Постанова

Іменем України

20 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 556/290/17-ц

провадження № 61-1199св17

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Крата В. І., КурилоВ. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

представник позивача- ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

представник відповідача- ОСОБА_6,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6, на рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 02 жовтня 2017 року в складі судді Поровського В. А. та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 22 листопада 2017 року в складі колегії суддів: Боймиструка С. В., Гордійчук С. О., Ковальчук Н. М.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання права власності на частину об'єкта незавершеного будівництва.

Позовна заява мотивована тим, що з 26 серпня 2005 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 16 лютого 2017 року було розірвано. У період шлюбу сторони за спільні кошти побудували житловий будинок на земельній ділянці, яка була виділена відповідачу під будівництво житлового будинку на підставі рішення Володимирецької селищної ради Рівненської області від 12 липня 2010 року № 1231. Спірний житловий будинок не введено в експлуатацію, проте він придатний для проживання, у ньому проведені комунікації, укладено договори з обслуговуючими організаціями та з 2012 року сторони проживали в ньому. Після розірвання шлюбу позивач не проживала у спірному житловому будинку. Згоди щодо поділу вказаного нерухомого майна між сторонами не досягнуто.

Посилаючись на те, що відповідач відмовляється здавати будинок в експлуатацію і проводити державну реєстрацію, щоб уникнути поділу цього будинку як спільного сумісного майна подружжя, та з урахуванням викладеного, а також уточнень позовних вимог, ОСОБА_3 просила визнати право власності на 1/2 частини об'єкта незавершеного будівництва, зведеного за час шлюбу, що є сукупністю будівельних матеріалів та конструктивних елементів будинку та 1/2 частини земельної ділянки, на якій розташований об'єкт незавершеного будівництва, кадастровий номер НОМЕР_1.

Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 02 жовтня

2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Рівненської області

від 22 листопада 2017 року, позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частини матеріалів незавершеного будівництва, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1, та право власності на 1/2 частини земельної ділянки, на якій розташований вищевказаний об'єкт незавершеного будівництва, кадастровий номер НОМЕР_1.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що спірний об'єкт незавершеного будівництва збудований за час шлюбу, за спільні кошти подружжя, проте такий будинок не введено в експлуатацію, тому у відповідності до вимог частини третьої статті 331 ЦК України позивач має право на визнання за нею права власності на частину матеріалів незавершеного будівництва. Відповідачем не спростовано презумпцію спільності права власності подружжя на спірне нерухоме майно, не надано належних доказів на підтвердження своїх доводів про те, що майно, яке є предметом спору, було побудовано за його особисті кошти.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У грудні 2017 року представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6, подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення судів попередніх інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, неналежним чином досліджено надані докази у їх сукупності.

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу

У лютому 2018 року ОСОБА_3 подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому зазначила, що судові рішення є законними і обґрунтованими.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом установлено, що з 26 серпня 2005 року ОСОБА_3 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 16 лютого 2017 року було розірвано.

Рішенням Володимирецької селищної ради Рівненської області від 12 липня

2010 року № 1231 ОСОБА_5 передано у приватну власність земельну ділянку, площею 0,15 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1

Під час шлюбу сторонами у справі на вказаній земельній ділянці було зведено житловий будинок, проте він не зданий у експлуатацію, оскільки не подано декларацію про готовність об'єкту.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частини 1 статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За змістом статті 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Статтями 69, 70 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з формально-правового погляду, об'єкт незавершеного будівництва є сукупністю використаних у його будівництві будівельних матеріалів, результатів виконаних робіт, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов'язки, тому такий об'єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і підлягати поділу між ними.

У постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року у справі № 6-47цс16 зроблено висновок, що за позовом дружини, членів сім'ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ об'єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами. При цьому суд може визнати право на частину об'єкта незавершеного будівництва за кожною зі сторін. У разі неможливості поділу об'єкта незавершеного будівництва суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити грошову компенсацію. Об'єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток.

Таким чином, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (стаття 212 ЦПК України 2004 року), з урахуванням встановлених обставин і вимог (статей 10, 60 ЦПК України 2004 року), встановивши, що під час перебування сторонами у шлюбі було збудовано житловий будинок, який не введено в експлуатацію та з урахуванням відсутності належних та допустимих доказів того, що спірне майно було побудовано за особисті кошти відповідача, обґрунтовано визнав за позивачем право власності на Ѕ частини матеріалів незавершеного будівництва та Ѕ частини земельної ділянки на якому воно розташоване.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржувані судові рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Щодо поновлення дії рішення

Відповідно до частини 3 статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Враховуючи те, що ухвалою судді Верховного Суду від 02 січня 2018 року зупинено дію рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 02 жовтня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 22 листопада

2017 року до закінчення касаційного провадження, тому виконання рішення на підставі частини 3 статті 436 ЦПК України підлягає поновленню.

Керуючись статтями 400, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 02 жовтня

2017 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 22 листопада

2017 року залишити без змін.

Поновити дію рішення Володимирецького районного суду Рівненської області

від 02 жовтня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області

від 22 листопада 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. М. Коротун

В.І. Крат

В.П. Курило