Постанова

Іменем України

27 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 296/4524/16-ц

провадження № 61-18187св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

учасники справи:

заявник - приватне підприємство «Миролюбівське»,

представник заявника - Ковальчук ВадимАнатолійович,

суб'єкт оскарження - відділ державної виконавчої служби Житомирського районного управління юстиції,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу приватного підприємства «Миролюбівське», на ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 14 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Трояновської Г. С., Павицької Т. М., Талько О. Б.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2016 року приватне підприємство «Миролюбівське» (далі -

ПП «Миролюбівське») звернулося до суду зi скаргою на постанови державного виконавця Житомирського районного відділу державної виконавчої служби Житомирського районного управління юстиції про стягнення виконавчого збору та відкриття виконавчого провадження.

Скарга мотивована тим, що всупереч вимог Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем Житомирського районного відділу державної виконавчої служби Житомирського районного управління юстиції не було надіслано на адресу ПП «Миролюбівське» постанову від 04 лютого

2016 року про відкриття виконавчого провадження рекомендованою кореспонденцією, а постанова від 27 січня 2016 року про стягнення виконавчого збору була винесена ним за день до закінчення виконавчого провадження, що суперечить вимогам Інструкції з організації примусового виконання рішень, якою передбачено винесення такої постанови

на наступний день після завершення строку, наданого боржнику

для самостійного виконання рішення, яка також всупереч вимог

статті 31 Закону України «Про виконавче провадження» не була надіслана ПП «Миролюбівське».

Ураховуючи зазначене, ПП «Миролюбівське» просило суд скасувати постанови державного виконавця Житомирського районного відділу державної виконавчої служби Житомирського районного управління юстиції від 27 січня 2016 року про стягнення з боржника виконавчого збору та постанову від 04 лютого 2016 року про відкриття виконавчого провадження.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 07 вересня

2016 року у складі судді Галасюка Р. А. скаргу ПП «Миролюбівське» задоволено.

Скасовано постанови державного виконавця Житомирського районного відділу державної виконавчої служби Житомирського районного управління юстиції від 27 січня 2016 року про стягнення з боржника виконавчого збору та від 04 лютого 2016 року про відкриття виконавчого провадження.

Судове рішення районного суду мотивовано тим, що державним виконавцем Житомирського районного відділу державної виконавчої служби Житомирського районного управління юстиції було порушено вимоги статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» та

пункт 3.7.4 Інструкції з організації примусового виконання рішень, та не було відкрито виконавче провадження з примусового виконання постанови про стягнення з боржника ПП «Миролюбівське» виконавчого збору у строк, встановлений цим Законом, тому скарга ПП «Миролюбівське» підлягає задоволенню.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суд Житомирської області від 14 грудня 2016 року апеляційну скаргу Житомирського районного відділу державної виконавчої служби Житомирського районного управління юстиції задоволено.

Ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 07 вересня

2016 року скасовано, постановлено нову ухвалу про відмову в задоволенні скарги ПП «Миролюбівське» на постанови державного виконавця Житомирського районного відділу державної виконавчої служби Житомирського районного управління юстиції від 27 січня 2016 року про стягнення з боржника виконавчого збору та від 04 лютого 2016 року про відкриття виконавчого провадження.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що матеріали справи не містять доказів того, що постанова державного виконавця Житомирського районного відділу державної виконавчої служби Житомирського районного управління юстиції від 04 лютого 2016 року про відкриття виконавчого провадження була направлена на адресу боржника ПП «Миролюбівське» рекомендованою кореспонденцією у відповідності до приписів частини першої статті 31 Закону України «Про виконавче провадження».

Проте зазначена обставина не може бути підставою для скасування вказаної постанови, оскільки неповідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження могло б мати значення при розгляді питання про оскарження цієї постанови та самого її виконання.

Отже, постанова державного виконавця Житомирського районного відділу державної виконавчої служби Житомирського районного управління юстиції від 27 січня 2016 року про стягнення з боржника виконавчого збору підлягає виконанню, а тому державним виконавцем обґрунтовано винесено постанову від 04 лютого 2016 року про відкриття виконавчого провадження на виконання зазначеної постанови.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційнійскарзі поданій у січні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

ПП «Миролюбівське», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 січня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 296/4224/16-ц

(провадження 4-с/296/27/16) з Корольовського районного суду

м. Житомира.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 червня 2017 року справу за скаргою

ПП «Миролюбівське» звернулося до суду зi скаргою на постанови державного виконавця Житомирського районного відділу державної виконавчої служби Житомирського районного управління юстиції про стягнення виконавчого збору та відкриття виконавчого провадження призначено до судового розгляду.

У пункті 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

07 травня 2018 року справа надійшла з Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 грудня 2018 року вищевказану справу було передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 14 січня 2019 року справу повернуто на розгляд колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що державним виконавцем Житомирського районного відділу державної виконавчої служби Житомирського районного управління юстиціївід 04 лютого 2016 року про відкриття виконавчого провадження рекомендованим листом з повідомленням йому, як боржнику не направлялася, тобто державним виконавцем його, як боржника було позбавлено права самостійно виконати рішення суду.

Також постанова державного виконавця Житомирського районного відділу державної виконавчої служби Житомирського районного управління юстиції від 27 січня 2016 року про стягнення з боржника виконавчого збору не відповідає вимогам статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, в ній не зазначено: повне найменування стягувача, його місце знаходження, ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача, дата набрання законної (юридичної) сили рішенням, строк пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Зазначало, що державним виконавцем було порушено вимоги

статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» та пункту 3.7.4 Інструкції з організації примусового виконання рішень, а саме: постанову про повернення виконавчого документа ним було винесено 28 січня

2016 року, а постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови про стягнення з боржника виконавчого збору було винесено 04 лютого 2016 року, тобто через тиждень, а не на наступний день, як того вимагає вказаний Закон.

Також посилалося на статтю 181 КАС України, відповідно до якої учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов

Фактичні обставини справи, встановлені судами

На виконанні у Житомирському районному відділі державної виконавчої служби Житомирського районного управління юстиції перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа

№ 296/3749 від 09 лютого 2015 року, виданого Корольовським районним судом м. Житомира про стягнення з ПП «Миролюбівське» на користь

ТОВ «Агроспецінвест» 2 538 419,11 грн (а.с. 7).

17 квітня 2015 року державним виконавцем Житомирського районного відділу державної виконавчої служби Житомирського районного управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання вказаного виконавчого листа (а.с. 8).

27 січня 2016 року державним виконавцем Житомирського районного відділу державної виконавчої служби Житомирського районного управління юстиції було винесено постанову ВП 47246687 про стягнення з боржника виконавчого збору в сумі 253 841,91 грн (а.с. 9).

28 січня 2016 року, на підставі заяви ТОВ «Агроспецінвест», державним виконавцем Житомирського районного відділу державної виконавчої служби Житомирського районного управління юстиції винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, виконавче провадження закінчено відповідно до пункту 1 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 10).

04 лютого 2016 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП 50048485 з примусового виконання постанови про стягнення з боржника виконавчого збору ВП 47246687

від 27 січня 2016 року на підставі поданої заяви про примусове виконання від 03 лютого 2016 року (а.с. 11).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

У частині третій статті 400 ЦПК України визначено, що суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою, другою та п'ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня

2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб'єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

На час виникнення спірних правовідносин був чинним Закон «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-XIV), згідно зі статтею 1 якого виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом пункту 7 частини другої статті 17 Закону № 606-XIV постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладення штрафу є окремими виконавчими документами.

Тобто примусовому виконанню підлягають не лише виконавчі документи, видані судами в передбачених законом випадках на виконання судових рішень, але й постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу.

Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Згідно зі статтею 383 ЦПК України (у редакції, що була чинною на час звернення із скаргою) сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби подається до суду, який видав виконавчий документ (частина друга статті 384 ЦПК України у редакції, що була чинною на час звернення із скаргою).

Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК України з особливостями, встановленими статтею 386 цього Кодексу, за участю державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються.

За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу (частина перша статті 387 ЦПК України у редакції, що була чинною на час звернення із скаргою).

Тобто, і право на звернення із скаргою, і порядок її розгляду та постановлення ухвали пов'язані з наявністю судового рішення, ухваленого за правилами ЦПК України, та його примусовим виконанням.

При цьому частиною першою статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України; у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

У частині шостій статті 181 КАС України (в указаній редакції) роз'яснено, що справи з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, передбачених пунктами 1?4 частини першої статті 18 цього Кодексу, розглядаються місцевим загальним судом як адміністративним судом, який видав виконавчий лист.

Відповідно до частини четвертої статті 82 Закону № 606-XIV рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Вказаного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у справі - 279/3458/17-ц (провадження № 14-543цс18).

Також аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 127/9870/16-ц (провадження № 14-166цс18), від 06 червня 2018 року у справі № 921/16/14-г/15 (провадження № 12-93гс18), від 20 вересня 2018 року у справі № 821/872/17 (провадження № 11-734апп18), від 17 жовтня 2018 року у справі № 826/5195/17 (провадження № 11-801апп18).

Відповідно до частини першої статті 414 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених

статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин судові рішення не відповідають вимогам статті 263 ЦПК України та ухвалені з порушенням норм процесуального права, що у силу пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України є підставою для їх скасування із закриттям провадження у справі.

Таким чином, судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

Керуючись статтями 255, 400, 409, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу приватного підприємства «Миролюбівське» задовольнити частково.

Ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 07 вересня

2016 року та ухвалу Апеляційного суд Житомирської області від 14 грудня 2016 року скасувати, провадження у справі за скаргою приватного підприємства «Миролюбівське» на постанови державного виконавця Житомирського районного відділу державної виконавчої служби Житомирського районного управління юстиції про стягнення виконавчого збору та відкриття виконавчого провадження закрити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: Б. І. Гулько

О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта