ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2019 року м. Чернівці

справа № 725/6305/15-ц

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Височанська Н. К.

суддів: Владичана А.І., Литвинюк І.М.

секретар Андрушків С.П.

за участю: представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: Департамент містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю Чернівецької міської ради, про захист права власності шляхом знесення самочинного будівництва, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 28 листопада 2018 року, ухвалене під головуванням судді Стоцької Л.А.,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про захист права власності шляхом приведення у відповідність будівництва, знесення самочинного будівництва.

Вказувала на те, що їй на праві власності належить земельна ділянка та житловий будинок з належними до нього будівлями і спорудами по вулиці Порумбеску, 15 в м. Чернівці.

Відповідач ОСОБА_3, на суміжній земельній ділянці за адресою м. Чернівці вул. Порумбеску, 13 здійснює самочинне будівництво пяти житлових будинків на відстані 0,60 м від межі, що проходить між їхніми земельними ділянками та з порушенням протипожежної відстані між сусідніми будинками.

Крім того, будівництво зазначених житлових будинків здійснюється відповідачем без належних дозвільних документів, а також з порушенням встановлених державних норм і стандартів, що призводить до потрапляння всіх атмосферних опадів та стічних вод на належну їй земельну ділянку, внаслідок чого її стан погіршується.

Посилаючись на ці обставини, просила суд захистити її право власності шляхом зобовязання відповідача ОСОБА_3 привести у відповідність здійснене нею будівництво та знести за її рахунок самочинне будівництво по вул. Порумбеску, 13 в м. Чернівці.

Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 28 листопада 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

На вказане рішення ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вказує на те, що спірне будівництво підлягає безумовному знесенню, оскільки забудова зведена з відхиленням від проекту, з істотними порушеннями будівельних норм і правил, порушує права позивача, а відповідач як особа, яка здійснила це будівництво, відмовляється від здійснення його перебудови.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що знесення самочинного будівництва та будівництва, здійсненого з істотним відхиленням від проекту, є крайньою мірою і допустиме за умови, якщо неможливо здійснити перебудову нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови. Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 29 березня 2018 року, яке набрало законної сили, задоволено позов ОСОБА_2 про приведення спірного будівництва у відповідність до будівельного паспорта та у відповідність до ДБН 360-92. Отже, приведення перебудови до норм ДБН є можливим. Крім цього, позивач не надала доказів, що відповідач відмовляється від здійснення такої перебудови.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Судом встановлено, що позивачці ОСОБА_2 на праві власності належить земельна ділянка та розташований на ній житловий будинок з належними до нього будівлями і спорудами по вул. Порумбеску, 15 в м. Чернівці (а. с. 7-9 Т.1).

Відповідачка ОСОБА_3 є власником земельної ділянки по вул. Порумбеску, 13 в м. Чернівці з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а. с. 131 Т.1).

17 липня 2014 року управлінням містобудування та архітектури департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради відповідачці ОСОБА_3 видано будівельний паспорт на будівництво індивідуального житлового будинку по вул. Порумбеску, 13 в м. Чернівці (а. с. 140 Т.1).

З матеріалів справи вбачається, що на належній відповідачці ОСОБА_3 земельній ділянці будується група житлових будинків, у зв'язку з чим позивач неодноразово зверталась з відповідними заявами про проведення перевірки відповідності вимогам чинного законодавства проведених будівельних робіт (а. с. 10,12,15,16 Т.1).

Висновком судової будівельно-технічної експертизи №439 від 19 травня 2016 року встановлено, що будівництво індивідуального житлового будинку по вул. Порумбеску, 13 проведене з відхиленням від проектних рішень.

Згідно з проектом відстань від капітальної стіни будинку ОСОБА_3 до межі з будинковолодінням №15 по вул. Порумбеску складає 0,6-0,75 м. Відступ від червоної лінії забудови відсутній.

На земельній ділянці по вул. Порумбеску, 13 в м. Чернівці ведеться будівництво ще чотирьох будинків, які не передбачені проектом. Конструкції покрівель двох будинків в горизонтальній площині розташовані на рівні межі з сусіднім будинковолоднінням.

Відстань між будинком, що будується по вул. Порумбеску, 13 у м. Чернівці та будинком ОСОБА_2 становить 2.5 м, хоча ця відстань згідно з ДБН 36-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» (додаток 3.1. «Протипожежні вимоги») має бути 8 м.

Розташування будинків по вул. Порумбеску,13 у м. Чернівці на відстані 0,6-0,75 м від межі з дахом до будинковолодіння №15 сприяє стіканню атмосферних опадів із покрівлі на територію будинковолодіння №15.

Щільність забудови на ділянці №13 сприяє затіненню ділянки №15 та з врахуванням стікання дощових опадів її зволоженості та погіршує умови господарювання на цій земельній ділянці.

Наявність віконних прорізів у будинках, що виходять до суміжної ділянки №15, порушує приватний характер життєдіяльності мешканців будинку №15.

Зазначеним висновком визначено, що усунути можливість затікання та стікання атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжної земельної ділянки можливо шляхом влаштування необхідних інженерно-технічних заходів та перепланування проекту будівництва даху. Для усунення негативного впливу самочинного будівництва на будинковолодіння та земельну ділянку позивача можливо змінити конструктивні та обємно-планувальні рішення існуючих самочинно збудованих житлових будинків.

Згідно з частиною першою статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (ч.4 ст.376 ЦК України).

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво (ч.7 ст.376 ЦК України).

З урахуванням змісту статті 376 ЦК України в поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 цього Кодексу вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту такого порушення самочинною забудовою.

Зазначені положення узгоджуються з нормами статей 3, 15, 16 ЦК України.

Одним із способів захисту вказаного права є відновлення становища, яке існувало до порушення, що передбачено пунктом 4 частини другої статті 16 ЦК України.

Згідно з розясненнями пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, які містяться у п.5 та п.22 постанови № 6 від 30 березня 2012 року „Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва) суди, розглядаючи позови про знесення або перебудову самочинно збудованого обєкта нерухомості відповідно до вимог ст.38 Закону України „Про регулювання містобудівної діяльності та положень ч.7 ст.376 ЦК України, мають встановлювати, чи було видано особі, яка здійснила самочинне будівництво, припис про усунення порушень, чи можлива перебудова обєкта та чи відмовляється ця особа від такої перебудови. Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), допустиме лише за умови, якщо неможливо здійснити перебудову нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

З матеріалів справи вбачається, що позивач заявила вимоги про приведення у відповідність будівництво відповідачкою будинку, який збудований з істотним відхиленням від проекту, та знесення самочинно збудованих будинків.

Разом з тим, позивач одночасно з розглядом цієї справи предявила інший позов до відповідачки про приведення у відповідність до будівельного паспорта будівництво житлового будинку та приведення самочинного будівництва у відповідності до норм ДБН.

Відповідно до ст.13 ЦПК України позивач самостійно обирає спосіб захисту, яким бажає захистити своє порушене право.

Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 29 березня 2018 року позов ОСОБА_2 до Мар»ян Н.І. про приведення у відповідність до будівельного паспорта будівництво житлового будинку та приведення самочинного будівництва у відповідності до норм ДБН задоволено в повному обсязі. Постановою апеляційного суду Чернівецької області від 8 серпня 2018 року рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 29 березня 2018 року залишено без змін.

Частиною четвертою статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що по даній справі доведена можливість здійснення перебудови у відповідності до будівельного паспорта та норм ДБН.

Суд першої інстанції також прийшов до вірного висновку про те, що відсутні докази того, що відповідачка відмовляється від здійснення перебудови. Як було встановлено судом, що позивач не зверталася із заявою про примусове виконання рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 29 березня 2018 року.

В засіданні колегії суддів апеляційного суду представник позивача пояснив, що позивач звернулася до Державної виконавчої служби про примусове виконання рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 29 березня 2018 року вже після ухвалення судом першої інстанції оспорюваного рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин та застосував норми права, які підлягали застосуванню до спірних правовідносин, обґрунтовано виходив із того, що існує можливість приведення спірного будівництва у відповідність до будівельного паспорта та державно-будівельних норм, та позивач не надав доказів, що відповідачка відмовляється від здійснення перебудови.

Доводи апеляційної скарги, в основному, зводяться до обставин, викладених в позовній заяві.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 28 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 6 березня 2019 року.

Головуючий /підпис/ ОСОБА_4

Судді: /підпис/ ОСОБА_5

/підпис/ ОСОБА_6

з оригіналом згідно: