернулись на адресу суду з відміткою «інші причини, що не дали змоги виконати обовязки щодо пересилання поштового відправлення» та врахувавши, що відповідачі також повідомлені про розгляд справи оголошенням на сайті «Судова влада», суд вважає за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності в заочному порядку, на підставі документів та доказів, що є в матеріалах справи про права та взаємовідносини сторін, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України, проти чого позивач не заперечив.

Суд, заслухавши пояснення позивача, свідка, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України на сторін покладено обов'язок доказування і подання доказів. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до договору дарування від 02.04.1983 р., посвідчений секретарем виконкому Дулібської сільської ОСОБА_4 народних депутатів ОСОБА_8, за реєстровим №15, ОСОБА_5 подарував своєму брату ОСОБА_1 ціле домоволодіння в с. Грабівці Стрийського району Львівської області, зареєстрованого в погосподарській книзі Дулібської сільської ради за №846, який складається в цілому будинок деревяний, критий шифером, з одної кімнати жилою площею 25 кв.м., коридора, кладової і такі господарські будівлі: сарай і стодола деревяні, вкриті черепицею /а.с.7-8/.

Згідно з будинковою книгою для прописки громадян, які проживають в будинку №116 «а» по вул. Поповича в с. Грабовець Стрийського району Львівської області, у вказаному будинку зареєстровані: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1 /а.с. 9-12/.

Відповідно до довідки №1049 від 13.08.2018 р., виданої Грабовецькою сільською радою Стрийського району Львівської області, вбачається, що до складу сімї ОСОБА_1 відносяться: ОСОБА_4 син, ОСОБА_2 племінниця, ОСОБА_3 дочка племінниці /а.с. 13/.

Відповідно до листа Грабовецької сільської ради Стрийського району Львівської області №1491 від 29.11.2018 р. на запит суду за вих. №456/3528/2018 від 22.11.2018 р., суд повідомлено про те, що ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 «а» згідно погосподарської книги №2 /а.с. 42/.

Поясненнями позивача в судовому засіданні встановлено, що відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, зареєструвавши своє місце проживання у житловому будинку№116 «а» по вул. Поповича в с. Грабовець Стрийського району Львівської області в 1996 р., ніколи там не проживали, не сплачували плату за користування жилим приміщенням і комунальні послуги, не несли інших витрат по утриманню будинку та не приймали участі у спільному побуті, оскільки виїхали на постійне місце проживання в м. Вінниця.

До спірних правовідносин підлягають застосуванню наступні норми права.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника ( подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сімї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сімї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сімї власника без поважних причин понад один рік.

При вирішенні спору щодо позбавлення особи права користування житловим приміщенням необхідно встановлювати характер спірних правовідносин, відрізняти норми, які регулюють різні за змістом відносини та застосовувати норми права, які регулюють саме цей вид правовідносин. У випадках коли спір стосується права користування державним чи комунальним житловим фондом, то ці правовідносини регулюються нормами ЖК Української РСР, а коли спір стосується права користування приватним житлом, то такі відносини регулюються також цивільним законодавством. Вказана правова позиція наведена в постанові Верховного суду від 28.01.2019 р. по справі №569/15332/17.

Вирішуючи спір, суд встановив, що відповідачі ОСОБА_2 є сестрою дружини позивача, ОСОБА_9 є її дочкою та зареєструвавши в 1996 р. своє місце проживання у житловому будинку №116 «а» по вул. Поповича в с. Грабовець Стрийського району Львівської області, який належить позивачу на праві власності, ніколи там не проживали як члени сімї позивача, вони разом не вели спільне господарство та не були повязані спільним побутом, оскільки після реєстрації в 1996 р. свого місця проживання за вказаною адресою, переїхали на постійне місце проживання в м. Вінниця, а тому до вказаних правовідносин норми положення статей 150, 156 ЖК України та статті 405 ЦК України застосуванню не підлягають, такий спір підлягає вирішенню з підстав статей 383 та 391 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.1 ст. 90 ЦПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини.

Так, допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснила, що живе по сусідству з ОСОБА_1В, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 «а» разом з сином. Зі слів позивача їй відомо, що у вказаному житловому будинку також зареєстровані ОСОБА_11 та ОСОБА_9, однак їх вона там ніколи не бачила.

Суд надає віри показанням допитаного свідка ОСОБА_10, оскільки такі є логічними, достовірними та чітко підтверджують обставини, викладені позивачем у поданій позовній заяві про визнання осіб такими, що втратили право на користування житлом, оскільки в ході розгляду справи.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України на сторін покладено обов'язок доказування і подання доказів. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, в судовому засіданні беззаперечно встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 є сестрою дружини позивача, ОСОБА_9 є її дочкою та зареєструвавши своє місце проживання у житловому будинку №116 «а» по вул. Поповича в с. Грабовець Стрийського району Львівської області в 1996 р., ніколи там не проживали як члени сімї позивача, вони разом не вели спільне господарство та не були повязані спільним побутом, оскільки після реєстрації в 1996 р. свого місця проживання за вказаною адресою, переїхали на постійне місце проживання в м. Вінниця, поважні причини відсутності відповідачів у житловому будинку №116 «а» по вул. Поповича в с. Грабовець Стрийського району Львівської області судом не встановлені, що підтверджується поясненнями позивача, допитаного в якості свідка на підставі ст. 92 ЦПК України та поясненнями свідка ОСОБА_10; позивач змушений сплачувати комунальні послуги, в тому числі й за відповідачів, що унеможливлює оформлення ним субсидії, а тому, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо визнання втратившими права на користування житловим приміщенням відповідачами ОСОБА_2, ОСОБА_3 є законними, обґрунтованими та дають підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час, а тому позов слід задоволити.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 89, 259, 264, 265, 268, 280 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 задоволити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням - будинком №116 «а» по вул. Поповича в с. Грабовець Стрийського району Львівської області.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд судового рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_12

Повний текст судового рішення

виготовлено 28.02.2019 р.