ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 594/387/19Головуючий у 1-й інстанції Чир П.В.
Провадження № 22-ц/817/1071/19 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Сташків Б. І., Хома М. В.,

з участю секретаря - Сович Н.А.

за участю представника апелянта Сампари ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 594/387/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 02 вересня 2019 року, ухваленого суддею Чир П.В., повний текст якого складено 06 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2019 року ОСОБА_4 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_5 про стягнення аліментів.

В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилається на те, що після народження сина відносини між сторонами поступово погіршувались і це призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. З моменту припинення спільного проживання дитина проживає з нею та перебуває на її повному утриманні. Відповідач, як батько, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, участі у вихованні не приймає. Дитина постійно потребує нормального харчування, придбання одягу, лікування, витрат на навчання, а вона не в змозі в повній мірі все забезпечити, оскільки для цього потрібні чималі кошти.

Враховуючи наведене, просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) батька щомісячно, з моменту звернення до суду, до досягнення сином повноліття.

Рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 02 вересня 2019 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_4 аліменти на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини його заробітку (доходу), але неменше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01 квітня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_5 в користь держави судовий збір у сумі 768.40 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням ОСОБА_4 подала на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, частково задоволивши позов, вийшов за межі позовних вимог, оскільки відповідач не заперечував проти позову.

Вказує, що судом безпідставно взято до уваги твердження відповідача про те, що на його утриманні знаходиться батько, ОСОБА_7 , який є пенсіонером.

Звертає увагу, що навчання відповідача - динамічний процес з нетривалим та непостійним характером. Відповідач повернеться до роботи та буде отримувати стабільний та високий дохід.

Враховуючи наведене, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

У жовтні 2019 року ОСОБА_5 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Відзив мотивований тим, що 20 травня 2019 року до суду першої інстанції він подав відзив на позовну заяву, в якому вказав, що позовна заява підлягає до часткового задоволення, а саме стягнення з відповідача аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісячно. Вказує, що після закінчення навчального курсу і на даний час він ніде не працює та постійного заробітку не має.

В судовому засіданні представник апелянта адвокат Сампара Н.М. апеляційну скаргу підтримала, зіславшись на мотиви, викладені в ній.

Інші учасники в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про день і час слухання справи.

Заслухавши доповідача, пояснення представника апелянта, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи із наступного.

Задовільняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач з вересня 2018 року офіційних доходів не має, однак, є особою працездатного віку, не є особою з інвалідністю, що могло б обмежити його фізичну діяльність, а тому має об`єктивну можливість працювати та утримувати на належному рівні спільну з позивачем дитину.

Такий висновок суду відповідає матеріалам справи та ґрунтується на вимогах Закону.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено наступні обставини.

Сторони зареєстрували шлюб 14 серпня 2010 року у Бурдяківській сільській раді Борщівського району Тернопільській області, актовий запис № 03, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим Бурдяківською сільською радою Борщівського району Тернопільській області 14 серпня 2010 року (а.с.8).

Від даного шлюбу сторони мають одну дитину - сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії НОМЕР_2 , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції 31 травня 2011 року (а.с.9).

Судом встановлено, що неповнолітня дитина сторін ОСОБА_6 проживає з позивачкою та навчається в 2 класі Бурдяківської ЗОШ І-ІІ ступенів Борщівського району Тернопільської області, що підтверджується довідками №149,150 від 15 березня 2019 року, виданими Бурдяківською сільською радою Борщівського району Тернопільської області та довідкою №02-08/04 від 14 березня 2019 року, виданою Бурдяківскою ЗОШ І-ІІ ступенів Борщівського району Тернопільської області (а.с.10-11, 13).

Згідно довідки № 01-24/127 від 15 березня 2019 року, виданої Борщівською ЦРКЛ Тернопільської області, позивачка ОСОБА_4 працює на посаді лікаря-акушер-гінеколога районної лікарні з 02 серпня 2016 року по даний час відповідно до наказу №106 від 01 серпня 2016 року (а.с.12).

Відповідач ОСОБА_5 зареєстрований в с.Бурдяківці Борщівського району Тернопільської області. Однак, як вбачається з його відзиву, фактично проживає у м.Києві (а.с.28-34).

Згідно запису у трудовій книжці відповідача з 03 вересня 2018 року по 04 грудня 2018 року він проходив навчання на циклі «Спеціалізація з онкохірургії» кафедри онкології у Національній медичній академії післядипломної освіти імені П.Л.Шупика. На підставі наказу №3254 від 10 вересня 2018 року (а.с.41).

З 02 січня по 11 червня 2019 року ОСОБА_5 зарахований курсантом циклу СП «Трансплантології» у Національній медичній академії післядипломної освіти імені П.Л.Шупика, що підтверджується квитком слухача (а.с.43).

Як вбачається з листа №183969/06 від 15 серпня 2019 року Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві, надати інформацію з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування на гр. ОСОБА_5 за 2018 та 2019 роки немає можливості, в зв`язку з відсутністю інформації в реєстрі (а.с.101).

Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків № 22969/9/26-15-08-02-23 від 21 серпня 2019 року, наданих Головним управлінням ДФС у м.Києві, ОСОБА_5 за період з 1 кварталу 2018 року по 1 квартал 2019 року отримував доходи у Національному інституті ім.Шалімова: 1 квартал 2018 року - сума доходу 13275.00 грн. заробітна плата; 2 квартал 2018 року - сума доходу 13275.00 грн. заробітна плата; 3 квартал 2018 року - сума доходу 8850.00 грн. заробітна плата; за 4 квартал 2018 року та 1 квартал 2019 року відсутня інформація про доходи (а.с.105).

Відповідно до частин 1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина перша статті 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує:

стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 16 жовтня 2019 року справа № 664/2746/17; від 25 вересня 2019 року справа № 755/14148/18.

При цьому, згідно із частиною другою статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Оскільки дитина сторін проживає разом з матір`ю, а ОСОБА_5 є її батьком, та на нього покладено однаковий з ОСОБА_4 обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своєї дитини. Оскільки добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації такого обов`язку не досягнуто, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Законом України «Пpo Державний бюджет на 2019 рік», встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень.

Посилання ОСОБА_4 в апеляційній скарзі на те, що відповідач не заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі є безпідставними, оскільки ОСОБА_5 у відзиві на позовну заяву (а.с.28-29), позовну заяву визнав частково та просив стягувати аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн.

Таким чином, суд першої інстанції не виходив за межі позовних вимог ухвалюючи рішення про стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі ј частини заробітку (доходу), але неменше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 01 квітня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апелянта про те, що судом помилково враховано твердження відповідача про наявність на його утриманні батька пенсіонера, оскільки при визначенні розміру аліментів суд виходив з того, що відповідач з вересня 2018 року офіційних доходів не має, однак, є особою працездатного віку, а тому має об`єктивну можливість працювати та утримувати на належному рівні спільну з позивачем дитину.

Також безпідставними є посилання апелянта про те, що відповідач в майбутньому влаштується на роботу та буде отримувати стабільний та високий дохід, а тому з нього слід стягувати аліменти в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що на час розгляду даної справи відповідач ОСОБА_5 офіційних доходів не має.

Колегія суддів звертає увагу на те, що апелянт має право на зміну розміру аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів.

Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Задовільняючи позов частково, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 02 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови 12 листопада 2019 року.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи