Справа № 140/2518/17
Провадження № 22-ц/801/254/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Науменко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2019 рокуСправа № 140/2518/17м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого : Копаничук С.Г.

Суддів: Оніщука В.В., Медвецького С.К.

при секретарі Богацькій О.М.

позивач :ОСОБА_3

відповідач: ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Немирівського районного суду від 28.11.2018 року, ухваленого о 12 годині 04 хвилини в приміщенні Немирівського районного суду суддею Науменко С.М. у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 ,за участю третьої особи «Страхового товариства «Домінанта» про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок дорожно -транспортної пригоди , повний текст якого виготовлено 30.11.2018 року ,-

В с т а н о в и л а :

У жовтні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 за участю третьої особи «Страхового товариства « Домінанта» про відшкодування заподіяних внаслідок ДТП збитків у вигляді стягнення матеріальної - 27666,7 грн. і моральної шкоди -25 000 грн. , а також інших, пов'язаних з цим витрат :840 грн. вартості звіту по визначенню матеріальних збитків ,390 грн. оплати юридичних послуг та сплати судового збору - 1280 грн.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 04.10.2014 року на автошляху Стрий - Кіровоград - Знам'янка на узбіччі біля села Гунька Немирівського району сталася ДТП за участю його автомобіля «Опель Вектра» ,д/н НОМЕР_1 та автомобілем НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4 Внаслідок ДТП тілесні ушкодження отримала пасажир автомобіля «Опель Вектра» ОСОБА_6 Постановою слідчого про закриття кримінального провадження встановлено вину відповідача у порушенні п.10.1 Правил дорожнього руху, проте провадження закрите через відсутність складу кримінального правопорушення.

Постановою Немирівського районного суду від 16.02.2015 року ОСОБА_4 визнано винним в ДТП за ст.124 КУпАП України та притягнуто до адміністративної відповідальності.

У результаті ДТП належний позивачу на праві приватної власності автомобіль «Опель Вектра» ,д/н НОМЕР_1 було пошкоджено, вартість збитків станом на 12.11.2014 року становить 52 362,72 грн., що підтверджується звітом про розмір збитку від 09.08.2015 року. Також позивач сплатив за складання звіту кошти згідно квитанції в розмірі 840 грн.

Цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована в страховому товаристві «Домінанта» згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і страховик виплатив в рахунок відшкодування шкоди 24 696,02 грн. ,а також сплатив пеню - 9526,57 грн. за несвоєчасну виплату. Крім того, в ДТП постраждала його дружина, яка перебувала у лікарні і на її лікування він витратив 719 грн. Через це він відчував душевне хвилювання за стан її здоров'я, а також не міг використовувати свій автомобіль, вимушений був вживати додаткових заходів та зусиль для організації свого життя. За надання правничої допомоги ним сплачено 390 грн. Посилаючись на те, що завдана реальна йому шкода більша ,ніж відшкодована страховиком, а також на ст.ст.22,1172,1188,1194 ЦК України, просив стягнути на його користь з відповідача збитки у вигляді різниці між фактичним розміром майнової шкоди та страховою виплатою - 28896,70 грн., 25 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, а також 840 грн. вартості звіту по визначенню матеріальних збитків ,390 грн. оплати юридичних послуг та повернути судовий збір - 1280 грн.

Рішенням Немирівського районного суду від 28.11.2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 у відшкодування матеріальної шкоди - 27666,7 грн., моральної шкоди - 5000 грн.,840 грн. у відшкодування вартості визначення матеріальних збитків,390 грн. - за оплату правничої допомоги та 1280 грн. сплаченого судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позовні вимоги є обґрунтованими, так як встановлено обставини, за наявності яких відповідальність за завдані збитки ( шкоду) поверх відшкодованого страховиком розміру, має нести правопорушник - відповідач.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення суду скасувати через порушення судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ,а по справі постановити нове рішення, яким в позові відмовити. Зазначив, що суд застосував лише норми ЦК України ,не приймаючи до уваги норми спеціального закону - ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів в Україні» ,у відповідності до норм якого страхова компанія відшкодувала позивачу заподіяну шкоду ,а тому підстав для стягнення з нього шкоди відсутні. В обґрунтування апеляційної скарги посилалася на обставини, викладені у позовній заяві, які на її думку, не в повній мірі були враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення. Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції доводи та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Разом з тим, відповідно до ч.4 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 28.11.2018 року цим вимогам не відповідає.

Суд першої інстанції встановив, що 30.10.2014 року біля 11 години ОСОБА_4 ,керуючи автомобілем марки ВАЗ 2121 «Нива», держномер АВ 6080 АЕ ,на автошляху Стрий - Кіровоград - Знам'янка біля села Гунька Немирівського району порушив п.п.10.1 ПДР, під час зміни напрямку руху не надав перевагу автомобілю «Опель Вектра» ,д/н НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 , внаслідок чого відбулося зіткнення, що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів, а також в ДТП постраждала пасажир автомобілю «Опель Вектра» - ОСОБА_6

Постановою Немирівського районного суду від 16.02.2015 року ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності шляхом накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 340 грн.

Відповідно до звіту №1293 від 09.08.2015 року суб'єкта оціночної діяльності ОСОБА_7 ,здійсненого на замовлення позивача , розмір збитків, завданих власнику автомобіля «Опель Вектра» ,д/н НОМЕР_1 в результаті його пошкодження в ДТП, становить 52362,72 грн.

ТДВ «Страхове товариство «Домінанта» здійснило на користь ОСОБА_3 виплату страхового відшкодування в розмірі 24 696,02 грн. та сплатило пеню - 9 526,57 грн.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що у відшкодування майнової шкоди страхова компанія здійснила виплату ОСОБА_6 страхового відшкодування ,а оскільки фактичний розмір майнового збитку є набагато більшим за страхову виплату ,різницю між його фактичним розміром майнової шкоди та страховою виплатою відповідно до ст. ст. 1166,1187,1188 ЦК повинен сплатити безпосередньо ОСОБА_4, цивільна відповідальність якого застрахована . При цьому суд першої інстанції покладався виключно на твердження позивача та наданий ним звіт про заподіяння йому такої шкоди. Крім того, суд дійшов висновку ,що внаслідок протиправних дій відповідача позивачу була спричинена також моральна шкода, розмір відшкодування якої , з врахуванням характеру та обсягу його страждань, визначив в 5000 грн., які також стягнув на користь ОСОБА_6

Разом з тим, з такими висновками колегія Вінницького апеляційного суду погодитись не може.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання:1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Крім того, відповідно до ч.4 ст.265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення зазначаються, зокрема, фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Зі змісту ст.12 ЦПК України вбачається, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом і несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Приймаючи до уваги те, що частина шкоди була відшкодована позивачу страховою компанією, при постановленні рішення суд послався лише на загальні норми ЦК України і при виборі і застосуванні норм права в порушення ч.4 ст.263 ЦПК не враховав висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У п.п.72,73 Постанови Великої палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц Суд дійшов висновку ,що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»

Суд ці висновки до уваги не взяв , не застосовував у взаємозв'язку із ст.1194 ЦК України Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та не з'ясував обставини ,які мають значення для розгляду справи та підлягали з'ясуванню ,а тому доводи апеляційної скарги щодо цього заслуговують на увагу.

Відповідно до частини першої статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

За змістом зазначеної норми закону обов'язок відшкодування шкоди у особи, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, виникає у разі недостатності страхового відшкодування для повного відшкодування завданої нею шкоди.

Ліміт відповідальності страховика визначається умовами договору страхування цивільно-правової відповідальності укладеного з власником (володільцем) транспортного засобу.

Відшкодування шкоди, заподіяної власником (володільцем) транспортного засобу, цивільно-правова відповідальність якого застрахована урегульовано Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно ст.22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

У разі коли пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлений або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано ст. 30 цього Закону, відповідно до якої транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необгрунтованим. Ремонт вважається економічно необгрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП.

У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди здійснюється у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Право на залишки транспортного засобу отримує страховик чи моторне транспортне страхове бюро.

Суд не звернув увагу ,що в порушення ст.12 ЦПК позивач не надав і матеріали справи не містять належних і допустимих доказів зазначених обставин, що мають значення для розгляду справи.

Так ,відсутні належні і допустимі докази того , що позивач має право вимоги - є власником чи законним володільцем пошкодженого авто ,оскільки апеляційному суду надана належним чином не посвідчена копія технічного паспорту на іншу особу, а довіреність на право володіння автомобілем на ім'я позивача видана після ДТП - 19.12.2014 року; відсутній договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності між ОСОБА_4 та ТДВ «Страхове товариство «Домінанта» (страховий поліс), з якого б вбачався ліміт відповідальності страховика ; відсутній страховий акт ,з якого вбачалась би оцінка страховиком розміру шкоди ,з якої проводилась виплата позивачу страхового відшкодування, оскільки звіт, що наданий ОСОБА_6 до суду на підтвердження шкоди, здійснювався на замовлення позивача ,а не страховика і згідно нього ринкова вартість його автомобіля, дорівнює вартості відновлювальних робіт і могла не перевищувати ліміт відповідальності страховика.

Викладене не дає можливості достовірно встановити , чи перевищував встановлений страховиком розмір шкоди ліміт його відповідальності чи при зверненні до страховика ОСОБА_6 погодився визнати автомобіль фізично знищеним , чи ні.

Пояснення ОСОБА_6 в судовому засіданні , про те, що він погодився з оцінкою та розміром страхового відшкодування в 24 696,02 грн., автомобіль не передавався страховику ,не ремонтувався і був проданий , дають підстави для висновку про те, що позивач не погодився визнавати автомобіль фізично знищеним і передавати його залишки страховій компанії, а тому страхове відшкодування йому було виплачено у вигляді різниці між вартістю транспортного засобу до та після ДТП.

Враховуючи викладене та те ,що після отримання погодженого та виплаченого розміру страхового відшкодування позивач визнав факт продажу авто , колегія суддів вважає, що вимоги до відповідача про відшкодування шкоди позивачем не доведені, покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах ліміту відповідальності страховика на страхувальника, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності ,а тому в задоволенні позову необхідно відмовити.

З цієї підстави не підлягають також задоволенню і вимоги позивача про відшкодування відповідачем моральної шкоди.

Порядок відшкодування моральної шкоди регламентовано ст.1167 ЦК та ст.ст.23 ,26-1 Закону, проте, враховуючи, що цивільна відповідальність відповідача застрахована , в даних правовідносинах також підлягає застосуванню спеціальний Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до ст.23 якого передбачається відшкодування страховиком моральної шкоди, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я .

Згідно ст. 26-1 Закону відшкодування заподіяної моральної шкоди проводиться страховиком у розмірі 5% страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди.

Позивач не зазначав , як підставу для стягнення на його користь моральної шкоди ту обставину ,що він зазнав фізичного болю та страждань в зв'язку з ушкодженням здоров'я під час ДТП і не надав відповідних доказів, а вказав, що такого ушкодження зазнала дружина ОСОБА_6, яка на час звернення до суду уже більше року після ДТП як померла - 25.11.2015 року.

Враховуючи викладене та за відсутності доказів настання її смерті як прямого наслідку цієї пригоди, а також знаходження його на утриманні останньої , колегія суддів вважає ,що підстави для стягнення з відповідача, відповідальність якого застрахована, на користь позивача, як потерпілого , моральної шкоди, останнім не доведені, а тому в задоволенні і цієї частини позовних вимог до відповідача необхідно відмовити.

Оскільки суд допустив недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, обставинам справи , неправильне застосування норм матеріального прав та порушення норм процесуального права .,рішення суду підлягає скасуванню з постановленням нового рішення - про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 підлягає відшкодуванню судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1057,2 грн.

Керуючись ст .ст. 367,374,376,382 ЦПК України ,-

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Немирівського районного суду від 28.11.2018 року скасувати .

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 ,за участю третьої особи «Страхового товариства «Домінанта» про відшкодування збитків заподіяних внаслідок ДТП, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 у відшкодування судового збору ,сплаченого за подання апеляційної скарги 1057,20 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду на протязі тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Копаничук С.Г.

Судді: Медвецький С.К.

Оніщук В.В.

Згідно з оригіналом:

Суддя: Копаничук С.Г.